Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона має повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та є непрацездатною особою, пенсіонером, хворою людиною похилого віку, та потребує матеріальної допомоги. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи із дня пред`явлення цього позову і довічно. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи заїї відсутності. У такій заяві названа сторона зазначає про повне підтримання свої позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за її відсутності. Відповідач також подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві названа сторона зазначає про повне визнання позову, та просить здійснити розгляд справи за його відсутності. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і ухвалює за результатами розгляду справи рішення про задоволення позову з огляду на нижченаведене. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 26 січня 1987 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 93, та видано сторонам свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.12.1982 року [PERSON] є пенсіонером і отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , виданим 23.06.2021 року. Оскільки сторона позивача наполягає на своєму скрутному матеріальному становищі та неналежному виконанні саме відповідачем свого законодавче закріпленого обов`язку щодо утримання одного із батьків, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. За правилами ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. В даному випадку судом не встановлено підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідача від обов`язку утримувати непрацездатну матір. Так, достатніми, належними та допустимими доказами підтверджена обставина того, що позивач є рідною матір`ю відповідача по справі. При цьому Матеріалами справи також підтверджено, що позивач є непрацездатною особою в розумінні ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», адже є пенсіонером та отримує пенсію за віком, яка є єдиним її доходом. При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19). З огляду на загальновідомий рівень споживчих цін, а також доводи сторони позивача щодо потреби позивача в отриманні лікування, сплати комунальних послуг та забезпечення продуктами харчування у достатній кількості , суд вважає, що така сторона на підставі частини першої статті 202 СК України потребує матеріальної допомоги. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти на її утримання, оскільки остання потребує матеріальної допомоги, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову та довічно. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. У зв`язку із чим, суд вважає, що в даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону, та не порушує права та інтереси інших осіб. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч.1 статті 142 ЦПК України, у разі укладання мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного, суд вважає, що 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, а решту 50 відсотків - стягнути з відповідача на користь позивача за позовні вимоги про розірвання шлюбу. Окрім цього, у зв`язку з тим, що позивач в силу п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судових витрат, а саме за позовну вимогу про стягнення аліментів, то в силу ст.141 ЦПК України, судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 496 грн. 20 коп. необхідно стягнути з відповідача на користь держави, а судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved