Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

03.08.2022 року до суду надійшов позов [PERSON] , у якому вона просить стягнути з відповідачки [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 516307,00 грн. Позов обґрунтований тим, що 15.03.2021 р. позивачка уклала з відповідачкою договір позики, який був посвідчений нотаріально, та на умовах якого відповідачка отримала в борг кошти в розмірі 442 400,00 грн. Кошти відповідачка зобов`язалась повертати частинами щомісячно, графік повернення узгоджений в договорі, кінцева дата повернення боргу 15.03.2022 року. Проте, відповідачка борг не повернула. У зв`язку з цим, позивачка просила суд стягнути суму боргу в розмірі 442400,00 грн., а також на підставі ст. 625 ЦК України втрати від інфляції в розмірі 62953,00 грн. та 3 проценти річних за порушення грошового зобов`язання в розмірі 10954,00 грн. Ухвалою суду від 15.08.2022 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання на 15.09.2022 р. 15.09.2022 року судом закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті на 13.10.2022 р. 30.09.2022 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідачка зазначила, що просить відмовити в частині завищеної суми боргу. А саме вказала, що 08.07.2021 р. з рахунку гр. [PERSON] позивачці було переведено суму 18830 грн., що було частиною погашення боргу. Тому, сума боргу підлягає зменшенню на 18830,00 грн. Крім того, нараховані втрати від інфляції та 3 проценти річних також підлягають зменшенню, оскільки мають розраховуватись з урахуванням сплати відповідачкою 18830 грн. та не повинні нараховуватись з 24.02.2022 р. і на весь період воєнного стану, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. 13.10.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивачки заперечила факт того, що сума 18830 грн. була сплачена в рахунок боргу, оскільки кошти сплачені іншою особою та у спосіб, не передбачений договором. Призначення вказаного платежу не вказано. Щодо періоду нарахування втрат від інфляції і 3-х процентів річних, то представник зазначила, що оскільки Закон, яким були внесені зміни щодо заборони нарахування відповідальності за статтею 625 ЦК України набув чинності 17.03.2022 року, то нарахування є правомірним до цієї дати. Ухвалою суду від 13.10.2022 р. задоволено клопотання представника відповідачки про витребування у банку виписки по рахунку позивачки, у розгляді справи оголошено перерву до 10.11.2022 р. 09.11.2022 р. до суду з банку надійшли витребувані документи. В судовому засіданні представник позивачки підтримала позов з викладених у ньому підстав, а також у відповіді на відзив. Представник відповідачки в судовому засіданні позов визнав частково, підтримав позицію, викладену у відзиві на позов. Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини. Під час розгляду справи судом встановлено, що 15 березня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Стець Н.М., реєстровий номер 349. Відповідно до умов договору позики, [PERSON] отримала від позивачки у позику грошову суму в розмірі 442 400,00 грн. і зобов`язалась повернути борг до 15 березня 2022 року, шляхом сплати щомісячних сум по 36867,00 грн. до 15 числа кожного місяця. Графік повернення узгоджений сторонами у договорі позики. Пунктом 2 Договору позики передбачено, що борг повертається готівкою. Згідно з розпискою від 15.03.2022 р., [PERSON] підтвердила, що отримала від [PERSON] гроші згідно з договором позики в сумі 442400,00 грн. та зобов`язалась повернути до 15.03.2022 року шляхом внесення щомісячних платежів. Згідно з наданими суду квитанцією та виписками по рахунках, 08.07.2021 року гр. [PERSON] перерахував на користь [PERSON] безготівковим шляхом суму коштів в розмірі 18830,00 грн. Призначення платежу у наданих суду документах відсутнє. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вислухавши доводи учасників справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню на таких підставах. Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у редакції Закону України № 2120-ІХ, який набрав чинності 17.03.2022 року, встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Оцінка доказів і мотиви суду. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Надані суду докази підтверджують укладення між сторонами договору позики у належній формі та отримання відповідачкою в борг суми коштів в розмірі 442400,00 грн. Вказані обставини не оспорюються сторонами. Так само, сторонами не оспорюється, що відповідачка не повернула борг на умовах договору позики. Надаючи оцінку доводам представника відповідачки щодо часткового погашення боргу в сумі 18830,00 грн., та відповідного зменшення суми боргу і нарахованої відповідальності, суд зазначає таке. У всіх наданих суду банківських документах відсутнє призначення платежу суми 18830,00 грн., сума сплачена з рахунку гр. [PERSON] , який не є стороною договору. Крім того, договором позики передбачено повернення суми боргу саме готівкою. З урахуванням наведеного, суд зазначає, що відповідачкою не було надано належних доказів, які би підтверджували, що сума в розмірі 18830,00 грн. була сплачена нею та на виконання укладеного між сторонами договору позики. Тому, суд відхиляє доводи відповідачки щодо часткового повернення боргу, а отже стягненню підлягає сума основного боргу в розмірі 442 400,00 грн. В частині нарахування суми трьох процентів річних та втрат від інфляції на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд зазначає, що позивачкою заявлено до нарахування суму 62953,00 грн. втрат від інфляції, яка нарахована по травень 2022 року та три проценти річних за порушення грошового зобов`язання в розмірі 10954,00 грн., яка нарахована по 28.07.2022 року. Втім, Законом України № 2120-ІХ внесені зміни до Цивільного кодексу України та встановлено заборону на застосування статті 625 ЦК України до відносин позики (кредиту) на період воєнного стану. Воєнний стан в України оголошено Указом Президенті 24.02.2022 року. Суд зазначає, що хоча Закон України № 2120-ІХ набрав чинності 17.03.2022 року, проте в ньому передбачено зупинення дії статті 625 ЦК України на весь період дії воєнного стану. Крім того, у взаємозв`язку зі статтею 58 Конституції України, такий Закон слід розглядати як тимчасове скасування відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а отже цей Закон має зворотну дію в часі. Таким чином, три проценти річних та втрати від інфляції за порушення виконання грошового зобов`язання у цій справі підлягають нарахуванню лише до 24.02.2022 року. Відповідно до наданих сторонами розрахунків, сума 3 % річних за період з 16.04.2021 р. до 23.02.2022 р. (включно) складає 5378 грн. 54 коп., сума втрат від інфляції - 18249 грн. 17 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідачки на користь позивачки сплачену суму судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 4646,76 грн. Крім того, представником позивачки заявлено витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн. На підтвердження вказаних витрат надано Договір про надання правничої допомоги від 29.07.2022 р. та Додаткову угоду до нього, якою визначено фіксовану суму гонорару у цій справі 15 000,00 грн., Акт здачі-прийняття робіт від 09.11.2022 р., який містить перелік наданих послуг у межах договору та їх прийняття сторонами. У пункті 5 Додаткової угоди передбачено, що винагорода сплачується протягом п`яти банківських днів з моменту підписання Акту виконаних робіт. Відповідач заперечив проти співмірності і доведеності заявлених позивачкою витрат. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частинами 1-3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Надаючи оцінку поданим документам, суд звертає увагу, що акті виконаних робіт сторонами погоджено лише роботу адвоката з підготовки та складанні позову, консультації, підготовка розрахунків та відповіді на відзив. Участі представника в судових засіданнях актом не погоджено і таких послуг не прийнято. Тому, виходячи з вимог розумності та співмірності, суд приймає до уваги надані адвокатом і прийняті позивачкою послуги, як підготовка позову з додатками, проведення консультації та підготовка відповіді на відзив, та з урахуванням заперечень відповідача, вважає обґрунтованою суму витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. Інші перелічені в акті послуги, як опрацювання законодавчої бази, формування позиції, підготовка розрахунків, суд вважає такими, що фактично дублюють послуги з підготовки і складання позову. При цьому, суд приймає до уваги, що відшкодуванню підлягають не тільки фактичні витрати на правову допомогу, а й ті, які сторона зобов`язана сплатити відповідно до наданих документів. Оскільки позов було задоволено частково, то пропорційно до задоволених позовних вимог, відшкодуванню підлягає сума наданої правової допомоги в розмірі 7 200,00 грн. На переконання суду, вказана сума відповідає складності справи, ціні позову та обсягу наданої і прийнятої правової допомоги. На підставі викладеного і

Outcome: partial