Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 17.06.2020 р. між ним та відповідачем, у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі продажу житлового будинку [ADDRESS] , який не був посвідчений нотаріально, але було виконано всі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідач у встановленому законом порядку не зареєстрував право власності на спадкове майно, яке складається з зазначеного будинку, тому придбане позивачем майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що позивач є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в нього майна, передбачені ст. 388 ЦК України, він просить задовольнити позовні вимоги. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності. Відповідач по\~справі,\~у підготовче\~судове засідання\~не з`явився,\~направив до\~суду заяву\~з проханням\~розглянути справу\~у його\~відсутність,\~позовні вимоги\~визнає в\~повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально не посвідчений договір купівлі продажу від 17.06.2020 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] про купівлю-продаж житлового будинку [ADDRESS] ; витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 15097730 після смерті [PERSON] ; витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 28975595 після смерті [PERSON] ; свідоцтво про смерть [PERSON] , померла [INFO] ; свідоцтво про смерть [PERSON] , померла [INFO] ; свідоцтво про народження [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] ; свідоцтво про народження [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] , ; довідки виконкому Ренійської міської ради Одеської області № 06-18/0230 від 26.01.2022 р. та № 0234 від 26.01.2022 р.; довідка КП «РБТІ» Ренійської міської ради № 26 від 02.02.2022 р., із якої вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] ; технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , самочинних споруд не має; звіт про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку [ADDRESS] ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] ». Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 17.06.2020 р. позивач домовився із відповідачем про купівлю житлового будинку [ADDRESS] . В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передав [PERSON] гроші у сумі 8500 доларів США, що становить 204\~678 грн по курсу НБУ., а відповідач передав позивачу об`єкт нерухомості, ключі від будинку. Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач через деякий час запропонував відповідачу привести домовленість у відповідності до вимог закону, однак з`ясувалось, що відповідач не оформив право власності на спадкове майно, яке складається з зазначеного будинку. Так, спірний будинок належав [PERSON] , яка померла [INFO] , після її смерті спадщину прийняла донька померлої [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, спадкоємцем першої черги є її син, відповідач по справі [PERSON] , який прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК, що підтверджується довідкою виконкому Ренійської міської ради № 0234 від 26.01.2022, однак не оформив її. Про існування цих обставин, позивачу нічого не було відомо, оскільки перед оформленням правочину, відповідач завірив позивача, що він є власником нерухомого майна і в нього наявні всі правовстановлюючі документи. Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 17.06.2020 р., відповідач не мав право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передав продавцю обумовлену суму, а продавець передав позивачу нерухоме майно та ключі від нього. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передані гроші у сумі 8500 доларів США, що становить 204\~678 грн по курсу НБУ., а позивачу об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висував вимог щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечував проти визнання права власності за позивачем, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~ст. 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:\~було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;\~було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.\~ Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. \~ \~ \~ \~Так, позивач набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідача, який фактично не мав права його відчужувати на той період, оскільки право власності відповідача на нерухоме майно не було зареєстровано у передбаченому законом порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved