Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] , діючи в інтересах малолітнього онука [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з позовною заявою 24 березня 2021 року, в якій просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] у відношенні їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] є бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] , які перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 листопада 2014 року. До державної реєстрації шлюбу, а саме з 2013 року, вони перебували в фактичних шлюбних стосунках. [PERSON] - її рідний син, а [PERSON] - відповідно невістка. З початку їх відносин вона почала спостерігати за ними схильність до вживання алкогольних напоїв. Спочатку це мало епізодичний характер, але згодом стало систематичним. Зловживання ними алкогольними напоями супроводжувалось веденням нічного образу життя, нескінченими вечірками, гучними компаніями, що кінцево зазвичай призводило до сварок та бійок. До травня 2020 року вони проживали усі разом, однак така поведінка відповідачів, різні погляди на життя, пріоритети, специфіка її трудової діяльності диспетчером служби таксі за змінним графіком день-ніч-48, у сукупності обумовили її переїзд для подальшого проживання окремо на орендованій квартирі. Однак у 2015 році вона вимушена була повернутись назад, оскільки народився онук [PERSON] , який потребував піклування та догляду. Після народження дитини стосунки між нею та її сином [PERSON] вкрай ускладнились, ведення ним та його дружиною асоціального способу життя, відсутність уваги та інтересу до дитини призводили до виникнення постійних сварок. Фактично вихованням, матеріальним забезпеченням [PERSON] займалась вона самостійно, відповідачі в цьому ніякої участі не приймали. Кошти, які виплачувались на дитину державою, відповідачі витрачали на задоволення власних потреб. Позивач неодноразово зверталась до відповідачів з проханням стати на шлях виправлення та належним чином виконувати батьківські обов`язки у відношенні їх малолітнього сина [PERSON] , який потребував їх уваги, медикаментозного лікування з огляду на наявність психіатричних показань та статусу дитини-інваліда. Однак це також виявилось марним. У моменти, коли знаходитись в одній квартирі разом з [PERSON] та [PERSON] було вкрай неможливим та небезпечним для дитини, вона вимушена була разом з онуком ночувати у сусідів. З огляду на це усю відповідальність за малолітнього онука [PERSON] позивач вимушена була взяти на себе: до трирічного віку вона возила дитину до реабілітаційного центру для дітей-інвалідів, лікарів, водила до дитячого садка, матеріально забезпечувала та психологічно підтримувала. Жодних домовленостей щодо передачі відповідачами їй малолітнього [PERSON] на виховання до досягнення ним повноліття, між ними не було. До 2020 року відповідачі проживали разом з нею в одній квартирі, однак в подальшому вирішили орендувати окреме житло. Наразі кожен з них проживає окремо, веде аморальний спосіб життя та ніякої участі у вихованні дитини не приймає, інтересу не проявляє. На думку позивача, всі зазначені вище обставини свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, у зв`язку з чим позивач, діючи в інтересах малолітнього онука та на захист його прав, звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 20 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження та початком підготовчого провадження (а.с.25-26). Ухвалою суду від 13 вересня 2022 року за клопотанням представника третьої особи Виконавчого комітету Саксаганської районної місті ради, представленого органом опіки та піклування, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Тернівської районної місті ради, представлений органом опіки та піклування (а.с.81-82). Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження у справі з призначенням до судового розгляду по суті (а.с.99). Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак попередньо через канцелярію суду подав заяву про визнання ним позовних вимог. Не заперечував проти позбавлення його батьківських прав у відношенні малолітнього сина [PERSON] . Обставини, викладені в позові, підтвердив (а.с.102). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, викликалися неодноразово у встановленому законом порядку, протягом визначеного строку відзив на позов не подала, жодних дій на реалізацію нею процесуальних прав не вчинила, інтересу до розгляду справи не проявляла, доказів поважності причин її неможливості прибуття в судові засідання не надала. При цьому відповідач була достеменно обізнана з наявністю справи у провадженні суду, оскільки на засіданні органу опіки та піклування - виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради подала письмові пояснення про відсутність заперечень щодо позбавлення її батьківських прав у відношенні сина [PERSON] , відтак позовні вимоги визнала (а.с.93). Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, кожен окремо, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечували. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, фактичне визнання відповідачами позову до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін з урахуванням поданих ними заяв. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши позицію учасників справи та визнання відповідача позовних вимог, суд приходить до висновку про можливість їх задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що 14 листопада 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом ДРАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис №692. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 лютого 2015 року (а.с.11). Згідно з випискою з історії хвороби (а.с.18), [PERSON] перебуває на обліку у сімейного лікаря Пенькач В.С. як дитина-інвалід з 2020 року; з 2017 року до 2020 року перебував на обліку у КНП ЦПМС №4 КМР. Під час планових профілактичних оглядів та візитів по хворобі дитину супроводжувала бабуся [PERSON] . Усі рекомендації по лікуванню та спостереженню виконувались у повному обсязі. Батьки дитини при зверненні [PERSON] за медичними послугами участі не приймали. Як слідує з характеристик з місця навчання (а.с.15, 16) з 02 травня 2018 року [PERSON] відвідує Комунальний спеціальний дошкільний навчальний заклад №151 КМР. Дитина має інвалідність за психіатричними показаннями (медичний висновок від 28 травня 2020 року, виданий КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської області). [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Житлове приміщення обладнане меблями, побутовою технікою, санітарні умови помешкання задовільні. [PERSON] забезпечений одягом, взуттям, іграшками в достатній кількості. Усім необхідним для розвитку, виховання, навчання та лікування дитину забезпечує [PERSON] . Приводить до садка та забирає дитину бабуся, мати інтересу до виховання дитини не проявляє, до садка не з`являється. Батько дитину забирав із садка вкрай рідко та лише тоді, коли [PERSON] була зайнята по роботі, не проявляючи при цьому жодного інтересу до дитини. Відповідно до характеристики з місця мешкання, наданої ТОВ «Житлосервіс-КР» з підписами сусідів [PERSON]. , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.17), за період сумісного проживання родини разом, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та малолітнього [PERSON] , доньки [PERSON] - [PERSON] , стосунки в сім`ї були недоброзичливими. [PERSON] та [PERSON] постійно вживали спиртні напої, вели нічний образ життя, збирали гучні компанії та часто влаштовували сварки, що час від часу закінчувались бійками. У такі моменти бабуся [PERSON] ночувала з онуком [PERSON] у сусідів. На [PERSON] від сусідів постійно надходили скарги. Батьки жодного інтересу до дітей не виявляли: [PERSON] займалась мати [PERSON] , а [PERSON] - бабуся [PERSON] - мати [PERSON] . Саме [PERSON] водила онука до реабілітаційного центру для дітей-інвалідів, відвідувала з ним лікарів, водила до садка. З травня 2020 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в квартирі не мешкають. З того часу умови проживання поліпшились, в квартирі стало охайно. Вихованням малолітнього [PERSON] займається виключно бабуся [PERSON] , яка приділяє йому належну увагу, матеріально забезпечує. За фактом неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] по вихованню малолітнього сина [PERSON] постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2022 року у справі №215/1652/22 її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП (а.с.87-88). Встановлені судом обставини, що підтверджені обсягом наявних доказів в своїй сукупності, суд розцінює як свідчення незацікавленості відповідачів життям, здоров`ям, матеріальним благополуччям та майбутнім їх малолітньої дитини, фактичне умисне самоусунення від виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування їх виконанням. Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. Як слідує з положень ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п.15, п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень слідує, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Згідно з висновком виконкому Тернівської районної у місті ради №1/31-421 від 30 вересня 2022 року (а.с.94-95), позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] є доцільним. У висновку зазначено, що [PERSON] зареєстрована та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] . Під час виходу за місцем мешкання спеціалістами служби у справах дітей встановлено, що санітарно-гігієнічний стан помешкання у задовільному стані, хоча є потреба у поліпшенні житлових умов. [PERSON] є інвалідом І групи, проживає разом з донькою [PERSON] , яка теж має інвалідність, та матір`ю [PERSON] . Родина [PERSON] перебуває у складних життєвих обставинах. Малолітній [PERSON] проживає з [PERSON] - бабусею по лінії батька. Крім того, представник виконкому Саксаганської районної у місті ради не заперечувала проти позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього сина [PERSON] з урахуванням визнання ним позову та з огляду на фактичні обставини справи. У контексті приписів ч.6 ст.19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Так, суд погоджується із позицією органів опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ними батьківських обов`язків, яке виражається у відсутності з їх боку піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, не прийняття участі в її вихованні. При цьому, така поведінка [PERSON] , [PERSON] є винною та свідомою, тенденції до виправлення не має. Судом беззаперечно встановлені обставини, які свідчать про самоусунення відповідачів від виконання батьківських обов`язків та відсутність інтересу до життя та майбутнього їх сина [PERSON] , який практично з моменту народження перебуває під опікою бабусі [PERSON] та на її повному матеріальному забезпеченні. Провівши ретельний аналіз життя відповідачів, у тому числі їх ставлення до дитини, пасивне відношення до неї протягом усього часу з моменту народження, відсутність тенденції до виправлення, визнання позову, суд приходить до висновку, що застосування до відповідачів крайніх заходів у виді позбавлення батьківських прав в даному випадку є доречним і достатнім з урахуванням обсягу наявних доказів, що узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п.48 рішення від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» та в п.65 рішення № 46544/99 у справі «Кутцнер проти Німеччини». Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, з урахуванням викладеного, визнання відповідачами позовних вимог, що не суперечить закону, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених [PERSON] вимог та можливість позбавлення [PERSON] , [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього [PERSON] , у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідачів на передбачене ст.169 СК України право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни їх поведінки як осіб, позбавлених батьківських прав, обставин, що були підставою для їх позбавлення батьківських прав з переосмисленням їх ставлення до дитини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачами позову до початку розгляду справи по суті, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454 грн. 00 коп. згідно з квитанцією №1602500672 від 24 березня 2021 року, а інші 50% судового збору (454 грн. 00 коп. відповідно) - стягнути з відповідачів на її користь, з кожного окремо в рівних частках, тобто по 227 грн. 00 коп.

Outcome: approved