Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

У липні 2022 року представник позивача адвокат Маркова Ю.В. звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначила, що позивач з 16.04.2016 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини та проживання припиненні з грудня 2021 року, у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння, відмінності характерів та різних поглядів на життя та сімейні обов`язки. Позивач вважає, що надання строку на примирення не виправить стан їх шлюбних з відповідачем відносин, оскільки вищевказані обставини продовжуються вже протягом тривалого часу, а спроби примирення в минулому не призвели до жодних результатів. З цих причин вважає, що шлюбні стосунки з відповідачем зберегти неможливо. Просить шлюб розірвати. Ухвалою судді\~Ленінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська від\~30.09.2022\~року позовну\~заяву прийнято\~до розгляду,\~відкрито провадження у\~цивільній справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] надала до суду заяву, у якій просила провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Крім того, представником позивача надано до суду пояснення, у яких просила шлюб між сторонами розірвати та зазначила, що рішення про розірвання шлюбу не було для позивача спонтанним, вона твердо вирішила для себе, що їх подружні стосунки із відповідачем себе вичерпали. Крім того, на теперішній час у позивача існують інші стосунки, вже довгий час вона проживає з іншим чоловіком як чоловік та дружина, та після офіційного розірвання шлюбу останні планують побратися. Відповідач у свою чергу знає про вказаний факт та зловживає процесуальними правами з метою затягування судового процесу. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги не визнав, проти розірвання шлюбу заперечував, просив надати строк для примирення, оскільки він кохає свою дружину та хоче відновити подружні стосунки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та клопотання відповідача про надання строку на примирення, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання відповідача відмовити, а позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ст.\~111\~СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з цим, пунктом 10 Постанови Пленуму\~ВСУ від\~21.12.2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» роз`яснено, що при визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, надання строку для примирення подружжя є лише правом суду, а не його обов`язком. Як зазначено позивачем, вона з відповідачем не проживають як сім`я з грудня 2021 року, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, дітей від шлюбу сторони не мають, крім того позивач вже тривалий час проживає з іншим чоловіком. Примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом. Зазначений правовий висновок висловлений в Постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц. Наявність наміру для примирення лише в одного з подружжя без згоди на це іншої сторони не є правовою підставою для надання строку для примирення. Таким чином, враховуючи викладене, а також те, що позивач категорично заперечувала щодо надання строку на примирення, суд доходить висновку про відсутність підстав підстав для надання подружжю строку для примирення, а тому у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 квітня 2016 року, який було зареєстровано Красногвардійським районним\~у місті\~Дніпропетровську відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Дніпропетровській області,\~актовий запис\~№ 282 (а.с. 10). Від шлюбу дітей не мають. Положеннями ч. 1 ст. 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. Відповідно до ч. 2 ст.\~112\~СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Сімейні стосунки між сторонами припиненні з грудня 2021 року. Між сторонами склались стосунки, що виключають спільне проживання. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. У п.п. 10, 11 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~№ 11\~від 21.12.2007\~року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюб. При цьому, суд зазначає, що позивач звернулася до суду із вказаним позовом 07.07.2022 року, тобто майже 4 місяці тому, і за цей час будь-яких доказів того, що відповідач вчиняє дії, направлені на примирення чи збереження сім`ї матеріали справи не містять, а тому суд, враховуючи не бажання позивача [PERSON] продовжувати шлюбні стосунки із відповідачем, доходить висновку про те, що подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Згідно із ч. 3 ст.\~115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги те, що подружжя тривалий час стосунки не підтримує, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, суд вважає за можливе шлюб між ними розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач не виявила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved