Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивачка позовні вимоги підтримала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,2499 га від 06.07.2021р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] ; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія рішення Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 27.05.2021р. №204; копія рішення Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 11.08.2021р. №290; копія рішення Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 11.08.2021р. №291; копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,1787 га від 29.07.2021р.; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1787 га від 18.08.2021р.; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,2499 га від 18.08.2021р.; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок від 07.09.2020р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 23.07.2020р.; копія розписки від 17.07.2007р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що згідно наданих суду доказів відповідачці [PERSON] на праві власності належить наступне майно: житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] - на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 23.07.2020р.; земельна ділянка площею 0,2499 із кадастровим номером 5124180500:02:003:0033, розташована по [ADDRESS] , виділена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) - на підставі рішення Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №291-VІІІ від 11.08.2021р.; земельна ділянка площею 0,1787 із кадастровим номером 5124180500:02:003:0034, розташована по [ADDRESS] , виділена для ведення особистого селянського господарства - на підставі рішення Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №290-VІІІ від 11.08.2021р. У липні 2007 р. позивачка домовилась із [PERSON] (нині відповідачкою) та [PERSON] (нині померлим чоловіком відповідачки) про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] . Тоді ж, позивачка передала відповідачці та [PERSON] гроші в сумі 4000 доларів США у рахунок вартості придбаної нерухомості та землі, про що свідчить розписка [PERSON] та [PERSON] від 17.07.2007р. У рахунок виконання домовленості про купівлю-продаж нерухомості [PERSON] та [PERSON] передали житловий будинок та земельні ділянки позивачці у володіння та розпорядження. З того часу позивачка доглядає за будинком та земельними ділянками, фактично, відкрито володіє нерухомістю, стежить за її належним технічним станом, сплачує за утримання домоволодіння комунальні послуги, зробила у будинку ремонт та ін. [INFO] [PERSON] помер. За документами, наданими позивачці на той час, саме він рахувався власником нерухомості. Оскільки за життя [PERSON] сторони між собою не оформили належним чином договір купівлі-продажу будинку та землі, [PERSON] звернулася із позовом до суду з вимогами про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після її чоловіка. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 23.07.2020р. було визнано право власності на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за [PERSON] . У передбаченому законом порядку відповідачкою було зареєстровано право власності на нерухомість. Також позивачкою було оформлено та зареєстровано право власності і на земельні ділянки за вищевказаною адресою. Незважаючи на те, що позивачка після смерті чоловіка звернулась за оформленням правовстановлюючої документації на об`єкти нерухомості, вона не претендувала і не претендує на них, визнає право позивачки в порядку набувальної давності і не заперечує щодо задоволення позовних вимог позивачки. У зв`язку із вищевикладеними обставинами позивачка вважає, що має право на вищевказаний житловий будинок та земельні ділянки, оскільки вона з 2007 р. володіє та безперервно користується ними, слідкує за технічним станом будинку, несе витрати у зв`язку із його утриманням, зберігає у себе всю документацію на житло, як власник нерухомості, використовує земельні ділянки за цільовим призначенням, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на житловий будинок та землю. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Як було встановлено судом, відповідачка в даний час являється зареєстрованим власником: житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] ; присадибної земельної ділянки та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованих за вищевказаною адресою. Право власності на вищевказані об`єкти відповідачка набула на підставі судового рішення та рішень органу місцевого самоврядування. До визнання за відповідачкою права власності на об`єкти нерухомості, вони належали її чоловікові, який у 2013 році помер. Однак, до його смерті, у 2007р. [PERSON] та відповідачка дійсно продали нерухомість позивачці та отримали від неї грошові кошти, однак, з причини відсутності необхідних документів, не змогли оформити угоду про купівлі-продаж. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивачки, з липня 2007р. по теперішній час вона безперервно, відкрито володіє житловим будинком, присадибною земельною ділянкою і земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається вищевказаними об`єктами нерухомості, проводить ремонти, обробляє земельну ділянку та ін. За весь час володіння позивачкою будинком та земельними ділянками, відповідачка не пред`являла до позивачки жодних вимог про витребування нерухомості, документів на неї, не брала участі в її утриманні та не несла витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідачка не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою житловим будинком та земельними ділянками є добросовісним, правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником житла та землі, сплачувала комунальні платежі за утримання будинку, розпоряджається житлом, використовує земельні ділянки за цільовим призначенням та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок та земельні ділянки цілком з законних підстав перейшли у володіння та користування [PERSON] , внаслідок чого остання набула право власності на них за набувальною давністю. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю.

Outcome: approved