Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що з відповідачкою, [PERSON] з 04 липня 1998 року позивач перебував в зареєстрованому шлюбі. Шлюб 06 квітня 2015 року шлюб між сторонами розірвано рішенням Краснокутського районного суду Харківської області. Від шлюбу сторони мають двох дітей, повнолітнього сина [PERSON] [INFO] , матір`ю якого є відповідачка, та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є відповідачка. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Усі витрати, пов`язані з утриманням дітей, покладені на позивача. Відповідачка добровільної допомоги на утримання дитини не надає. Тому позивач вимушений звернутися до суду з заявою про стягнення з відповідачки аліментів. У судове засідання позивач не з`явився, надавши суду заяву з проханням справу слухати у її відсутність, позов підтримав, прохав задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Раніше до суду надала заяву в якій прохала справу розглянути за її відсутність та рахувати ті обставини, що вона перебуває на даний час у декретній відпустці по догляду за дитиною а також єдиним її доходом є пенсія по інвалідності додавши відповідні документи. З огляду на дані обставини, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам . Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 04 липня 1998 року позивач перебував в зареєстрованому шлюбі. Шлюб 06 квітня 2015 року між сторонами розірвано рішенням Краснокутського районного суду Харківської області. Від шлюбу сторони мають двох дітей, повнолітнього сина [PERSON] [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , матір`ю яких є відповідачка. Усі витрати, пов`язані з утриманням дітей, покладені на позивача. Розмір доходу відповідача позивачу невідомий. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей І фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст.191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи матеріальне становище позивача, матеріальний та сімейний стан платника аліментів а саме, що відповідачка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною 2021 року народження також має інвалідність, суд вважає, що відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення повноліття, а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial