Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Кропивницького районного нотаріального округу Флоренко С.К. та зобов`язати нотаріуса видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько позивача [PERSON] , на день смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок належав колгоспному двору, головою якого був померлий на підставі свідоцтва про право власності, яке втрачено. Іншими членами колгоспного двору були: брат позивача [PERSON] , який помер [INFO] , та мати позивача - [PERSON] , яка померла [INFO] . Отже, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач. Після звернення позивача до приватного нотаріуса Кропивницького районного\~нотаріального округуФлоренко С.К. із заявою про прийняття спадщини, нотаріусом встановлено, що вищевказане спадкове майно належало колгоспному двору. 13.09.2021 нотаріусом винесено оскаржувану постанову, оскільки через втрату оригіналу свідоцтва про право власності, спадкоємець не зміг надати підтверджуючі документи, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок. Позивач вважає, що оскаржувана постанова порушує його права як спадкоємця, який вчинив всі необхідні дії для отримання свідоцтва про право на спадщину, тому вона підлягає скасуванню і нотаріус зобов`язаний видати йому свідоцтво про право на спадщину. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, пояснив, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] жили постійно у вищевказаному житловому будинку. Після смерті [PERSON] , який не був одружений та не мав дітей, спадщину фактично прийняли батьки [PERSON] та [PERSON] , а після смерті матері спадщину фактично прийняв її чоловік - [PERSON] , спадкові справи після їх смерті не заводились. Він, позивач, є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON] . \~ \~ \~ \~Представник позивача адвокат Феоктістов В.С. позов підтримав та пояснив, що в постанові нотаріуса зазначено, що на даний час не передбачено такого права власності, як майно колгоспного двору, проте на час видачі свідоцтва на право власності на вищевказаний житловий будинок така форма власності законодавством передбачалась. Зміни законодавства не можуть слугувати підставою для позбавлення позивача спадкового майна. Представник відповідача адвокат Бойко З.С. позов заперечила та пояснила, що введенням в дію у 1991 році Закону України «Про власність» скасовано правовий режим колгоспного двору. У зв`язку з чим раніше видані свідоцтва про право власності колгоспних дворів підлягали заміні. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] свідоцтво про право власності, яке видане колгоспному двору, головою якого він був - є нечинним. Крім того, власниками житлового будинку щодо якого виник спір були три особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] та [PERSON] їх спадкоємці своїх спадкових прав належним чином не оформили та не отримали відповідних правовстановлюючих документів. Згідно вимог порядку вчинення нотаріальних дій для підтвердження належності спадкового майна спадкодавцю спадкоємцями надаються відповідні правоустановлюючі документи. Позивач таких документів нотаріусу не надав, що є підставою у відмові вчинення відповідної нотаріальної дії. Оскаржувана постанова нотаріуса є законною, тому скасуванню не підлягає. Представник відповідача вважає, що позивачем обрано не належний спосіб захисту, а належним способом захисту прав позивача може бути звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування, просила відмовити в задоволенні позову повністю. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Суд установив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 08.06.2013 Крупською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, актовий запис № 10 (а.с. 3). За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 14.03.2008, посвідченого секретарем Крупської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області Хомутовською Т.І., зареєстрованого в реєстрі за № 69 (а.с. 52). Факт родинних відносин позивача з померлим [PERSON] \~ підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 15.11.2013 року (а.с.58). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої входить: житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельні ділянки. 12.11.2013 року позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса (а.с.46). Вищевказаний житловий будинок належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок (будівлю), виданого 12.12.1988 Крупською сільською радою народних депутатів. Право власності [PERSON] зареєстровано 29.11.1988 року в Обласному комунальному підприємстві «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 1 за реєстровим номером 74 (а.с. 18). Вищезазначене свідоцтво на право власності не змінювалось, що підтверджується архівною довідкою, виданою Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 30.08.2021 № 74048 (а.с. 12). В примітці до вищевказаної архівної довідки зазначено, що згідно архівних відомостей, наявних в «ОКП Кіровоградське ОБТІ» адреса: вул.Щорса, 30, с.Ганнинське, Кіровоградського району Кіровоградської області, відповідає адресі: вул.Дмитра Панченка, 30, с.Ганнинське, Кропивницького району Кіровоградської області. Зміна назви [ADDRESS] також підтверджується рішенням засідання виконавчого комітету Крупської сільської ради № 28 від 20.08.2015 (а.с.13). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 274467538 від 13.09.2021 вбачається, що відомості про реєстрацію права власності щодо вказаного житлового будинку у державному реєстрі відсутні (а.с.101). Після звернення позивача до приватного нотаріуса Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Флоренко С.К. з відповідною заявою нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , так як правовстановлюючий документ на спадкове майно у зв`язку з припиненням колгоспного двору не оформлений відповідно до чинного законодавства (а.с. 19-21). \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області № 631581 від 03.09.2021, згідно запису погосподарської книги № 9 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 відноситься до суспільної групи колгоспних дворів, головою якого значиться [PERSON] , членами колгоспного двору значаться: [PERSON] , [PERSON] (а.с.17). З матеріалів витребуваної судом спадкової справи № 124/2013, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , наданої приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Флоренко С.К., вбачається, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця [PERSON] . Інші спадкоємці до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та із заявами про відмову від прийняття спадщини не звертались. [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки (а.с.39-105). Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Способи захисту, передбачені законом, зокрема містяться в ч.2 ст.16 ЦК України, в якій визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі 1)\~визнання права; 2) визнання правочину недійсним. Позивач, обравши спосіб захисту своїх порушених цивільних прав щодо частини спадкового майна, просить скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесену відповідачем, та зобов`язати відповідача видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Підставами позову позивачем визначено відмову приватного нотаріуса від вчинення нотаріальної дії. Сторона позивача вважає, що зміни в законодавстві не можуть слугувати причиною для відмови у вчиненні нотаріальної дії та перешкоджати йому отримати свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна житловий будинок, який відносився до суспільної групи колгоспний двір. Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні передбачений Законом України «Про нотаріат» № 3425-XII\~від 02.09.1993 зі змінами та доповненнями. Згідно вимог ст. 46 Закону № 3425-XII\~нотаріус,\~який вчиняє\~нотаріальні дії,\~має право\~витребовувати від\~фізичних та\~юридичних осіб\~відомості та\~документи,\~необхідні для\~вчинення нотаріальної\~дії. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Пунктом 2\~ч.1\~ст.49\~Закону №\~3425-XII\~передбачено,\~що нотаріус\~відмовляє у\~вчиненні нотаріальної\~дії,\~якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно вимог, встановлених підпунктами 4.12, 4,14 пункту 4 глави Х розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від № 296/5 від 22.02.2012, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє, зокрема склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Отже, склад спадкового майна та його належність спадкодавцю повинні підтверджуватись відповідними правовстановлюючими документами. Пунктом 4.16\~глави 10\~розділу І\~Порядку №\~ 296/5\~від 22.02.2012 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених\~пунктом 3\~глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п. 3\~глави 7\~розділу І\~цього Порядку\~№ 296/5 від 22.02.2012 документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі, коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Досліджені судом письмові докази свідчать, що документи, які посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на спадкове майно: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , нотаріусу для видачі спадкоємцю померлого відповідного свідоцтва про право на спадщину, позивачем не надавались. Відомості щодо права власності [PERSON] на вищевказаний житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - відсутні. Таким чином, видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за вищевказаною адресою, враховуючи встановлені судом обставини справи, суперечить вимогам ст.ст.46, 49 Закону України «Про нотаріат» та Порядку № 296/5 від 22.02.2012, отже постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії ґрунтується на вимогах діючого законодавства. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Отже, спори щодо майна колгоспного двору розглядаються як майнові спори, зокрема про визнання права власності в порядку спадкування, що в даному випадку відповідає ефективному захисту невизнаних прав позивача на вищевказане спадкове майно. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Даний правовий висновок неодноразово висловлювався Великою Палатою Верховного Суду, зокрема 05.06.18 у справі № 338/180/17, 30.01.19 у справі № 569/17272/15-ц, 11.09.19 у справі № 487/10132/14-ц, 19.02.20 у справі № 210/4458/15-ц, 04.04.20 у справі № 610/1030/18, 16.06.20 у справі № 145/2047/16-ц, 15.09.20 у справі № 469/1044/17. Ефективність позовної вимоги оцінюється, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Критерії правомірності втручання держави у право власності за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, утворюють «трискладовий тест», за допомогою якого має відбуватися оцінка відповідного втручання, які мають застосовуватись у сукупності: законність, легітимна мета, пропорційність. В даному випадку відмова у вчинені нотаріальної дії відповідає вимогам закону, переслідує легітимну мету сприяння ефективному захисту прав спадкоємця та є пропорційним, оскільки спадкове майно належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини, а відмова нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва не позбавляє спадкоємця спадщини. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій в постанові від постанова від 06.04.2021 по справі № \~910/10011/19, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити через неналежний спосіб захисту. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями ст.19 Конституції України, ст.ст. 46, 49 Закону України «Про нотаріат», ст.16 ЦК України.

Outcome: dismissed