Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позов мотивований тим, що 04.09.2012 сторони зареєстрували шлюб, від якого вони мають трьох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач повідомила, що на даний час відповідач коштів на утримання дітей фактично не надає. Стосунки з відповідачем наразі неприязні, тому позивач невпевнена, що він буде регулярно сплачувати аліменти. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання трьох дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі Ѕчастки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 23.08.2022 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 05.09.2022 було отримано вищевказане судове рішення та копію позовної заяви з доданими до неї документами, що підтверджується відповідною розпискою. (а.с. 20) У строк, визначений судом ухвалою суду від 23.08.2022, від представника відповідача надійшов відзив на позов із запереченнями щодо задоволення позовних вимог. Представник відповідача зазначив, що твердження позивачки про те, що діти проживають з нею не відповідає дійсності, адже насправді діти [PERSON] та [PERSON] проживають з відповідачем. Також представник відповідача зазначив, що відповідач є інвалідом 3 групи та отримує пенсію в розмірі 2 100, 00 гривень, а тому він не має можливості сплачувати аліменти. Крім того, сину [PERSON] відповідач допомагає матеріально в міру своїх можливостей. Фактично, на думку представника відповідача, враховуючи обставини справи, відповідач має право на отримання аліментів з позивачки. Тому, представник відповідача просив суд відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог. З офіційного веб-сайту Укрпошти вбачається, що позивачка отримала вищевказаний відзив 15.09.2022 особисто, однак відповідь на відзив у строк визначений ухвалою суду від 23.08.2022, не надано. При цьому судом враховано, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Будь-які докази по справі, чи клопотання від учасників справи на адресу суду не надійшли. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 09.06.2022 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану міста Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано 04.09.2012, актовий запис № 1907. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . (а.с. 5) Згідно зі свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданими повторно 09.06.2022 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , актові записи № 4115, 394 та 277 відповідно. (а.с. 3, 3 зв., 4) Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи № 24457, № 24458 та № 24460, виданих 16.06.2022 Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, позивачка разом із дітьми зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 6, 6 зв., 7) Згідно із довідкою до акта огляду МСЕК № 012933 серії 12 ААГ від 20.04.2022, [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, загальне захворювання; інвалідність встановлена на строк до 01.05.2023. (а.с. 24) Відповідно до довідки № 0200-0208-12/1781 від 12.09.2022 [PERSON] перебуває на обліку в УПФУ ГУ ПФУ у Вінницькій області і отримує пенсію по інвалідності з квітня місяця 2022 року. (а.с. 23) Згідно довідки № 457, виданої 12.09.2022 ДПТНЗ «Вінницьке вище професійне училище сфери послуг», [PERSON] навчається у ДПТНЗ «Вінницьке вище професійне училище сфери послуг» на ІІ курсі за професією «Монтажник радіоелектронної апаратури та приладів» з 01.09.2021 по 25.06.2024, на денній формі навчання, за регіональним замовленням. З 01.09.2022 освітній процес відбувається за дистанційною формою. Термін навчання: І семестр - з 01.09.2022 по 23.12.2022. На повному державному забезпеченні не знаходиться. (а.с. 26) Відповідно до довідки № 01/21-163, виданої 12.09.2022 Браїлівським закладом ЗСО І-ІІІ ступенів імені В.О.Забаштанського Жмеринської міської територіальної громади, [PERSON] навчається в 5-А класі даного закладу освіти. (а.с. 27) Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З позовної заяви вбачається, що позивачкою, з якою проживають діти, обрано спосіб стягнення аліментів саме в частці від доходу батька дітей. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі, в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 23.08.2022 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві і відповідачем у відзиві, а також докази надані разом із заявами по суті. Судом встановлено, що позивач із відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.09.2012, від якого мають трьох спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Щодо тверджень представника відповідача про те, що діти не проживають із позивачкою, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», житло - житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, в якому особа постійно або тимчасово проживає; декларування місця проживання особи - повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади; реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи. Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) регулюється Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 (надалі - Порядок). У відповідності до ч. 1 ст. 4 і ч. 3 - ч. 4 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та п. 4 і п. 5 вищевказаного Порядку, особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна. Відповідно до ч. 2 - ч. 4 ст. 7 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», дитина віком від 14 до 18 років самостійно декларує місце свого проживання за місцем проживання її батьків або інших законних представників чи одного з них без надання згоди такими особами. Дитина віком від 14 до 18 років самостійно декларує місце свого проживання за адресою іншого житла, ніж зареєстроване або задеклароване місце проживання її батьків або інших законних представників, за згодою батьків або інших законних представників чи одного з них, крім випадку, встановленого статтею 15 цього Закону. Декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Відповідно до п. 2 - п. 4 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», для підтвердження інформації про місце проживання (перебування), зареєстроване до набрання чинності цим Законом, особа може подавати відомості про місце проживання, що були внесені до: 1) паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки; 2) паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон у формі е-паспорта або е-паспорта для виїзду за кордон; 3) витягу з реєстру територіальної громади. З дня запровадження доступу до відомчої інформаційної системи, але не пізніше 1 березня 2022 року, інформація про місце проживання (перебування) особи підтверджується також із зазначеної відомчої інформаційної системи. Місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом. Отже, чинним законодавством чітко передбачено вимоги до декларування/реєстрації місця проживання чи перебування особи та визначено перелік документів, які це можуть підтверджувати. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Надання представником відповідача довідок про навчання [PERSON] в Браїлівському закладі ЗСО І-ІІІ ступенів імені В.О.Забаштанського Жмеринської міської територіальної громади (смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області) та [PERSON] в ДПТНЗ «Вінницьке вище професійне училище сфери послуг» (м. Вінниця) не є належним доказом проживання дітей із відповідачем. Крім того, наразі навчання проводиться за дистанційною формою. Таким чином, твердження представника відповідача про те, що діти не проживають із позивачкою належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми в розумінні ст. 80 ЦПК України для того, щоб у своїй сукупності дати змогу дійти такого висновку, не підтверджені. При цьому ні відповідачем, ні його представником у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України,повідомивши про неможливість надання доказів проживання дітей разом із відповідачем, не надано доказів, які б підтверджували, що особа здійснила усі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу, що надало б суду можливість вирішити питання про встановлення додаткового строку для подання відповідних доказів. Клопотання про витребування доказів по справі, в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання, відповідачем до суду не подавалось. Натомість, позивачкою надано належні й допустимі докази того, що діти зареєстровані із нею за однією адресою: [ADDRESS] . Доказів того, що батьки дійшли згоди про проживання дітей із відповідачем суду не надано. Таким чином судом встановлено, що діти проживають разом із матір`ю - позивачем по справі. При визначені розміру аліментів та матеріальних можливостей відповідача судом враховано його стан здоров`я та матеріальне становище. Судом прийнято до уваги,що платник аліментів є інвалідом ІІІ групи, загальне захворювання. Проте, судом звернуто увагу й на те, що особи з інвалідністю III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Крім того, інвалідність встановлена відповідачу до 01.05.2023. Надання доказів представником відповідача в підтвердження отримання [PERSON] пенсії по інвалідності за період з квітня місяця 2022 року по вересень місяць 2022 року, а саме довідки УПФУ ГУ ПФУ України у Вінницькій області № 0200-0208-12/1781 від 12.09.2022, жодним чином не доводить відсутність інших доходів у відповідача. Інформація щодо одержання відповідачем іншого доходу або ж про його відсутність суду не повідомлена. Крім того, судом прийнято до уваги, що на матеріальний стан відповідача можуть вказувати не лише його офіційні доходи, але й його спосіб життя, яким майном він володіє і користується тощо, адже все це разом демонструє його фінансову спроможність. Позивачем не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачем, ні відповідачем відомостей щодо: стану здоров`я дітей; відсутності/наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; наявності на праві власності, володінні та/або користуванні у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, а також інші обставини, що мають істотне значення. При визначені розміру аліментів судом також враховано матеріальне становище дітей. Суд не приймає до увагу посилання представника відповідача на незадовільний майновий стан відповідача, як на підставу для відмови в задоволенні позову, оскільки обов`язок утримання дитини до досягнення нею повноліття закон покладає на їх батьків незалежно від матеріального становища і неможливість його виконання не звільняє від такого обов`язку. Згідноіз ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, врівноважуючи позиції сторін, законодавець обмежує максимально можливий розмір аліментів для дитини - 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч. 2 ст. 182 СК України. Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, суд не вправі визначити на дитину розмір аліментів менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові і відповідачем у відзиві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Суд дійшов до переконання в наявності підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач зобов`язаний та може надавати щомісячне утримання дітям в розмірі Ѕчастки свого заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дітей, єгарантією їх прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання батька окремо від дітей не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. Згідно з ст. 179 СК України аліменти є власністю дитини, а не того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються. При цьому на отримувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992, 40 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved