Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

21.07.2021 року Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, якою просить: - відібрати у [PERSON] , [INFO] , малолітню [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав; - стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі ј частини із всіх видів заробітку на користь та на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що до органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради надійшло клопотання від служби у справах дітей Одеської міської ради щодо підготовки та пред`явлення позовної заяви до суду про відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав. Малолітня [PERSON] народилась [INFO] , актовий запис від 19.11.2015 року №11871, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції. Мати дитини [PERSON] , [INFO] , не працює, веде аморальний спосіб життя. Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. До Відділення поліції №2 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області 12.07.2021 року надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що її донька [PERSON] неналежним чином виконує батьківські обов`язки відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Спеціалістами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Суворовському районі спільно з інспектором ювенальної превенції Відділення поліції №2 Одеського районного управління юстиції №1 ГУНП в Одеській області було здійснено виїзд за адресою місця проживання родини. На момент відвідування, вдома знаходилась [PERSON] , її донька [PERSON] , [INFO] гралася на вулиці. В своїх поясненнях, які позивач надала Відділу поліції, вона просить забрати доньку [PERSON] , [INFO] , оскільки вона не взмозі виконувати батьківські обов`язки, на фоні постійних конфліктів зі своєю матір`ю, не має можливості виховати дитину, не контролює свою поведінку, чим наносить психологічну шкоду дитині, не може забезпечувати дитину. Спеціалістами Служби у справах дітей було здійснено обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] , за наслідком якого складено акт та встановлено, що квартира в якій проживає родина [PERSON] розташована у гуртожитку. Туалет загального користування, ванна кімната відсутня, кухню облаштовано у кімнаті. У малолітньої є спальне місце, яке захаращене речами, постільна білизна відсутня, у кімнаті брудно, безлад, розкидані речі, мотлох, небезпечно розташований електроприлад, на якому готують їжу. Зі слів матері, дитина дошкільні заклади ніколи не відвідувала. Дитина має ознаки педагогічної занедбаності, на свій вік вона погано розмовляє. Матір дитини неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, наражає дитину на небезпеку залишаючи одну на вулиці, близько трамвайної колії, не займається розвитком дитини, не утримує, не забезпечує свою доньку. У зв`язку із чим, малолітню [PERSON] було доставлено до КНП «Міська дитяча лікарня №2» для проведення медичного обстеження. Розпорядженням Суворовської райадміністрації ОМР від 13.07.2021 року №443р [PERSON] , [INFO] , влаштовано до дитячого державного закладу. Зазначені обставини сталі підставою звернення позивача до суду. Ухвалою судді Далеко К.О. від 26.07.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19 травня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 31.10.2022 року: - відмовлено [PERSON] у поновленні строку і поверненні до стадії підготовчого засідання по справі № 523/13287/21 за позовом Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; - відмовлено [PERSON] у вступі у справу № 523/13287/21 за позовом Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, в якості третьої особи яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, та повернути їй подану позовну заяву про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та передання бабусі; - роз`яснено [PERSON] , що вона не позбавлена свого право звернутись до суду з окремим позовом за правилами позовного провадження. Судом здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою технічних записів, на виконання ч. 1 ст. 247 ЦПК України. Представник позивача Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради - Дейнеко Олена Юліанівна, з`явившись до судового засідання, підтримала заявлений позов у повному обсязі, просила його задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, була неодноразово повідомленою про дату, час та місце розгляду справи як за місцем реєстрації, в порядку ст.ст. 128, 130 ЦПК України, так і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причин неявки суду не повідомила, відзиву на позов суду не надала, хоча її представник - адвокат Попов М.В. ознайомлювався із матеріалами справи. Повідомленням від 25.05.2022 року адвокат Попов М.С. довів до відома суду, що між ним та [PERSON] розірваний договір про надання правової допомоги, відповідно адвокат Попов М.С. більше не представляє інтереси [PERSON] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Одеської міської ради - Просвіріна М.Я., з`явившись до судового засідання, підтримала позов та просила його задовольнити. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Вивчивши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши представлені докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновків що позов Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , про що 19 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №11871. Матір`ю дитини зазначено - [PERSON] , батьком дитини зазначено - [PERSON] . Це підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, № витягу 00016026723. Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. 12.07.2021 року [PERSON] звернулась до Начальника Відділення поліції №2 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області із заявою, якою просила забрати її малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , так як вона не справляється зі своїми батьківськими обов`язками, у неї немає можливості її виховувати на фоні постійних конфліктів з матір`ю, вона не контролює свою поведінку, внаслідок чого наносить своїй дитині психологічні травми. Також, не має можливості її утримувати фінансово, вона претензій ні до кого не має, допомоги поліції не потребує. Згідно змісту заяви, [PERSON] попереджена про кримінальну відповідальність за ст.384, 385 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину та за завідомо неправдиве показання. Згідно Розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 13.07.2021 року за №443р, прийнято рішення про: відібрання малолітньої [PERSON] [INFO] від матері [PERSON] , 1996 року народження; влаштування малолітньої [PERSON] , 12.11.2015 року до дитячого державного закладу; повідомлено Одеську місцеву прокуратуру №4 в установлений законом термін. Згідно Акту обстеження умов проживання від 12.07.2021 року, складеного спеціалістами Служби у справах дітей - Гірняк О.С., Бабич А.В. , Іванова М.С. , на підставі усного повідомлення бабусі [PERSON] , було здійснено обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та встановлено наступне: квартира в якій проживає родина [PERSON] розташована у гуртожитку. Туалет загального користування, ванна кімната відсутня, кухню облаштовано у кімнаті. На момент відвідування в кімнаті брудно, розкидані речі, в приміщенні мотлох, підлога брудна. У дитини є спальне місце, яке завалене речами. Дитина постійно гуляє сама по собі, голодна, брудна, педагогічно занедбана. Відсутня постільна білизна. Мати не може виховувати дитину. Комісією спеціалістів Служби у справах дітей 12.07.2021 року проведено оцінку рівня безпеки дитини, з приводу чого складено акт. За змістом акту: фактичний догляд за дитиною здійснювала [PERSON] ; зі слів дитини, вона цілий день до 16:00 пила тільки воду і нічого не їла; дитина в брудному одязі та голодна; на момент візиту дитина гуляла в дворі без нагляду дорослих; кімната захаращена, в кімнаті бруд, в тому числі на електронній плиті на якій готують їжу; дитина невідкладно відібрана від матері та передана до КНП «ДМЛ №2»; мати [PERSON] не заперечувала проти відібрання дитини [PERSON] . Згідно протоколу бесіди від 12.07.2021 року, проведеної із [PERSON] , вона не хотіла народжувати дитину, та не має бажання займатись її вихованням та утриманням. Дитина [PERSON] до дитячих дошкільних закладів ніколи не ходила. Зі слів матері стало відомо, що її мати, бабуся дитини [PERSON] , повідомила співробітникам поліції, що вона не може піклуватись про дитину, оскільки не має на це коштів, щоб годувати та утримувати дитину. Згідно акту прийому-передачі від 12.07.2021 року, гол.спец. ТВ ССД ОМР у Суворовському районі Бабич А.В. передав дитину лікарю КНП МДЛ 2» ОМР. Згідно довідок Комунальної установи «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» від 06.12.2021 року за №674 та від 27.04.2022 року за №155, малолітня [PERSON] перебуває у Центрі з 16.07.2021 року. За період перебування дитини в Центрі, мати відвідувала дочку - 21.07.2021, 02.08.2021, 05.08.2021, 10.08.2021, 27.08.2021, 14.09.2021 та 15.02.2022 року. Матеріали справи містять фото умов проживання малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на яких зафіксовано бруд, накопичення речей, захламленість, дитина у пригніченому стані. Відповідно до вимог діючого законодавства України батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Статтею 143 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані забрати дитину із пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України вони повинні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, Батьківщини. Батьки повинні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, дбати про матеріальне забезпечення сім`ї, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно із пунктами 2-5 частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передати органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). З огляду на викладене суд зазначає, що основними підставами для відібрання дитини від батьків серед іншого є випадки, що охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків (безвідповідальне ставлення до дитини та невжиття заходів щодо забезпечення лікування дитини у зв`язку із її тяжким станом здоров`я), а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Згідно з положеннями ч. 2, 3 ст. 170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про організацію забезпечення соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», правого статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідна служба у справах дітей зобов`язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування. Закон України «Про охорону дитинства» гарантує кожній дитині право на проживання в сім`ї разом з батьками, або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основними обов`язками батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки не мають права зловживати своїми обов`язками і несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є останньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські права. Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30. 03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Відповідно до ст. 5 Закону України «Про організацію забезпечення соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», правого статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідна служба у справах дітей зобов`язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування. Дослідивши подані суду докази, суд дійшов висновків про те, що [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та матеріального утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] . Дитина фактично перебуває поза сімейним оточенням, була негайно відібрана від матері, оскільки умови в яких дитина перебувала створювали загрозу для її здоров`я та духовного розвитку, мати дитини не заперечувала проти відібрання дитини, дитина перебувала на державному утриманні в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області. Суд враховує, що відповідач [PERSON] останній раз навідувала дитину в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей 15.02.2022 року, ще до введення в країні військового стану, після цього жодного разу дитину не відвідувала, також відповідач жодного разу не з`явилась до судового засідання, хоча обізнана про розгляд справи № 523/13287/21 в суді, спочатку звернулась за допомогою до адвоката, договір з ним станом на дату ухвалення судом рішення - розірваний, однак у подальшому не вчинила жодних дій, які би могли свідчити про її зацікавленість розглядом справи та поверненням дитини. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що безвідповідальне ставлення відповідача [PERSON] до дитини, її схильність до аморального способу життя, свідома відмова від дитини в заяві від 12.07.2021 року, створюють ризик для життя, здоров`я та морального виховання малолітньої [PERSON] . Наявні в матеріалах справи докази, не з`явлення відповідача жодного разу у судове засідання, дають підстави для висновку, що [PERSON] не змінила свого ставлення до виховання дочки та виконання своїх батьківських обов`язків, не змінила свій спосіб життя, не вирішила питання працевлаштування та створення належних умов для проживання. Дані обставини свідчать про нехтування [PERSON] потребами малолітньої [PERSON] , [INFO] , на сімейне виховання та батьківську турботу і любов, а тому суд приходить до висновку про відібрання дитини від відповідача без позбавлення її батьківських прав та вважає, що повернення дитини матері можливе лише за умови, якщо перестануть існувати всі обставини, які стали підставою для її відібрання. Також суд дійшов висновку про попередження відповідача [PERSON] щодо зміни ставлення до дитини, із покладанням на органи опіки та піклування контролю за виконанням нею своїх батьківських обов`язків у відношенні дочки [PERSON] , [INFO] . Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншою, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. За викладених обставин, з [PERSON] на користь її неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на особовий рахунок дитини, починаючи з 21 липня 2021 року та до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved