Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

Короткий зміст\~та\~обґрунтування\~позовних вимог. 27.07.2022 року позивачка [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просить суд: - розірвати шлюб укладений між сторонами; - стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму, на дитину відповідного віку. Свої позовні вимоги обґрунтовує зокрема тим, що 27 травня 2020 року між громадянкою України [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб, зареєстрований Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Від шлюбу у сторін є сумісну дитину: [PERSON] ( [INFO] ), що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] актовий запис № 575 від 26 вересня 2012 року, яка на даний час є неповнолітньою дитиною. Позивачка вказує, що [PERSON] раніше намагався якось допомагати, а потім зовсім перестав дбати про дитину обіцяв, що буде турбуватися незалежно від того, буде проживати з ними або окремо, але насправді не приділяє уваги щодо утримання своєї дитини, коштів на утримання дитини надає дуже мало. Позивачка самостійно утримую себе та доньку, виховую та дбає про неї. Однак, на все не вистачає грошей і дана обставина не дозволяє позивачці в належній мірі забезпечити всім необхідним її побут та життя. Щомісяця потреби збільшуються, харчування коштує не мало, а донька іноді хворіє і є потреби купувати ліки, ціни на них великі та постійно збільшуються, продукти дорожчають, одяг постійно зростає в ціні - та потребує це все чималих коштів на їх придбання. Позивачка вказує, що їй дуже важко самостійно забезпечувати дитину. Переконана, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою як обов`язком матері так і батька, але [PERSON] ухиляється від свого обов`язку. У зв`язку з вищезазначеним позивачка, була вимушена звернутися до суду задля захисту прав та інтересів своєї доньки. Процесуальні дії. Ухвалою суду від 28.07.2022 року було відкрито провадження по вищезазначеній справі у порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання призначене на 07.11.2022 року сторони не з`явились. Позивачка одночасно з поданням позовної заяви, просила суд розглядати справу без її участі. На задоволені позовних вимог наполягає. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату і час проведення судового засідання повідомлявся. Однак 31.10.2022 року подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, також просив суд розглядати справу без його участі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 10.06.2017 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , було укладено шлюб, актовий запис №102, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Збереження сім`ї позивачка вважає неможливим, на примирення не згодна. Як вбачається з матеріалів справи у сторін є дитина [PERSON] ( [INFO] ), що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , актовий запис № 575 від 26 вересня 2012 року, яка на даний час є неповнолітньою дитиною. Позивачка зазначає, що сторони досягли згоди щодо місця проживання дитини, яка залишається проживати разом з позивачкою. Однак, позивачка вказує, що між нею та відповідачем на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Як вбачається з заяви відповідача від 31.10.2022 року, останній позовні вимоги визнав у повному обсязі. Таким чином судом встановлено, що дитина проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін, суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе. Згідно зі ст. ст.\~110,\~112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Згідно зі\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди сторін на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч. 3\~ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Добровільно сторони не дійшли згоди щодо способу прийняття батьком\~відповідачем, участі в матеріальному утриманні дитини. Статтею ст.51КонституціїУкраїни гарантовано, а\~ст.180СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1-3\~ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч.2 ст.182СКУкраїни розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно до ч.1 ст.191СКУкраїни аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27лютого 1991року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2\~ст. 51 Конституції України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Висновки суду. Оцінюючи встановлене, подані докази, враховуючи зазначені вимоги закону, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, з врахуванням того, що приймати участь в утриманні дитині повинні двоє батьків, беручи до уваги вимоги ч. 2\~ст.182 СК України, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, а саме щодо розірвання шлюбу між сторонами, та стягнення з відповідача, на користь позивача аліменти, на утримання неповнолітньої дитини. Розподіл судових витрат Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів згідно вимог чинного законодавства, а її позовні вимоги задоволені, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 992.4 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved