Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінфорс» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 197286-М від 16.02.2021 року в розмірі 13610,80 гривень, яка складається з 4610,00 гривень заборгованості за тілом кредиту та 9000,80 гривень - процентів за користування кредитом. Також просить стягнути з відповідача судові витрати по справі, які складаються з 2270,00 гривень суми сплаченого судового збору та 5500,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Рух справи. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.12.2021 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.120) 11.01.2022 року розгляд справи відкладено за заявою відповідача в зв`язку з необхідністю надання часу для подання відзиву на позовну заяву (а.с.128) 17.01.2022 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та зустрічна заява [PERSON] до ТОВ «Фінфорс» про захист прав споживача та визнання недійсними пунктів кредитного договору. 24 лютого 2022 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, в зв`язку з чим Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, введено воєнний стан строком на 30 діб, в подальшому неодноразово продовжений. Розгляд справ, окрім невідкладних, згідно Рекомендацій Ради суддів України від 02.03.2022 року, визначався відповідно до особливостей роботи судів в умовах воєнного стану, виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні та необхідності забезпечення безпеки учасників та працівників суду. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16.06.2022 року зустрічну заяву [PERSON] до ТОВ «Фінфорс» про захист прав споживача та визнання недійсними пунктів кредитного договору прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою. Відповідно до положень ч.4 статті 193 ЦПК України ухвалено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Встановлено учасникам справи строк для надання заяв по суті спору (а.с.208) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.214) В судове засідання, призначене на 20.10.2022 року, учасники справи не з`явилися, подали до суду письмові заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі на підставі поданих заяв та доказів, наявних в матеріалах справи (а.с.114, 209) Відповідно до ч.3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. На підставі ч.2 статті 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Позиції учасників справи. Позиція позивача за первісним позовом. В обґрунтування позову ТОВ «Фінфорс» зазначив, що позивач є юридичною особою, яка відповідно до ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг надає послуги факторингу. 16 лютого 2021 року між ТОВ «Еквіфін Україна» та відповідачем [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем було укладено електронний кредитний договір № 197286-М (далі - Кредитний договір), за яким відповідач отримав від кредитодавця грошові кошти в сумі 5000,00 гривень строком на 1 місяць, тобто до 17.03.2021 року (пункти 2.6.1, 2.6.2 Кредитного договору). Згідно пункту 2.6.4 Кредитного договору, за користування кредитом відповідач мав сплачувати проценти за акційною процентною ставкою в розмірі 0,01% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем виконав в повному обсязі та перерахував кредитні кошти на платіжну картку позичальника [PERSON] . В подальшому, на виконання умов укладеного Кредитного договору, сторони (ТОВ «Еквіфін» та [PERSON] ) уклали 11 (одинадцять) Додаткових угод, в яких продовжували строк користування кредитом, фіксували розмір зміненої процентної ставки, узгоджували графік платежів. Відповідно до останньої Додаткової угоди № 11 від 09.06.2021 року, строк дії Кредитного договору продовжено до 14 червня 2021 року включно, з нарахуванням процентної ставки в розмірі 1,8% від суми заборгованості за кожен день користування кредитом. У визначений в Додатковій угоді термін Відповідач взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором не виконав, додаткову угоду про пролонгацію строку його дії не укладав, в зв`язку з чим, на підставі пунктів 5.7, 5.8 та 6.6., Кредитний Договір було автопролонговано (автоматично продовжено строк його дії) строком на 20 днів, тобто до 04.07.2021 року з дією підвищеної процентної ставки у розмірі 4,15% відповідно до пункту 5.7.2 Кредитного договору. Станом на 04.07.2021 року відповідач частково виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, сплативши на погашення тіла кредиту 390,00 гривень та на погашення нарахованих відсотків 5219,70,00 гривень. При цьому, сума простроченої заборгованості Відповідача за тілом кредиту склала 4610,00 гривень та за відсотками - 9000,80 гривень. 21 липня 2021 року між ТОВ «Еквіфін Україна» та позивачем ТОВ «Фінфорс» був укладений Договір факторингу № 42987483-71, за яким кредитодавець відступив позивачеві право грошової вимоги за Кредитним договором №197286-М, укладеним між ним та відповідачем [PERSON] . Про вказану обставину ТОВ «Еквіфін» в той же день, 21.07.2021 року повідомило відповідача шляхом направлення на електронного листа на зазначену в договорі електронну адресу. Станом на 08.11.2021 року відповідач [PERSON] зобов`язання за укладеним Кредитним договором не виконав, заборгованість у вище зазначеному розмірі на користь позивача не сплатив, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту та відсотками у загальному розмірі 13610,80 гривень, а також сплачений судовий збір в сумі 2270,00 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5500,00 гривень (а.с. 1-10) Позиція відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом. Відповідач [PERSON] не погодився з пред`явленим позовом та надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачеві в повному обсязі, виходячи з наступного. Зазначив, що виконав взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором №197286-М від 16.02.2021 року та повернув грошові кошти в загальній сумі 5111,84 гривні, що підтверджується випискою про рух коштів з його карткового рахунку. Оскільки вважає Додаткові угоди №№ 1-11, укладені 14.03.2021, 12.04.2021, 24.04.2021, 26.04.2021, 28.04.2021, 30.04.2021, 01.05.2021, 03.05.2021, 04.05.2021, 10.05.2021, 09.06.2021 та Угоди про автопролонгацію не дійсними, то сплачена ним сума 5111,84 гривень підлягає зарахуванню в якості виконання основного зобов`язання незалежно від призначення платежу. Враховуючи, що на його думку, позовні вимоги не підлягають задоволенню, просив відмовити також у стягненні з нього витрат позивача по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, які не є співмірними та не відповідають критерію реальності і розумності адвокатських витрат (а.с.130-132) Крім того, не погоджуючись з пред`явленим позовом, одночасно з відзивом [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про захист прав споживача, в якому просив суд визнати недійсними пункти 1.13, 1.14, 5.1, 5.2, 5.3, 5.5, 5.7, 5.7.1, 5.7.2, 5.8, 6.4, 6.5 Кредитного договору № «197286-М» від 16.02.2021 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Еквіфін Україна»; визнати недійсними Угоди про автопролонгацію Кредитного договору від 14.03.2021, від 12.04.2021, від 24.04.2021, від 28.04.2021, від 30.04.2021, від 01.05.2021, від 03.05.2021, від 04.05.2021, від 10.05.2021, та від 09.06.2021 року; визнати недійсними Додаткові угоди №№ 1-11 до Кредитного договору № 197286-М від 16.02.2021 року про продовження строку дії договору, укладеними між [PERSON] та ТОВ «Еквіфін Україна» (а.с.145-152) В обгрунтування зустрічної позовної заяви зазначив, що відповідно до ч.1 ст.518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Дійсно, 16.02.2021 року між ним та ТОВ «Еквіфін Україна» був укладений Кредитний договір № «197286-М» на строк з 16.02.2021 по 17.03.2021 року, за яким кредитодавець надав йому в кредит грошові кошти в сумі 5000,00 гривень з фіксованою акційною процентною ставкою 0,01% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, та загальною сумою, що підлягає поверненню - 5015,00 гривень. Вважає, що умови пунктів 1.13, 1.14, 5.1, 5.2, 5.3, 5.5, 5.7, 5.7.1, 5.7.2, 5.8, 6.4, 6.5 Кредитного договору № «197286-М» від 16.02.2021 року, Угоди про автопролонгацію Кредитного договору від 14.03.2021, від 12.04.2021, від 24.04.2021, від 28.04.2021, від 30.04.2021, від 01.05.2021, від 03.05.2021, від 04.05.2021, від 10.05.2021, від 09.06.2021 року, а також Додаткові угоди №№ 1-11 до Кредитного договору № 197286-М від 16.02.2021 року про продовження строку дії договору, укладеними між [PERSON] та ТОВ «Еквіфін Україна», є несправедливими відповідно до положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки всупереч добросовісності мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Зазначив, що вказані пункти передбачають зміну умов договору (процентної ставки за кредитом) у випадку порушення позичальником зобов`язання та несплату кредиту у заплановану дату, які збільшують процентну ставку за кредитом в 415 разів, що суперечить ч.3 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування». За відомостями НБУ вартість короткострокових кредитів банків України для фізичних осіб за період з 16.02.2021 по 14.06.2021 року максимально склала 37% річних. Крім того, відповідно до пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в період здійснення в Україні заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню пандемії корона вірусної хвороби (COVID-19), забороняється підвищення процентної ставки за кредитним договором. На підставі викладеного, просив задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Дослідивши зміст позовної заяви, відзиву на позов та зустрічну позовну заяву, суд встановив наступне. Відповідно до Статуту ТОВ «Фінфорс», код ЄДРПОУ 41717585 (а.с.13-20), виписки з ЄДР ЮО, ФОП та громадських формувань (а.с.21), Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи в Національному Банку України та Нацкомфінпослуг (а.с.22-23), розпорядження Нацкомфінпослуг (а.с.24) позивач - ТОВ «Фінфорс» є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги, зокрема, послуги факторингу. 21 липня 2021 року позивачем укладено Договір факторингу № 42987483-71 з ТОВ «Еквіфін Україна», за яким останній відступив ТОВ «Фінфорс» (позивачеві) право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав, до третіх осіб (боржників за кредитами, позиками), включаючи суми основного зобов`язання, процентів, комісії, неустойки (пеня, штраф) та інші платежі, право на одержання яких належало кредитодавцеві, в тому числі, відповідно до реєстру переданих прав грошової вимоги № 502 за Кредитним договором № 197286-М від 16.02.2021 року, укладеного з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (відповідачем за первісним позовом) (а.с.97-104) Як вбачається з роздруківок інтернет-сторінок ТОВ «Еквіфін Україна», відповідач [PERSON] 16 лютого 2021 року оформив заявку на отримання в кредит грошових коштів в сумі 5000,00 гривень строком на 1 місяць, тобто до 17.03.2021 року шляхом внесення відповідних особистих відомостей, в тому числі паспорта, індивідуального податкового номеру, номеру мобільного телефону та реквізитів власної платіжної картки. Підписання електронного Кредитного договору та узгодження його умов відбулося шляхом підтвердження відповідачем отриманими одноразовими SMS-паролями відповідних положень через інформаційно-телекомунікаційні системи (а.с.37-45) Після здійснення відповідачем [PERSON] покрокових підтверджень прийняття умов Кредитного договору, ТОВ «Еквіфін Україна» направила на електронну адресу відповідача у Word-форматі екземпляр Кредитного договору та паспорт кредиту, який містить інформацію про контактні дані кредитодавця, про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші важливі правові аспекти. Відповідно до умов Кредитного договору «197286-М» від 16.02.2021 року, ТОВ «Еквіфін Україна та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , уклали цей договір, за яким кредитодавець зобов`язався надати відповідачеві кредит в сумі 5000,00 гривень шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку останнього, строком з 16.02.2021 по 17.03.2021 року включно, а позичальник (відповідач [PERSON] ) зобов`язувався повернути кредит зі сплатою відсотків за акційною процентною ставкою в розмірі 0,01% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Загальна вартість кредиту та сума до повернення в разі виконання вказаних умов становить 5015,00 грн (пункти 2.6.1 - 2.6.6 Кредитного договору) Крім того, умовами Кредитного договору визначено порядок продовження строку користування кредитом та автопролонгація, порядок нарахування процентів та штрафних санкцій, порядок повернення кредиту, зарахування коштів, права та обов`язки сторін, відповідальність та вирішення спорів. Договір підписаний відповідачем [PERSON] одноразовим паролем-ідентифікатором (а.с.49-55) Паспорт кредиту також підписаний відповідачем [PERSON] одноразовим паролем- ідентифікатором (а.с.46- 48) Невід`ємними додатками до Кредитного договору «197286-М» від 16.02.2021 є Додаткові угоди № 1 від 14.03.2021, № 2 від 12.04.2021, № 3 від 24.04.2021, № 4 від 26.04.2021, № 5 від 28.04.2021, № 6 від 30.04.2021, № 7 від 01.05.2021 року, № 8 від 03.05.2021 року, № 9 від 04.05.2021 року, № 10 від 10.05.2021 року, № 11 від 09.06.2021 року про продовження строку дії договору та зміну процентних ставок, а також угодами про автопролонгацію, які також підписані відповідачем [PERSON] за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів (а.с.57-87, а.с.158-199) Відповідачем за первісним позовом [PERSON] не оспорюється факт укладення вказаного Кредитного договору, підписання паспорту кредиту, Додаткових угод №№ 1-11 до кредитного договору та Угод про авто пролонгацію, а отже йому були відомі умови і правила надання кредиту, порядок і строк повернення, та наслідки невиконання зобов`язання. 16 лютого 2022 року кредитодавцем ТОВ «Еквіфін Україна» через ТОВ «Сан-Райз Фінанс», на виконання умов Договору на переказ коштів між ТОВ «Еквіфін Україна» та Фінансова компанія «Сан-Райз Фінанс» від 12.10.2020 № 7 (а.с.91-95), було здійснено успішне перерахування коштів в сумі 5000,00 грн на платіжну картку позичальника (відповідача) [PERSON] (а.с.96) Відповідач не оспорює факт отримання від ТОВ «Еквіфін Україна» кредитних коштів у розмірі 5000,00 гривень та факт порушення ним строку виконання зобов`язання й несвоєчасного перерахування коштів на рахунки кредитодавця, про що він зазначає у відзиві на позовну заяву. Згідно Довідки ТОВ «Еквіфін Україна» щодо стану розрахунків за Кредитним договором № 197286-ММ від 16.02.2021 року, укладеного з [PERSON] , -сума отриманого кредиту складає 5000,00 грн; -сплачено за кредитом - 390,00 грн; -нараховано процентів - 14220,50 грн; -сума сплачених процентів - 5219,70 грн Заборгованість позичальника (відповідача) станом на 21.07.2021 року, згідно Довідки ТОВ «Еквіфін Україна», за тілом кредиту складає 4610,00 грн, за відсотками - 9000,80 грн (а.с.88) Як вбачається з інформації про рух коштів за рахунком № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] у відділенні № 8 ПУМБ міста Харків за період з 01.05.2021 по 01.06.2021 року, відповідачем через ТОВ «Сан-Райз Фінанс» перераховано: 30.04.2021 року - 3000,00 гривень; 01.05.2021 року - 82,98 гривень; 03.05.2021 року - 165,96 гривень; а всього грошових коштів на суму - 3248,94 гривні (а.с.133) Згідно звіту-рахунку за період з 01.02.2021 по 01.08.2021 року (дата звіту 10.01.2022 року) про рух коштів по рахунку № [NUMBER] , відкритого в ОТРбанку на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , відповідачем через ТОВ «Сан-Райз Фінанс» перераховано: 14.03.2021 року - 13,50 грн; 12.04.2021 року - 721,50 грн; 24.04.2021 року - 180,00 грн; 26.04.2021 року - 180,00 грн; 28.04.2021 року - 270,00 грн; 04.05.2021 року - 82,98 грн; 09.06.2021 року - 414,90 грн а всього грошових коштів на загальну суму - 1862,88 грн (а.с.134-140) Загальна сума перерахованих коштів з обох рахунків без зазначення виду цільового призначення платежів складає 5111,82 гривні. 21 липня 2021 року, після укладення з позивачем Договору факторингу № 42987483-71, ТОВ «Еквіфін Україна» відправило на електронну адресу відповідача [PERSON] електронний лист з повідомленням про відступлення права грошової вимоги позивачеві із зазначенням реквізитів ТОВ «Фінфорс», на які необхідно перераховувати заборгованість за кредитним договором. (а.с.105) Норми права, що підлягають застосуванню, та позиція суду. Заслухавши доводи учасників, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне: Відповідно до положень статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом положень ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, крім іншого, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ч.2 статті 11 ЦК України, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вимоги позивача ТОВ «Фінфорс» ґрунтуються на обов`язку відповідача [PERSON] виконати умови Кредитного договору № 197286-ММ від 16.02.2021 року, тоді як останній, в свою чергу, ставить питання про недійсність деяких пунктів вказаного договору та укладених Додаткових угод, в зв`язку з чим, в разі визнання їх недійсними судом, жодної заборгованості за зобов`язанням відповідач не матиме. Отже, суду, насамперед, необхідно встановити наявність чи відсутність підстав визнання пунктів 1.13, 1.14, 5.1, 5.2, 5.3, 5.5, 5.7, 5.7.1, 5.7.2, 5.8, 6.4, 6.5 Кредитного договору № «197286-М» від 16.02.2021 року, Угоди про автопролонгацію Кредитного договору від 14.03.2021, від 12.04.2021, від 24.04.2021, від 28.04.2021, від 30.04.2021, від 01.05.2021, від 03.05.2021, від 04.05.2021, від 10.05.2021, від 09.06.2021 року, а також Додаткові угоди №№ 1-11 до Кредитного договору № 197286-М від 16.02.2021 року про продовження строку дії договору недійсними. Загальні вимоги до кредитного договору встановлені нормами Цивільного кодексу України, а також Законами України «Про споживче кредитування» та «Про захист прав споживачів». Відповідно до положень статей 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Крім того, нормами статей 203-204 Цивільного кодексу України визначено загальні засади чинності правочинів, в тому числі й договорів, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом частини 1 статті 217 Цивільного кодексу України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено факт укладення між ТОВ «Еквіфін Україна» та [PERSON] Кредитного договору № 197286-М, за яким відповідач отримав від кредитодавця грошові кошти в сумі 5000,00 гривень строком на 1 місяць, тобто до 17.03.2021 року. Кредитний договір в електронній формі, яка, відповідно до положень статті 207 ЦК України, прирівнюється до вчиненого у письмовій формі. Абзацем 2 частини другої статті 639 ЦК України встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що примірник кредитного договору містить всі істотні умови: суму кредиту, строк кредитування, проценти за користування, сукупну вартість кредиту у відсотковому співвідношенні та грошовому вираженні, який підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Згідно ч.1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У силу частини першої статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. [PERSON] не оспорює факт підписання вказаного договору та Додаткових угод до нього, а також факт ознайомлення з умовами договору та Угод, в тому числі щодо зміни процентної ставки в разі прострочення зобов`язання та строків виконання зобов`язання. Отже, належними і допустимими доказами по справі підтверджується факт укладення між сторонами спірного правочину, погодження ними всіх його істотних умов, а також виконання ТОВ «Еквіфін Україна» своїх зобов`язань за кредитним договором шляхом перерахування грошових коштів на рахунок [PERSON] .. Оспорюваний договір відповідає вимогам чинного законодавства та вчинений у формі, встановленій законом та був спрямований на настання реальних наслідків. В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про несправедливість умов оспорюваного кредитного договору чи наявність положень, які б вводили позивача в оману щодо змісту правочину і наслідків його невиконання Отже, підстав для визнання пунктів 1.13, 1.14, 5.1, 5.2, 5.3, 5.5, 5.7, 5.7.1, 5.7.2, 5.8, 6.4, 6.5 Кредитного договору № «197286-М» від 16.02.2021 року, Угод про автопролонгацію Кредитного договору від 14.03.2021, від 12.04.2021, від 24.04.2021, від 28.04.2021, від 30.04.2021, від 01.05.2021, від 03.05.2021, від 04.05.2021, від 10.05.2021, від 09.06.2021 року, а також Додаткових угод №№ 1-11 до Кредитного договору № 197286-М від 16.02.2021 року про продовження строку дії договору, недійсними згідно статей 215, 217, 218, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України та статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», судом не встановлено, в зв`язку з чим зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Щодо позовних вимог ТОВ «Фінфорс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне: Згідно ч.1 статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1, ч.3 статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень статей 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ч.1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно положень статті 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На момент укладення оспорюваного кредитного договору сторонами узгоджено розмір реальної фіксованої процентної ставки, а також акційної процентної ставки 0,01%, яка діяла виключно 30 днів. Зміна розміру фіксованої ставки, на яку посилається [PERSON] як на підставу визнання пунктів договору та Додаткових угод недійсними, не відбувалася в односторонньому порядку кредитодавцем, а узгоджувалася сторонами на момент підписання як захист інтересів кредитодавця в разі неналежного виконання позичальником своїх обов`язків за Договором. В разі належного виконання [PERSON] своїх обов`язків за укладеним Кредитним договором необхідності у підписанні Додаткових угод та застосуванні підвищеного розміру відсотків за договором не виникало б. Разом з тим, відповідно до положень статті 21 Закону України «Про споживче кредитування », споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача. Застосування штрафу та пені за одне й те саме порушення споживачем зобов`язання за договором про споживчий кредит заборонено. Позивач ТОВ «Фінфорс» не просить стягнути з відповідача [PERSON] неустойку (штраф, пеню) за порушення виконання зобов`язання, однак просить стягнути заборгованість, яка складається з 4610,00 гривень заборгованості за тілом кредиту та 9000,80 гривень - процентів за користування кредитом. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] вже сплачено в рахунок погашення заборгованості 5219,00 гривень, що в сукупності перевищує розмір подвійної суми, одержаної споживачем за договором, тому стягнення відсотків за договором в такому розмірі суперечить вимогам статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та необхідність стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 4610,00 гривень та відсотків в сумі 170,30 гривень. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позову (35%), з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 794,50 гривень Щодо стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги: Відповідно до п.6 частини першої статті 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат позивачем надано Договір про надання правової допомоги, укладений між Адвокатським бюро «Олександра Шкребтієнка» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (а.с.107-111) За надання професійної правничої допомоги за стягнення заборгованості з боржника [PERSON] в судовому порядку позивач ТОВ «Фінфорс» перерахувало адвокатському бюро «Олександра Шкребтієнка» грошові кошти в сумі 5500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1530 від 12.10.2021 року (а.с.11) За змістом положень статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу професійну допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом і обсягом виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи часткове задоволення позову (35%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу професійну допомогу адвоката в розмірі 1925,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial