Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

у лютому 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 лютого 2021 року позовну заяву [PERSON] повернуто позивачу, у зв`язку з неналежним усуненням недоліків позовної заяви. Постановою Київського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року ухвалу від 19 лютого 2021 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 6 травня 2021 року справу залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків п`ять днів з дня отримання вказаної ухвали. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 30 червня 2021 року. Позов обґрунтований такими обставинами. З 1 березня 2002 року [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , та має від нього трьох дочок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Через систематичне вчинення домашнього насильства у 2020 році ініціювала розірвання шлюбу, про що Дарницьким районним судом м. Києва 15 жовтня 2020 року ухвалено відповідне рішення. За час перебування у шлюбі сторони, як подружжя, придбали у спільну власність: квартиру [ADDRESS] , транспортний засіб Hyundai Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] , транспортний засіб Hyundai Grandeur, реєстраційний номер [NUMBER] , 2013 року випуску. Посилаючи на норми ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України просила при поділі майна відступити від рівності часток, оскільки відповідач ухиляється від участі в утриманні дітей, у травні 2020 року вона випадково дізналася, що відповідачем продано куму автомобіль Hyundai Sonata, за довіреністю яку вона видала у 2017 році, грошові кошти від продажу якого відповідачем приховано та витрачено на купівлю опцій у комп`ютерній грі, відповідач у власних інтересах використовує квартиру по [ADDRESS] , яка належить їм на праві спільно часткової власності. Враховуючи інтереси дітей, ті обставини, що квартира по [ADDRESS] майже у повному обсязі була придбана за кошти її батьків, відповідач застосував до неї фізичне насильство, за фактом якого порушено кримінальну справу, просила поділити майно що у спільній власності, збільшивши розмір її частки у справі спільної сумісної власності до 75/100, у порядку поділу майна визнати з нею право власності на квартиру [ADDRESS] , вирішити питання про стягнення судових витрат. Одночасно позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно, а саме:автомобіль Hyundai Grandeur, реєстраційний номер [NUMBER] ; половину всіх грошових коштів на поточному рахунку [NUMBER] , відкритому у АТ КБ «Приватбанк, код фінансової установи 305299, а також на всіх інших рахунках, відкритих в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я відповідача; Ѕ частину у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 21 травня 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково та накладено арешт на автомобіль Hyundai Grandeur, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідач [PERSON] вимоги первісного позову не визнав та пред`явив 22 червня 2021 року зустрічний позов до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 30 червня 2021 року зустрічний позов [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. У визначений судом строк [PERSON] усунув недоліки зустрічного позову, подавши 1 липня 2021 року заяву про усунення недоліків разом з квитанцією про сплату судового збору. Ухвалою від 17 серпня 2021 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. У зустрічному позові [PERSON] вказував на те, що предметом поділу є квартира [ADDRESS] та автомобіль Hyundai Grandeur, реєстраційний номер [NUMBER] , які придбані у шлюбі за спільні кошти подружжя, просив поділити вказане майно визнавши право власності по Ѕ частці за кожним. Разом з тим, 22 червня 2021 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву [PERSON] , у якому він просив відмовити у позові з тих підстав, що після розірвання шлюбу продовжує допомагати в утриманні своїх дітей та сплачує такі додаткові витрати зокрема: комунальні платежі за квартиру, сигналізацію, кабельне телебачення, інтернет, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у якій проживають його діти з колишньою дружиною, хоча сам він проживає за іншою адресою, регулярно здійснює поповнення рахунку мобільних телефонів всіх дітей та позивача, час від часу придбає дітям одяг, сплачував вартість авіаквитка дочці [PERSON] для поїздки за кордон, виплачував вартість її медичної страховки для виїзду за кордон, регулярно надає грошові кошти на дрібні витрати, сплачував витрати на придбання ліків та продуктів харчування, на підтвердження чого надав відповідні документи. Щодо доводів [PERSON] про те, що він приховував спільне майно, зазначав, що 24 листопада 2017 року позивачем було оформлено довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко A.C. на відповідача, відповідно до якої позивач надала відповідачу право представляти її інтереси в усіх установах, підприємства, організаціях з питань експлуатації та розпорядження (з правом здійснення продажу, міни, надання в оренду, тощо) належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 17 липня 2015 року Центром ДАІ 8006, автомобілем Hyundai Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску. На момент продажу вищезазначеного транспортного засобу у вересні 2019 року його колишня дружина була офіційно непрацевлаштована, він був зареєстрований як фізична особа - підприємець із 9 жовтня 2007 року, у цей же період він не мав належного доходу від підприємницької діяльності, яку у подальшому 1 квітня 2020 року було припинено, оскільки позивач була безробітна, а заробітку відповідача не вистачало на покриття належних потреб сім`ї із 5 осіб, грошові кошти отримані з реалізації вищевказаного транспортного засобуHyunday Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску - були витрачені саме в інтересах сім`ї, а саме на загальні її потреби, зокрема: продукти харчування, ліки, одяг, розваги дітей, пальне для машини, тощо. Тобто, за рахунок цих коштів їх сім`я була забезпечена. Квартиру по [ADDRESS] , яка належить сторонам на праві спільної часткової власності в оренду не здає, проживає у ній сам. Крім того, він сплачує за рішенням суду аліменти на утримання дітей, згідно розрахунків заборгованості від 31 травня та 1 червня 2021 року у виконавчому провадженні № 6379874/8 заборгованість зі сплати аліментів відсутня, а проживання дітей з одним із подружжя само по собі не є підставою для збільшення розміру частки у праві спільної сумісної власності, а наявність кримінального провадження порушеного щодо нього за ч. 1 ст. 125 КК України, значення для поділу майна немає. 30 червня 2021року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив на її позовну заяву, в якому вона зазначила, що не погоджується із твердженнями [PERSON] про те, що грошові кошти, які він отримав від продажу автомобіля Hyundai Sonata використані в інтересах сім`ї, вважає, що [PERSON] використав їх у власних потребах, що були зумовлені потребами його орендного бізнесу та ігровою залежністю. 17 серпня 2021 року від представника [PERSON] - адвоката Руденка В.О. на електронну адресу суду надійшло клопотання про витребування доказів у якому останній просив витребувати у АТ КБ «Приватбанк» у письмовому вигляді відомості про зарахування грошових коштів на картковий рахунок [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , за номером картки, що починається та закінчується цифрами « [NUMBER] », за період з 27 по 29 вересня 2019 року. У судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали вказане клопотання, а представник [PERSON] заперечувала проти його задоволення. Ухвалою від 17 серпня 2021 року клопотання задоволено. 3 вересня 2021 року [PERSON] було подано відзив на зустрічний позов [PERSON] , в якому вона просила, відступити від рівності часток, та задовольнити її позов, оскільки [PERSON] вчиняв домашнє насильство, ухилявся і ухиляється від участі в утриманні дітей, ухиляється від досудового розслідування, обмежує її у використанні транспортного засобу, та приховував спільне майно. 13 вересня 2022 року до суду від представника [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якому вказано про те, що вчинення домашнього насильства з боку відповідача є предметом розслідування у двох кримінальних провадженнях за ст. 125 та ст 126-1 КК України, порушення кримінальних проваджень не свідчить про те, що особа винна, доки її вину не буде доведено у встановленому законом порядку, він не обмежував її у використанні спільного автомобіля, оскільки отримавши водійське посвідчення 18 років тому, вона впродовж цих років не керувала жодним транспортним засобом. 5 жовтня 2021 року до суду надійшла заява від представника [PERSON] - адвоката Буцан О.В. про уточнення вимог зустрічної позовної заяви. 23 грудня 2021 року до суду на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшла інформація щодо зарахування грошових коштів на картковий рахунок [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , за номером картки, що починається та закінчується цифрами « [NUMBER] », за період з 27 по 29 вересня 2019 року. 13 липня 2022 року в останнє підготовче засідання з`явились представник позивача та представник відповідача. Сторони проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду не заперечували. Протокольною ухвалою суду підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду. У судових засіданнях при розгляді справи по суті представник [PERSON] - адвокат Яковлєв А.В. просив позов [PERSON] задовольнити, а у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Представник [PERSON] - адвокат Буцан О.В. просила зустрічний позов [PERSON] задовольнити, а у задоволенні первісного позову [PERSON] відмовити. 1 березня 2002 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2020 року було розірвано (а.с. 131-132 т. 1). У шлюбі народилося троє дочок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] (а.с. 131, 133, 134 т. 1). У період шлюбу сторони набули у власність таке нерухоме та рухоме майно, а саме: - квартиру [ADDRESS] , жилою площею 56,20 кв. м., загальною площею 95,90 кв. м., власником якої згідно свідоцтва про право власності є [PERSON] (а.с. 155 т. 1). - транспортний засіб Hyundai Grandeur, реєстраційний номер [NUMBER] , 2013 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований за [PERSON] ; - транспортний засіб Hyundai Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] . Як зазначає у позовній заяві [PERSON] та не заперечує у відзиві на позовну заяву [PERSON] транспортний засіб Hyundai Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] 28 вересня 2019 року було відчужено [PERSON] за 250 000 грн на підставі довіреності від 24 листопада 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко A.C. на [PERSON] , відповідно до якої позивач надала відповідачу право представляти її інтереси в усіх установах, підприємства, організаціях з питань експлуатації та розпорядження (з правом здійснення продажу, міни, надання в оренду, тощо) належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 17 липня 2015 року Центром ДАІ 8006, автомобілем Hyundai Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини 2 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За приписами частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Сторони не оспорюють належність до спільного майна квартири [ADDRESS] та транспортного засобу Hyundai Grandeur, реєстраційний номер [NUMBER] , 2013 року. Разом з тим, [PERSON] просила в предмет поділу включити кошти, що отримані [PERSON] від продажу транспортного засобу Hyundai Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] , а саме: 250 000 грн, вважаючи що [PERSON] приховав спільне майно та використав ці кошти на власні потреби. [PERSON] заперечував проти включення в предмет поділу коштів отриманих від продажу автомобіля, вказуючи на те, що на підставі довіреності від 24 листопада 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко A.C. на [PERSON] , відповідно до якої [PERSON] надала [PERSON] право представляти її інтереси в усіх установах, підприємства, організаціях з питань експлуатації та розпорядження (з правом здійснення продажу, міни, надання в оренду, тощо) належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 17 липня 2015 року Центром ДАІ 8006, автомобілем Hyundai Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску. Вказаний автомобіль було продано ним у 2019 року за рік до розірвання шлюбу (жовтень 2020 року), з 9 жовтня 2007 року він був зареєстрований як фізична особа - підприємець з в цей же період у зв`язку з він не мав належного доходу від підприємницької діяльності, яку в подальшому 1 квітня 2020 року було припинено, оскільки позивач була безробітна, а заробітку відповідача не вистачало на покриття належних потреб сім`ї з 5 осіб, грошові кошти отримані з реалізації вищевказаного транспортного засобу Hyunday Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску - були витрачені в інтересах сім`ї, а саме на загальні її потреби, зокрема: продукти харчування, ліки, одяг, розваги дітей, пальне для машини (а.с. 48-54, т. 3). З системного аналізу норм сімейного законодавства, які регулюють майнові права подружжя, положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень, та правових позицій Верховного Суду України, сформульованих у справах щодо поділу майна подружжя, можна зробити висновок, що поділу в натурі підлягає лише майно (грошові кошти), яке є в наявності на момент такого поділу, тобто існує як об`єкт матеріального світу, а у разі відчуження об`єкту права спільної сумісної власності одним з подружжя його вартість повинна враховуватись при поділі шляхом стягнення відповідної компенсації за умови, якщо другий з подружжя доведе, що таке майно було відчужене проти його волі і не в інтересах сім`ї. Наведене означає, що у разі відчуження майна (грошових коштів) у період зареєстрованого шлюбу наявність згоди другого з подружжя на відчуження спільного майна презюмується, а тягар доказування відсутності такої згоди та використання майна всупереч інтересам сім`ї покладається на сторону, яка це оспорює. Враховуючи ті обставини, що [PERSON] мав право розпоряджатися вказаним транспортним засобом Hyundai Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] , за довіреністю виданою [PERSON] , що не заперечується сторонами, суд дійшов висновку що грошові кошти отримані від продажу вказаного автомобіля за рік до розірвання шлюбу витрачені в інтересах сім`ї. Щодо доводів [PERSON] що вказані кошти не надійшли на рахунки [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , за номером картки, що починається та закінчується цифрами « [NUMBER] », за період з 27 по 29 вересня 2019 року, у період укладення договору купівлі-продажу, то суд їх не бере до уваги, оскільки, на спростування вказаної інформації представником [PERSON] у судовому засідання було вказано на те, що оскільки автомобіль було продано куму, близькій для сторін особі, то кошти надходили частинами, про що свідчить виписка із рахунку відповідача за період з 28 вересня 2019 року по 15 жовтня 2020 року (а.с. 141-142 т. 4). За правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а тому слід виходити з того, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності на майно є рівними. Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, цей спір повинен вирішуватися судом. Статтею 72 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. [PERSON] наполягали на збільшенні її частки при поділі спільного майна. Однак, з огляду на положення статті 72 СК України та досліджені докази суд не вбачає підстав для відступлення від презумпції рівності часток подружжя з огляду на таке. Стороною позивачки [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами по справі, що відповідач [PERSON] приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, чи витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Посилання [PERSON] на те, що [PERSON] застосовував до неї фізичне насильство, побив її на очах у дітей, що є предметом розслідування у двох кримінальних провадженнях за ст. ст. 125, 164-1 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Отже, лише вирок суду, який набрав законної сили, може свідчити при доведеність вини особи у вчиненні кримінального правопорушення. Внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань також не доводить вину відповідача, а лише свідчить про початок здійснення досудового розслідування за даною заявою, крім того, як повідомила представник відповідача у останньому судовому засіданні кримінальні провадження відносно [PERSON] закриті. Також суд не вбачає підстав для збільшення частки позивача [PERSON] у зв`язку із наявною заборгованістю відповідача [PERSON] перед позивачкою зі сплати аліментів на утримання дітей, оскільки належним способом захисту порушеного права позивачки у такому випадку є стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] скористалася вказаним правом і за рішенням суду було стягнуто відповідну неустойку (пеню), яку [PERSON] було сплачено і надано відповідний доказ (а.с. 187, т. 4). Крім того, згідно розрахунку заборгованості від 14 січня 2022 року старшого державного виконавця Єрмакова О.А., заборгованість зі сплати аліментів станом на 1 січня 2022 року відсутня (а.с. 138-139, т. 4). Посилання позивачки на недостатній розмір аліментів, також не є підставою для збільшення її частки при поділі спільного майна, оскільки у такому випадку, за наявності правових підстав належним способом захисту є вимоги про зміну розміру аліментів на утримання дітей. Разом із тим, відповідно до чинного законодавства, утримання дітей є обов`язком як батька, так і матері. Таким чином, предметом поділу майна що набуте [PERSON] та [PERSON] у період шлюбу є: квартира [ADDRESS] , жилою площею 56,2 кв. м, загальною площею 95,90 кв. м, та транспортний засіб Hyundai Grandeur, реєстраційний номер [NUMBER] , 2013 року випуску. Щодо оцінки майна, яке є предметом поділу, відповідно до висновку про вартість майна від 19 січня 2021 року наданого [PERSON] ринкова вартість цієї квартири становить 1 870 460 грн (а.с. 159, т. 1). Разом з тим судом встановлено, що [PERSON] при поданні позовної заяви долучила не повний звіт про оцінку нерухомого майна, лише надала першу сторінку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положення ст. 81 ЦПК України відображають приватно-правові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі. Поряд із цим, таке право сторони також має свої межі. Тоді, коли особа використовує свої процесуальні права у сфері доказування всупереч їх меті, діє недобросовісно (у тому числі, несвоєчасно розкриває докази, чим перешкоджає іншій стороні повноцінно організувати свій захист), то починає зачіпатися загальний публічно-правовий інтерес в ефективному відправленні правосуддя, що повинно мати наслідком відповідну реакцію суду. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Частиною 4 ст. 83 ЦПК України встановлено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно ч. 5 ст. 83 ЦПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Крім того, ч. 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає обґрунтувала неможливість їх неподання у вказаний строк, з причин, що не залежали від неї. Після дослідження письмових доказів, 13 жовтня 2022 року [PERSON] подала заяву про корегування позовних вимог та зазначила, що за порадою оцінювача, який проводив оцінку майна для складення її позовної заяви вона подала лише сторінку про вартість майна, а задля уникнення будь-яких питань з приводу неповноти обсягу оцінки надає повний звіт про оцінку нерухомого майна. Разом з тим, у відзиві на позовну заяву [PERSON] звертав увагу на те, що [PERSON] на підтвердження визначення вартості спільної квартири [ADDRESS] , жилою площею 56,2 кв. м, загальною площею 95,90 кв. м надано неповний звіт про оцінку нерухомого майна, у зв`язку з чим він позбавлений був замовити рецензію на такий звіт, тому надав свій звіт, на що поніс додаткові витрати (а.с. 206-207 т. 2). Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи ті, обставини, що [PERSON] не заперечувала про наявність в неї повного звіту про оцінку нерухомого майна на момент подання позову, однак обгрунтованих причин неподання відповідного доказу у строк встановлений ч. 2 ст. 83 ЦПК України не зазначила, а порада оцінювача щодо ненадання суду повного звіту не є такою, суд протокольною ухвалою від 31 жовтня 2022 року на підставі ч. 8 ст. 83 ЦПК України у прийнятті таких доказів відмовив. За змістом звіту з незалежної оцінки майна від 17 червня 2021 року наданого [PERSON] ринкова вартість цієї ж квартири становить 3 098 280 грн (а.с. 107-117 т. 2). Незалежна оцінка майна, що підлягає поділу, яка була подана відповідачем [PERSON] , виконана суб`єктом оціночної діяльності, за вірною методологією, з дотриманням вимог нормативно-законодавчих документів, зокрема, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] , жилою площею 56,2 кв. м, загальною площею 95,90 кв. м., підлягає поділу порівну, по Ѕ частці кожному. Оцінка ринкової вартості квартири про визнанні її по Ѕ частці за кожним із подружжя має значення лише при визначенні ціни позову та вирішенні питання про стягнення судових витрат, і належним доказом, який є у матеріалах справи, є оцінка указаного майна, надана [PERSON] з урахуванням вищезазначених доводів та їх оцінки у сукупності. Що стосується позовних вимог щодо поділу транспортного засобу Hyundai Grandeur, реєстраційний номер [NUMBER] , 2013 року, то суд виходить із наступного. [PERSON] у позовній заяві просила збільшити розмір частки та з урахуванням наданої нею оцінки, яку суд не бере до уваги, виходячи з наведеної вище оцінки доказів, визнати за нею право власності на квартиру, а 25/100 частки іншого майна, а саме: автомобіль та 250 000 грн залишити у власності [PERSON] . Таким чином, зі змісту позовних вимог [PERSON] вбачається, що фактично вона просила припинити право власності на автомобіль Hyundai Grandeur, реєстраційний номер [NUMBER] , 2013 року випуску, а не поділити це майно в натурі. [PERSON] просив у порядку поділу майна визнати за кожним з них по 1/2 частині указаного автомобіля. Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі N 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі N 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі N 910/3009/18 (пункт 63)). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і ст. 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі ст. 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Крім того, як вказано у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, аналіз статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитись із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просила позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог. Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна від 18 грудня 2020 року наданого [PERSON] ринкова вартість цього автомобіля становить 387 410 грн (а. с. 168-182 т. 1), а відповідно до звіту з незалежної оцінки майна від 10 червня 2021 року наданого [PERSON] ринкова вартість цього ж автомобіля становить 316 000 грн (а. с. 136-150 т. 2). Таким чином, у матеріалах справи наявні кілька висновків про ринкову вартість автомобіля, що є предметом спору у цій справі, які суттєво різняться між собою. При цьому, кожна із сторін підтримує наданий ним висновок та не погоджується із наданим висновком опонентом. Разом з тим сторони не ставили питання про призначення відповідної експертизи для визначення ринкової вартості автомобіля, за наявності двох висновків оцінювачів, у яких вартість спірного автомобіля різна. Оцінюючи зазначені фактичні обставини та оцінюючи докази у їх сукупності, суд при вирішення питання про поділ майна бере до уваги звіт про незалежну оцінку транспортного засобу Hyundai Grandeur, реєстраційний номер [NUMBER] , 2013 року, який наданий [PERSON] , в якому зазначено призначення оцінки" для врахування при поділі майна в процесі розірвання шлюбу у судовому розгляді", та який виконаний з врахуванням вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (а.с. 167-182 т. 1). У судовому засіданні представники сторін зазначили, що спірним автомобілем користується [PERSON] . Враховуючи те, що [PERSON] не просила визнати право власності на 1/2 частку автомобіля, а [PERSON] обрав неналежний спосіб захисту свого права, оскільки такий обраний ним спосіб не вирішить спір по суті, суд вирішив припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на транспортний засіб Hyundai Grandeur, реєстраційний номер [NUMBER] , 2013 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] та виділити вказаний транспортний засіб [PERSON] , який знаходиться у його фактичному користуванні, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості транспортного засобу Hyundai Grandeur, реєстраційний номер [NUMBER] , 2013 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , у розмірі 193 705 грн. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). З огляду на викладене вище позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню шляхом поділу спільного майна подружжя в рівних частках зі стягненням з відповідача на користь позивачки компенсації вартості автомобіля. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] сплатила судовий збір, з врахуванням того що судом було задоволено клопотання про зменшення його розміру (908 грн за подачу позовної заяви, 454 грн за заяву про забезпечення позову, та 454 грн за подачу апеляційної скарги, т. 1 а. с. 122), а всього 1816 грн за позов, предметом якого є оспорювані квартира, вартість якої згідно з встановленою судом оцінкою становить 3 098 280 грн; 250 000 грн, отримані від продажу автомобіля HyundaiSonata; автомобіль HyundaiGrandeur, вартість якого згідно з оцінкою становить 387 410 грн. Зважаючи, що визначення розміру судового збору залежить від ціни позову [PERSON] , яка становить 3 735 690 грн (3 098 280 грн +250 000 грн +387 410 грн), [PERSON] сплатила за оспорювані квартиру 83 % судового збору (3 098 280 грн / 3 735 690 грн), що становить 1 507 грн (1 816 грн * 0,83); кошти від продажу автомобіля HyundaiSonata 7 % судового збору (250 000 грн / 3 735 690 грн ), що становить 127 грн (1 816 грн * 0,07); автомобіль HyundaiGrandeur 10 % судового збору (387 410 грн / 3 735 690 грн), що становить 182 грн (1 816 грн * 0,1). Пунктами 2, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов [PERSON] в частині оспорюваних квартири задоволено частково (визнано спільною сумісною власністю та поділено її по 1/2 кожному, але не збільшено розмір частки у праві спільної сумісної власності), у стягненні коштів від продажу автомобіля HyundaiSonata відмовлено, позовні вимоги щодо автомобіля HyundaiGrandeur задоволено частково, з відповідача необхідно стягнути 817 грн (1507 грн * 50 % + 127 грн * 50 %). [PERSON] сплатив судовий збір у загальному розмірі 11 350 грн (а.с 95, т. 2, а.с. 193 т. 3) за зустрічний позов, предметом якого є: оспорювані квартира, вартість якої згідно з встановленою судом оцінкою становить - 3 098 280 грн; автомобіль HyundaiGrandeur, вартість якого згідно з встановленою судом оцінкою становить - 387 410 грн. Оскільки ціна зустрічного позову становить 3 485 690 грн (3 098 280 грн +387 410 грн) [PERSON] сплатив за оспорювані квартиру 89 % судового збору (3 098 280 грн / 3 485 690 грн ), що становить 10 102 грн (11 350 грн * 0,89); автомобіль HyundaiGrandeur 11 % судового збору (387 410 грн / 3 485 690 грн), що становить 1 248 грн (11 350 грн * 0,11). З огляду на те, що зустрічний позов в частині оспорюваних квартири задоволено повністю, автомобіля HyundaiGrandeur задоволено частково з [PERSON] необхідно стягнути 10 726 грн судового збору (10 102 грн + 1 248 грн * 50 %). Витрати [PERSON] на оцінку майна становили 1 000 грн (а.с 50, т. 2), [PERSON] - 4 000 грн (а.с. 196, 201, т. 2). Зважаючи на задоволення двох частин позовних вимог позову частково та відмови у задоволенні однієї частини вимоги з відповідача необхідно стягнути 330 грн (1 000 грн \\ 3 * 50% 1 000 грн / 3 * 50 %). Оскільки одна частина позовних вимог відповідача задоволена повністю, а друга - частково, з позивача підлягає стягненню 3 000 грн (4 000 грн /2 4 000 грн / 2 * 50 %). Витрати на судовий збір, професійну правничу допомогу безпосередньо залежать від ціни позову, складності справи тощо. Витрати на оцінку майна не залежать від ціни об`єкта, якому надається оцінка, і цивільний процесуальний закон не містить норм щодо залежності витрат, пов`язаних із залученням (викликом) свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, проведенням експертиз, від ціни позову, складності справи тощо. Таким чином, кожна з частин позовних вимог у цій справі є однакова в цінності. Таким чином, з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] 817 грн судового збору, 330 грн витрат на оцінку майна, а з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню на судовий збір у розмірі 10 726 грн, 3 000 грн витрат на оцінку майна. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи наведене, шляхом взаєморозрахунку з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9 909 грн та витрати пов`язані із залученням оцінювача для проведення оцінки майна у розмірі 2 670 грн. У судовому засіданні 22 вересня 2022 року представником [PERSON] адвокатом Яковлєвим А.В. подано заяву про те, що докази понесених витрат на правову допомогу будуть подані не пізніше 5 днів після ухвалення судового рішення, таким чином питання щодо понесених витрат на правову допомогу [PERSON] буде вирішуватись шляхом ухвалення додаткового рішення. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас за змістом частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У відповідності до частини першої та другої статті 126 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат було визначено адвокатом Буцан О.В. в уточненій позовній заяві у розмірі 42 350 грн (а.с. 33-35). Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Представником [PERSON] - адвокатом Буцан О.В. на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано суду письмові докази. У матеріалах справи міститься копія договору № 5 про надання правової допомоги від 14 червня 2021 року разом з рахунком-актом передачі виконаних робіт, де зазначено детальний опис робіт (складення відзиву на позовну заяву, складення зустрічної позовної заяви, складення клопотання про витребування доказів, та квитанцією про оплату у розмірі 13000 грн (т. 2 а.с. 187-192); копія договору № 17 про надання правової допомоги від 4 жовтня 2021 року разом з рахунком-актом передачі виконаних робіт, де зазначено детальний опис робіт (складення та направлення заяви про уточнення позовних вимог), та квитанцією про оплату у розмірі 2000 грн (т. 4 а.с. 42-47); копія договору № 12 про надання правової допомоги від 16 серпня 2021 року, разом з рахунком-актом передачі виконаних робіт, де зазначено детальний опис робіт (представництво інтересів клієнта у суді у справі № 753/2243/21 за позовом про поділ майна, що відбувся 17 серпня 2021 року), та квитанцією про оплату у розмірі 3000 грн (т. 4 а.с. 123-125 зворот); копія договору № 16 про надання правової допомоги від 1 жовтня 2021 року разом з рахунком-актом передачі виконаних робіт, де зазначено детальний опис робіт (представництво інтересів клієнта у суді у справі № 753/2243/21 за позовом про поділ майна, що відбувся 5 жовтня 2021 року), та квитанцією про оплату у розмірі 3000 грн (т. 4 а.с. 126-128), копія договору № 21 про надання правової допомоги від 15 листопада 2021 року, разом з рахунком-актом передачі виконаних робіт, де зазначено детальний опис робіт (представництво інтересів клієнта у суді у справі № 753/2243/21 за позовом про поділ майна, що відбувся 16 листопада 2021 року), та квитанцією про оплату у розмірі 3000 грн, (т. 4 а.с. 129-132), копія договору № 23 про надання правової допомоги від 9 грудня 2021 року, разом з рахунком-актом передачі виконаних робіт, де зазначено детальний опис робіт (представництво інтересів клієнта у суді у справі № 753/2243/21 за позовом про поділ майна, що відбувся 16 грудня 2021 року), та квитанцією про оплату у розмірі 3000 грн (т. 4 а.с. 133-135). З врахуванням наданих доказів [PERSON] розмір фактично понесених витрат становить 27 000 грн. З огляду на відсоткову залежність сплачених коштів за професійну правничу допомогу від ціни позову (кожної частини позовних вимог) витрати на професійну правничу допомогу для [PERSON] становлять 24 030 грн (27 000 грн * 89 %) за оспорювані квартиру, 2 970 грн (27 000 грн* 11 %) - автомобіль HyundaiGrandeur. Враховуючи результат вирішення кожної із прохальних вимог: [PERSON] (задоволення повністю вимоги про оспорювану квартиру та часткове задоволення вимоги про автомобіль HyundaiGrandeur) з [PERSON] підлягають стягненню 25 515 грн (24 030 грн +2 970 * 50 %). Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 25 515 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial