Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до суду позовну заяву до Тернопільської міської ради, третьої особи [PERSON] про визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер чоловік її баби [PERSON] [PERSON] , він був вітчимом її батька [PERSON] . [PERSON] є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , інша Ѕ частина квартири належить позивачці на праві приватної власності. Пояснює, що вона у вказаному житлі зареєстрована з 25.05.1990 року. Після смерті [PERSON] позивачка добросовісно заволоділа Ѕ частиною вищезазначеної квартири та стала там проживати. Пояснює, що вона відкрито та безперервно користується цілою квартирою вже більше десяти років з моменту смерті [PERSON] , здійснювала ремонтні роботи у квартирі, несе усі витрати пов`язані з обслуговуванням вказаного нерухомого майна, сплачує комунальні послуги по утриманню квартири. Зазначає, що 25 серпня 1996 року нею вироблено технічний паспорт в Тернопільському міському бюро технічної інвентаризації на зазначену квартиру. Спадкові права на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] ніким не оформлялися, оскільки спадкоємці після смерті останнього відсутні. Ухвалою судді від 07 червня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог, зокрема, вказано, що передбачені законом правові підстави для визнання права власності на вказане майно за набувальною давністю відсутні. Сам по собі факт користування позивачем квартирою та проведення ремонтних робіт у ній не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача щодо задоволення позову заперечив, підтримавши позицію, викладену у відзиві на позов. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. У судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивачки, повідомила, що вона з 1979 року живе у квартирі [ADDRESS] , вона була сусідкою [PERSON] , за життя з ним жила [PERSON] , після смерті [PERSON] позивачка проживала у квартирі [ADDRESS] за вищевказаною адресою більше 20 років. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що її сестра [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] з 1996 року і до тепер. Також, за вказаною адресою проживав [PERSON] . Крім цього, зазначила, що [PERSON] відмовили у прийнятті спадщини, оскільки померлий є вітчимом йому і він не може спадкувати після його смерті. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [INFO] померла [PERSON] , у віці 58 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 684, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] у віці 80 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 377, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 21 грудня 2017 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 19 квітня 2021 року, прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00035640195 від 24 травня 2022 року, [PERSON] та [PERSON] у серпні 1949 року уклали шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 28. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00035640177 від 24 травня 2022 року, [PERSON] та [PERSON] 04 грудня 1954 року уклали шлюб у Драганівській сільській раді Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 15. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 22 жовтня 1996 року, Міське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , дійсно належить за правом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , загальна площа квартири становить 49,4 кв. м., свідоцтвом виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 11.10.1996 року № 16895. З технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності громадянина [PERSON] , квартира [ADDRESS] , вбачається, що вказана квартира розташована на 5 поверсі 9-поверхового будинку та складається з 2 кімнат, житловою площею 27,0 кв. м. в тому числі 1-а кімната 11,4кв. ., 2-а кімната 15,6 кв. м., загальна площа квартири 49,4 кв. м. Згідно довідки № 6, виданої 10.02.2022 року ПП «Перспектива» [PERSON] про, те, що вона дійсно зареєстрована і проживає за адресою [ADDRESS] , власником є [PERSON] , склад сім`ї: [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з відповіді ПП «Персектива» від 01.06.2022 року № 42, згідно поквартирної карточки мешканців, які проживають (проживали) за адресою: [ADDRESS] , станом на 14.03.1999 у даному помешканні були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії від 19 липня 2022 року №86/02-31 приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещука Л. І., відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] померлого [INFO] , оскільки [PERSON] не надано документів, які б підтверджували родинні відносини. Згідно висновку ПП «Тернопільське експертно-консультаційне бюро» про вартість майна станом на 30 травня 2022 року, вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 49,4 кв.м., становить 446 789 гривень. Із матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається відсутність спадкоємців після смерті вказаної особи, а також відсутність інформації щодо складання заповітів [PERSON] . До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Велика Палата Верховного Суду в Постанові у справі № 910/17274/17 від 14 травня 2019 року зазначила, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Також ВП ВС зазначила, що давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Аналогічна правова позиція щодо застосування вимог ст. 344 ЦК України підтримана й у подальшій практиці Верховного Суду, зокрема в постанові у справі № 607/21758/19 від 22 лютого 2021 року. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. У відповідності до вимог п. 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Як передбачено п. 14 цієї ж Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, показами свідків, що позивач достовірно довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном, а саме Ѕ частиною квартири [ADDRESS] , протягом більше 10 років. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не має, а отже визнання права власності за позивачем на вказане майно не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд не бере до уваги доводи відповідача про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , тому що вказане спростовується дослідженими у судовому засіданні матеріалами справ, показами свідків. Окрім цього, судом встановлено, що позивачка добросовісно, відкрито та безперервно володіє вказаним нерухомим майном більш ніж десяти років, а тому є всі законні підстави для визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що за позивачем слід визнати право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 49.4 кв.м. На підставі викладеного,

Outcome: approved