Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

17 лютого 2022 року [PERSON] звернулась із позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів за житлово-комунальні послуги на утримання та поліпшення спільного майна. Позивач, обґрунтовуючи позов, зазначає, що вона є власником 2/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Другим співвласником даної квартири є Відповідач - [PERSON] , якій належить 1/3 частка права спільної часткової власності. Ані Позивач, ані Відповідач не проживають у зазначеній квартирі, тож стало питання щодо розподілу коштів на утримання та поліпшення даного майна. На думку Позивача витрати на утримання та поліпшення майна повинні покладатися як на Позивача, так і на Відповідача у розмірах, що є пропорційними їх частці у праві спільної часткової власності. Враховуючи, що Позивач самостійно несе усі витрати на утримання та поліпшення квартири та враховуючи, що Відповідач усіляко ухиляється від виконання своїх обов`язків, [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про стягнення коштів за житлово-комунальні послуги на утримання та поліпшення спільного майна у розмірі 15 898 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто вісім) грн. 23 коп. та просила стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник Позивача адвокат Іванченко Є.О. зазначив, що позов підтримує в повному обсязі. В судове засідання Відповідач не з`явився, про час та місце судового засідання була сповіщена належним чином. Доказів поважності причин неявки до суду не надала. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, жодних заяв та клопотань від Відповідача або його представника не надходило. Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] належить 2/3 частки права спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . 1/3 даної квартири була отримана Позивачем в наслідок приватизації у 1993 році, що підтверджується розпорядженням органу приватизації №4676 від 22.03.1993 року та свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 22.03.1993 року. Після смерті матері Позивача та Відповідача - [PERSON] [INFO] , Позивач отримала набула право власності на 1/9 частку права спільної часткової власності на Квартиру, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14.07.2020 року, виданого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори в місті Одеса Ворсуляк А.М., що зареєстроване в реєстрі за №6-382. Після смерті батька Позивача та Відповідача [PERSON] відкрилась спадщина на іншу частину квартиру та Позивач та Відповідач в рівних частинах набули на неї право. [PERSON] набула право власності на 4/18 частку права спільної часткової власності на Квартиру, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14.07.2020 року виданого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори в місті Одеса Ворсуляк А.М., що зареєстроване в реєстрі за № 6-383. Враховуючи вищевказане, судом встановлено, що Позивачу належить 2/3 частки права спільної часткової власності на Квартиру, а саме: 1/3 частки в порядку приватизації, 1/9 частки, що перейшла до Позивача після смерті [PERSON] , та 4/18 частки, що перейшла до Позивача після смерті [PERSON] , що підтверджується належними та допустимими, достатніми та достовірними доказами. Відповідачу належить 1/3 частки права спільної часткової власності на Квартиру, а саме: 1/9 частки, що перейшла до Відповідача після смерті [PERSON] , та 4/18 частки, що перейшла до Відповідача після смерті [PERSON] , що підтверджується належними та допустимими, достатніми та достовірними доказами. В силу ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Судом встановлено, що [PERSON] за період з грудня 2019 року по січень 2022 року на регулярній основі вчиняла дії по утриманню та поліпшенню квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У квітні 2020 року Позивач здійснила заміну вхідних дверей у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується товарним чеком №14/v від 17.04.2020 року на загальну суму 13150 гривень. У серпні 2020 року Позивачем було куплено матеріали для здійснення ремонту: шпалер, розеток, проводів, скоб, вимикачів, тощо,на загальну суму 1688 (одна тисяча шістсот вісімдесят вісім) грн. 61 коп., що підтверджується чеком з ТОВ «Епіцентр К» від 26.08.2020 року. Для виконання ремонтних робіт Позивач звернулась до фізичної особи підприємця [PERSON] , який надав послуги щодо ремонту електропроводки та здійснені інших технічних робіт, вартість яких становила 2800 (дві тисячі вісімсот) грн. 00 коп., що підтверджується товарним чеком від 29.08.2020 року. Крім цього, товариством з обмеженою відповідальністю "ОПТСПЕЦТОРГ 2020" надано Позивачу послуги щодо зняття старих шпалер, поклеяння нових шпалер, а також проведенням іншим допоміжних та необхідних робіт, що в загальній сумі становить 11000 (одинадцять тисяч) грн.. 00 коп. та підтверджується товарним чеком №71/строй від 10.09.2020 року. Враховуючи вищезазначене, загальна сума витрат, спрямованих на поліпшення та збереження Квартири, становить 28 638 (двадцять вісім тисяч шістсот тридцять вісім) грн. 61 коп. Враховуючи те, що Відповідачу належить 1/3 частки права спільної часткової власності на Квартиру, то сума витрат, які мали б бути понесені Відповідачем становить 9546 (дев`ять тисяч п`ятсот сорок шість) грн. 20 коп. та саме ця сума має бути стягнута на користь Позивача. Щодо стягнення коштів зі сплати житлово-комунальних послуг, судом зазначається наступне. Згідно зі ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. За період з грудня 2019 року по січень 2022 року позивачкою сплачено за утримання квартири 19 056 (дев`ятнадцять тисяч п`ятдесят шість) грн. 10 коп., що підтверджується: квитанцією №Т7АН-А2В4-КВ96-9Е3Т від 03.03.2020 року, виданої АТ «Універсал Банк» (Monobank), квитанцією №КННН-Н2М6-В24Т-45ЕН від 03.03.2020 року, виданої АТ «Універсал Банк» (Monobank), квитанцією №9Н44 МК5А-Е9В2-54РХ від 03.03.2020 року, виданої АТ «Універсал Банк» (Monobank), квитанцією №12 від 28.09.2020 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №11 від 28.09.2020 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №46 від 23.10.2020 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №18 від 23.11.2020 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №15 від 22.12.2020 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією № 14 від 22.12.2020 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №96 від 22.01.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією № 95 від 22.01.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №11 від 01.03.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №17 від 01.03.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №14 від 24.03.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №13 від 24.03.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №23 від 26.04.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №22 від 26.04.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №27 від 24.05.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №26 від 24.05.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №8 від 23.07.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №4 від 31.08.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №28 від 27.09.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №5 від 26.10.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №4 від 26.10.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №26 від 30.11.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №25 від 30.11.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №91 від 23.12.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №90 від 23.12.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №89 від 24.01.2022 року, виданої АТ «Ощадбанк», квитанцією №88 від 24.01.2022 року, виданої АТ «Ощадбанк». Таким чином, враховуючи, що позивачкою понесені витрати в сумі 19 056,10 грн. на утримання квартири, 1/3 частка у праві спільної часткової власності на яку належить відповідачу, остання зобов`язана відшкодувати позивачці 1/3 від таких витрат в сумі 6 352,03 грн. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII) учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України № 2189-VIII визначено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України №2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 162 Житлового кодексу УРСР визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. З аналізу наведених норм вбачається, що співвласники, які володіють майном на праві спільної сумісної (або часткової) власності, зокрема житловим приміщенням, несуть рівні обов`язки, щодо утримання такого майна, якщо інше не встановлено угодою між ними. Згідно ч.1 ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У відповідності до ч. 4 ст. 543 ЦК України виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Як передбачено ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. У постановах Верховного Суду від 2 квітня 2020 р. у справі № 757/29813/17-ц, 25 червня 2020 року у справі 520/16591/16-ц сформульована правова позиція про те, що обов`язок по утриманню майна, включаючи обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг, покладається законом на відповідача як на власника частини квартири незалежно від факту його реєстрації чи проживання у житловому приміщенні. Відсутність між співвласниками договірних відносин щодо розподілу витрат на утримання спірної квартири, не є підставою для відмови у стягненні з співвласниками витрат за вказані послуги. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 19 серпня 2020 року у справі справа № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог. Враховуючи викладене та беручи до уваги, що сторони є співвласниками спірної квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача коштів у розмірі 15 898 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто вісім) грн. 23 коп. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Пунктом 1 частини 1 статті 1Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Так, представнику позивача адвокату Іванченко Є.О. видано свідоцтво ОД №003409 від 15.08.2018 року про право на заняття адвокатською діяльністю. Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Положеннями ст. 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З урахуванням вказаного, витрати на правову допомогу у розмірі 4800,00 грн., які поніс Позивач є співрозмірними з даним позовом та підлягають відшкодуванню на користь Позивача. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі ст. ст. 2, 4, 5, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, 258-259, 263-264, 265, 268, 293, 315, 319, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved