Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

До Приморського районного суду м.Одеси 17.01.2022 року надійшов позов [PERSON] до ТОВ «ФК «Паріс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Л.М., приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги були обґрунтовані з посиланням на те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М року 19.11.2021 року було вчинено виконавчий напис №993, за яким стягнуто з позивачки на користь ТОВ «ФК «Паріс», який є правонаступником АТ «РВС Банк», на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №29072021/1 від 29.07.2021 року, заборгованість за Кредитним договором №0037458 від 08.08.2019 року за період з 29.07.2021 року по 02.08.2021 року суму у розмірі 30\~526,64., з яких: 3\~143,24 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 646,15 грн. прострочена заборгованість за комісією; 124,82 прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 13\~751,15 грн. строкова заборгованість за сумою кредиту; 9\~817,36 грн. - строкова заборгованість за комісією; 2\~873,92 грн. строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 170,00 грн. - строкова заборгованість за штрафами та пенями, за вчинення виконавчого напису 50,00 грн., загальна сума, що підлягає стягненню становить 30\~576,64 грн. Виконавче провадження за вказаним виконавчим написом від 19.11.2021 року було відкрито 29.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. (виконавче провадження ВП№67701253). Позивачка, звертаючись до суду з дійсним позовом, вважає, що вказаний виконавчий напис від 19.11.2021 року має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки останній був вчинений на підставі договору, який не був нотаріально посвідчений, вчинений нотаріусом без перевірки безспірності вимог стягувача, позивачка жодного разу не отримувала вимоги чи претензії зі сторони відповідача, крім того вважає, що у позивачки відсутні будь-які зобов`язання перед відповідачем, оскільки її не було повідомлено про здійснення прав вимоги та заміну кредитора у договірних правовідносинах; надані нотаріусу документи не надавали можливості встановити безспірність заборгованості позивача, заборгованість, визначена у виконавчому написі, не підтверджена випискою по рахунку позивача за договором. Також просила стягнути з відповідача понесені нею всі судові витрати. Матеріали позову були передані судді 18.01.2022 року. Ухвалою суду\~від 25.01.2022\~року відкрито\~провадження у\~справі,\~призначено справу\~до судового\~розгляду в загальному\~позовному\~провадженні з призначенням\~підготовчого засідання\~на 21.02.2022 року. Також ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Київського міського\~нотаріального округу\~Журавльової Лариси\~Михайлівни належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи, а саме, належним чином завірені копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис №993 від 19.11.2021 року. Ухвалою суду від 31.01.2022 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №993, вчиненого 19 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ПАРІС» заборгованості у розмірі 30\~576,64 грн., на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. 29.11.2021 року відкрито виконавче провадження ВП №67701253. У підготовче засідання призначене на 21.02.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 21.03.2022 року. У підготовче засідання призначене на 21.03.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 18.04.2022 року. У підготовче засідання призначене на 18.04.2022 року сторони не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за їх відсутністю суду не було надано. Ухвалою суду від 20.04.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті на 01.06.2022 року. У судове засідання призначене на 01.06.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 05.07.2022 року. У судове засідання призначене на 05.07.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 01.09.2022 року. З 18.07.2022 року по 12.08.2022 року суддя Домусчі Л.В перебувала у щорічній відпустці. У судове засідання призначене на 01.09.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 25.10.2022 року. У судове засідання призначене на 25.10.2022 року [PERSON] не з`явилася, разом з позовом надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, справу просила розглядати за її відсутністю. Представник ТОВ «ФК «Паріс» неодноразово завчасно повідомлявся належним чином про місце, день та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, свого представника в судове засідання не направив, відзив на позовну заяву не подав. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Л.М. та приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за їх відсутністю суду не було надано. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими. Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Приймаючи до уваги заяву представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ч.4 ст.223, ст.ст.280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення суду є 27.10.2022 року. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Предметом позову є визнання виконавчого напису №993, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. 19.11.2021 року про стягнення з [PERSON] 30\~576,64 грн. (а.с.6) на користь ТОВ «ФК «Паріс» на підставі заборгованості згідно укладеного [PERSON] та АТ «РВС БАНК» (ЄДРПОУ 39849797) Кредитного договору №0037458 від 08.08.2019 року. Судом встановлено, що правонаступником АТ «РВС БАНК», усіх прав та обов`язків є ТОВ «ФК Паріс» (ЄДРПОУ 38962392) на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитним договором №0037458 від 08.08.2019 року, право вимоги за вищевказаним кредитним договором набуто ТОВ «ФК «Паріс». Зазначене підтверджується записом у виконавчому написі. У подальшому, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. 19.11.2021 року було вчинено виконавчий напис №993 (а.с.6), згідно якого з [PERSON] стягнуто ТОВ «ФК «Паріс» заборгованість за Кредитним договором №0037458 від 08.08.2019 року за період з 29.07.2021 року по 02.08.2021 року суму у розмірі 30\~526,64., з яких: 3\~143,24 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 646,15 грн. прострочена заборгованість за комісією; 124,82 прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 13\~751,15 грн. строкова заборгованість за сумою кредиту; 9\~817,36 грн. - строкова заборгованість за комісією; 2\~873,92 грн. строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 170,00 грн. - строкова заборгованість за штрафами та пенями, за вчинення виконавчого напису 50,00 грн., загальна сума, що підлягає стягненню становить 30\~576,64 грн. Виконавче провадження за вказаним виконавчим написом від 19.11.2021 року було відкрито 29.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. (виконавче провадження ВП№67701253) (а.с.7-8). Постановою від 03.12.2021 року приватним виконавцем Шуляченко М.Б. було оголошено в розшук майно боржника [PERSON] (а.с.13). Між тим, із законністю вказаного виконавчого напису позивачка не згодна, тому звернулась до суду з дійсним позовом. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст.89 Закону України «Про нотаріат». Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі за текстом - Порядок). Зокрема, згідно з Порядком, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Згідно підпунктів 3.2. і 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до підпункту 5.1. пункту 5 глави 16 розділу ІІ Порядку, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. При цьому, згідно підпунктів 6.1. і 6.2. пункту 6 глави 16 розділу ІІ Порядку, за заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору. Відповідно до підпунктів 7.1. і 7.3. пункту 7 глави 16 розділу ІІ Порядку, у справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса. Згідно із пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості\~чи іншої\~відповідальності боржника\~-\~це обов`язкова\~умова вчинення\~нотаріусом виконавчого\~напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Із підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку слідує, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу\~тридцяти днів\~з моменту\~надісланих іпотекодержателем\~повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. За змістом вищевказаних норм права на підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Проте з боку відповідача не спростовано довід позивача щодо наявності безспірного розрахунку заборгованості, тому суд вважає вказану підставу позову обґрунтованою. Зокрема, документом, що підтверджує цей факт, є отримання боржником вимоги стягувача щодо усунення порушень зобов`язання з підписом боржника про його отримання, що свідчить про ознайомлення боржника з поданою вимогою. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц та у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 201/4198/17 і від 09 вересня 2020 року у справі № 202/2506/17-ц з подібних правовідносин. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19) та застосований Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 202/2506/17-ц (провадження № 61-35277св18). Отримання вищевказаного повідомлення від відповідача позивач спростовує. Таким чином відповідач не спростував вказаний довід позивача. У зв`язку з чим суд вважає, що така підстава позову є обґрунтованою. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положенням ч.ч.2 і 3 ст.83 ЦПК України встановлено процесуальні обов`язки позивача подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Крім того, пункт 4 ч.2 ст.43 ЦПК України передбачає обов`язок учасників справи подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Проте, матеріали справи не містять підтвердження того, що відповідачем ТОВ «ФК «Паріс» позивачу поштою направлялася письмова претензія про погашення кредитної заборгованості від 08.08.2019 року. У зв`язку з чим суд вважає, що ТОВ «ФК «Паріс» не було виконано обов`язок щодо повідомлення боржника про порушення кредитного зобов`язання, що не може свідчити про безспірність заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Паріс». Відповідач ТОВ «ФК «Паріс» у листопаді 2021 року звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. із заявою про вчинення виконавчого напису для стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Паріс», як правонаступника АТ «РВС Банк». Однак, суд звертає увагу на ту обставину, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження №11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Установлені судом обставини у цій справі свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 19.11.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису), «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Відповідачем ТОВ «ФК «Паріс» та третьою особою - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. суду не було надано доказів того, що кредитний договір №0037458 від 08.08.2019 року, укладений з АТ «РВС Банк» був посвідчений нотаріально. Крім того, судом було витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. завірені копії документів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №993 від 19.11.2021 року, проте ухвала суду від 25.01.2022 року про витребування доказів нотаріусом не виконано, копії документів суду не було надано, в тому числі копія кредитного договору, у зв`язку з чим суд взагалі не має можливості встановити яким чином було укладено Кредитний договір №0037458 від 08.08.2019 року та чи був він нотаріально посвідчений. Таким чином, вчинивши спірний виконавчий напис №993 від 19.11.2021 року, приватний нотаріус Журавльова Л.М. не дотрималась встановленої процедури, що потягло порушення законних прав позивача. Аналогічні висновки застосовані Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїх постановах від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) і від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19). У зв`язку з чим суд вважає, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом без дотримання вимог, передбачених ст.88 Закону, глави 16 розділу ІІ Порядку та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Доводи позивачки про те, що ТОВ «ФК «Паріс» не є правонаступником АТ «РВС БАНК» за Кредитним договором №0037458 від 08.08.2019 року, суд вважає недоведеними. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Відповідно до частини третьої ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивачки щодо порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, недоведеності безспірності вимог стягувача, відтак позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, знайшов своє підтвердження під час розгляду справи та підлягає задоволенню. Відповідно до\~п.1\~ч.2\~ ст.141\~ЦПК України,\~у зв`язку\~з повним\~задоволенням позовних\~вимог з\~ТОВ «ФК\~«Паріс» на\~користь [PERSON] \~підлягають стягненню\~судові витрати\~у вигляді\~судового збору\~за подання\~до суду\~позовної заяви\~в розмірі\~992,40\~грн.\~та судового\~збору за\~подання до\~суду заяви\~про забезпечення\~позову в\~розмірі 496,20\~грн., що загалом становить 1 488,60 грн. Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. У зв`язку з чим суд вважає необхідним продовжити дію заходів забезпечення позову вжитих ухвалою суду від 31.01.2022 року на строк протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили після спливу якого вони вважаються скасованими.

Outcome: approved