Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

10.11.2020 позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Києва, громадянина України, батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; зобов`язання Оболонського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві внести зміни до актового запису № 458 від 03.03.2007 року складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, зареєстрованого у реєстрі 08.05.2013 за № 00100485687, про народження дитини [PERSON] , вказавши у графі «батько» - [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Києва, громадянина України; стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що у 2005 році вона познайомилась з відповідачем, періодично зустрічалися, разом проводили вільний час. У червні 2006 року вона завагітніла і вони з відповідачем почали проживати, як одна сім`я без реєстрації шлюбу у квартирі [ADDRESS] , де відповідач зареєстрований. Ця квартира належала на праві спільної часткової власності відповідачу та членам його родини: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вона з відповідачем перебувала у близьких стосунках, мали спільний бюджет, вели спільне сумісне господарство, спільно харчувалися та відпочивали. За вказаною адресою вона продовжує проживати. [INFO] у них з відповідачем народилась дочка - [PERSON] . При реєстрації народження дитини вони з відповідачем спільну заяву до органів ВРАЦС не подали. У зв`язку з чим запис про батька дитини в книзі реєстрації народжень був проведений за її вказівкою у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 135 СК України, при цьому ім`я та по батькові батька дитини вона вказала, як у відповідача - [PERSON] , прізвище батька дитини зазначила своє - [PERSON] . Позивачка стверджує, що з дня народження дитини відповідач беззаперечно визнавав своє батьківство щодо їхньої спільної дочки. Відповідач особисто привіз її до Київського пологового будинку [ADDRESS] , відвідував її за весь час перебування там, також [PERSON] забрав її з їхньою донькою з пологового будинку та привіз до свого місця реєстрації, де вони попередньо спільно проживали. Спільно планували та організовували хрещення дитини. Надалі відповідач, їхня донька та вона постійно усі разом проживали у вказаному житловому приміщенні, спільно харчувалися, проводили разом вільний час, спільно святкували їхні дні народження та свята. Разом вели дитину у перший клас, в гімназію. Також вона з відповідачем придбали для спільного користування нерухоме майно для сімейного літнього відпочинку та рухоме майно, тобто жили, як повноцінна сім`я. Дитина постійно проживала з ними, повністю перебуваючи на їхньому з відповідачем утриманні та вихованні. Відповідач увесь цей час спілкувався з дитиною, проявляв батьківську турботу до доньки, піклувався про неї, неодноразово відводив та забирав дитину з дитячого садка, називаючи себе її батьком. Позивачка зазначає, що звернутися до органу державної реєстрації актів цивільного стану та добровільно визнати факт свого батьківства щодо їхньої спільної дочки [PERSON] відповідач не бажає. З січня 2019 року вона з відповідачем перестали підтримувати близькі стосунки та вести спільне господарство, хоча й продовжують усі проживати за спільною адресою, однак відповідач перестав надавати будь яку матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON] . Наразі дочка повністю перебуває лише на її утриманні. Відповідач добровільно грошові кошти на утримання дитини не надає та не має наміру їх виплачувати у майбутньому. Позивачка вказує, що стан здоров`я відповідача відповідає його віковим даним. [PERSON] не має хронічних захворювань, є особою працездатного віку, інших дітей та утриманців у нього не має. Відповідач працює на посаді водія в ДУ «ЦОП МВС України» і має стабільний (регулярний) офіційний дохід. Вона не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо дочки. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.01.2021 відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання (а.с. 37, 38). Ухвалою суду від 09.03.2021 за клопотанням представника позивачки [PERSON] [PERSON] призначено по справі судову генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи; провадження у справі було зупинене на час проведення експертизи (а.с. 72-74). 06.08.2021 від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації у зв`язку з тим, що [PERSON] на неодноразові призначення дати відбору зразків крові не з`явився, ухвала суду повернута без виконання (а.с. 88). Ухвалою суду від 10.08.2021 поновлено провадження у справі, учасників справи викликано в підготовче судове засідання на 23.09.2021 на 16 год. 10 хв. (а.с. 92). Ухвалою суду від 23.09.2021 задоволено клопотання позивачки [PERSON] про призначення судово-генетичної експертизи, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи; провадження у справі зупинене (а.с. 108-109). 24.11.2021 до суду від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшло повідомлення про неможливість проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації за ухвалою суду від 23.09.2021 у зв`язку з тим, що 19.11.2021 [PERSON] на відбір зразків крові не з`явився, ухвала повернута без виконання (а.с. 118). Ухвалою суду від 25.11.2021 поновлено провадження у справі, учасників судового розгляду викликано в підготовче судове засідання на 11.01.2022 на 14 год. 00 хв (а.с. 122). Ухвалою суду від 11.01.2022 задоволено клопотання позивачки про виклик свідків (а.с. 135, 136). Ухвалою суду від 11.01.2022 підготовче провадження у справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 137, 138). В судовому засіданні позивачка просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Пояснила, що жила з відповідачем у цивільному шлюбі з червня 2006 року у його квартирі [ADDRESS] до березня 2020 року, як одна сім`я, мали спільний бюджет, разом купували меблі, робили ремонт. [PERSON] відвідував її коли вона лежала в пологовому будинку, забрав додому після народження дитини. Відповідач є батьком [PERSON] та визнавав її донькою, любив, піклувався за дитину, займався вихованням доньки, приймав участь у її житті, утримував фінансово, був гарним батьком, весь час проводив з дитиною, забирав зі школи, возив на гурток танців, разом їздили у відпустки на дачу всією родиною. У подальшому відповідач став все частіше вживати спиртне, відносини між ними погіршувались. Через це в січні 2019 року вона повідомила відповідача, що не хоче з ним проживати, як дружина, та відтоді з дитиною жила в окремій кімнаті. [PERSON] в присутності дитини в стані алкогольного сп`яніння піднімав на неї руки, чергова бійка була в грудні 2019 року коли у них була її матір. Тоді дитина викликала поліцію і швидку та сказала, що боїться бути разом з батьком. У березні 2020 року вона з донькою виїхала з квартири відповідача. Коли вона прийняла рішення розлучитися, то [PERSON] перестав фінансово допомагати, з того часу дитині не приділяв уваги. Відповідач в розмовах визнає [PERSON] своєю донькою, а [PERSON] ставиться до відповідача, як до батька, любила його. Вона після народження дитини не записала відповідача батьком доньки через те, що на той час була ймовірна можливість за кількістю зареєстрованих осіб отримати на неї з дитиною житлову площу, щоб покращити житлові умови. Відповідач інших дітей не має, в шлюбі ні з ким не перебував, батьки відповідача померли, за станом здоров`я [PERSON] працездатний, все життя працював водієм, наразі місце роботи відповідача їй не відоме. Вона з дитиною 05.03.2022 виїхали з України. Відповідач їй телефонує, запитує про дитину, каже, що чекає повернення доньки. [PERSON] з батьком спілкуються. За весь цей час відповідач лише один раз в кінці березня 2022 року перерахував їй на картку 10 000 грн. Про розгляд справи та призначені судом генетичні експертизи відповідачу було відомо, вона з дитиною тричі їздили на експертизу, попередньо завчасно інформуючи відповідача про необхідність явки, також [PERSON] дзвонила батьку, щоразу чекали відповідача, який їхати на експертизу відмовлявся. Після оголошення судом перерви в судове засідання 10.11.2022 сторони та представник третьої особи не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Позивачка суду подала клопотання з проханням розглянути справу без її участі, у якому зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки відповідач не повідомив, відзив на позов не подавав. Третя особа Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) суду подала заяву з проханням розглянути справу без участі їхнього представника, згідно чинного законодавства. Процесуальні документи, судові повістки, які надсилались на адресу відповідача за зареєстрованим місцем його проживання були повернуті до суду без вручення відповідачу з довідками Укрпошти за закінченням терміну зберігання та відсутністю адресата. За наведених обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та представника третьої особи. З матеріалів справи убачається, що позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи. Положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно частини 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно свідоцтва про народження, дитина [PERSON] народилась [INFO] , її батьками зазначено позивачку [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). За нормою частини 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. За даними Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 08.05.2013 № 00012132351, при реєстрації актового запису за № 458 складеного 03 березня 2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві на дитину [PERSON] , [INFO] , відомості про батька [PERSON] записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 15), тобто за вказівкою матері. За вимогами позову позивачка просить визнати відповідача [PERSON] батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що з відповідачем стали зустрічатися у 2005 році, мали близькі стосунки та з червня 2006 року коли вона завагітніла почали спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за місцем реєстрації [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , що належала відповідачу на праві спільної часткової власності, відповідач визнавав своє батьківство щодо їхньої доньки, вони спільно утримували та виховували дитину, піклувались про доньку. На підтвердження позовних вимог позивачка надала копії: договору від 10.04.2012, відповідно якого вона замовляла купівлю виробів із профілю і фурнітуру, доставку та монтаж виробів за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17, 18), паспорту громадянина України відповідача [PERSON] із записом про адресу його реєстрації з 20.11.1990 - [ADDRESS] (а.с. 30-32), свідоцтва про право власності на житло від 27.02.2008 виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією, відповідно якого вказана квартира належить відповідачу на праві спільної часткової власності (а.с. 16), заяви позивачки до Дніпровського районного відділу міліції за вх. № К1865 від 18.05.2009, у якій позивачка надавала додаткові пояснення дільничному міліції з приводу звернення молодшого брата відповідача [PERSON] від 27.04.2009, зазначаючи, що вона з липня 2005 року спільно проживає зі своїм цивільним чоловіком [PERSON] , 1972 р.н., за адресою [ADDRESS] , ведуть спільний побут та виховують спільну доньку, [INFO] , вона займається доглядом за дитиною до трьох років (а.с. 19) та роздруківки спільних фотографій (а.с. 20-26). Відповідно до положень ст. ст. 1, 2 СК України, сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом, зокрема, з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. За змістом ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. За нормою ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За правилами частини 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно положень ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно матеріалів справи, ухвалою суду від 09.03.2021 за клопотанням представника позивачки [PERSON] [PERSON] на підставі положень ст. ст. 103, 104 ЦПК України у справі було призначено проведення судової генетичної експертизи. 28.04.2021 до суду від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшло повідомлення про необхідність явки сторін по справі з дитиною для відбору зразків крові на 28.05.2021 о 12 год. 30 хв. (а.с. 79). 29.04.2021 відповідачу було направлено відповідний лист про обов`язковість його явки до експертної установи, однак судова кореспонденція від відповідача повернулась «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 81, 84). 09.06.2021 до суду надійшло повторне клопотання експерта про необхідність явки позивачки, відповідача та дитини для відбору зразків крові на 23.07.2021 року о 10 год. 00 хв. (а.с. 85). 11.06.2021 відповідачу було направлено лист про обов`язковість його явки до експертної установи, однак судова кореспонденція від відповідача повернулась «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 87, 101, 102). 06.08.2021 до суду надійшло повідомлення експертної установи про те, що проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації згідно з ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.03.2021 по цивільній справі №755/16776/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] неможливо, тому що, незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, [PERSON] на відбір зразків крові не з`явився (а.с. 88). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.09.2021 вдруге було задоволено клопотання позивачки [PERSON] про призначення судово-генетичної експертизи (а.с. 108-109). 12.11.2021 до суду від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшло повідомлення про необхідність явки сторін по справі з дитиною для відбору зразків крові на 19.11.2021 о 12 год. 00 хв. (а.с. 115). 12.11.2021 відповідачу було направлено відповідний лист про обов`язковість його явки до експертної установи, однак судова кореспонденція від відповідача повернулась «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 117, 128). 24.11.2021 до суду від експертної установи надійшло повідомлення про те, що проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації згідно з ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.09.2021 по цивільній справі №755/16776/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] неможливо, тому що, 19.11.2021 року [PERSON] на відбір зразків крові не з`явився (а.с. 118). Відповідно до положень ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчила, що вона мати позивачки. Сторони проживали в цивільному шлюбі з літа 2005 року у трикімнатній квартирі відповідача за адресою: [ADDRESS] . З того часу вона відвідувала свою доньку у вказаній квартирі, познайомилась там з батьками відповідача [PERSON] та [PERSON] , яка не ходила і була незряча; пізніше познайомилась зі старшим та меншим братами відповідача, які з батьками не жили. [PERSON] представив її своїм батькам, як тещу. [PERSON] з [PERSON] жила постійно, займали одну кімнату. Після народження [INFO] дитини [PERSON] відповідач забрав [PERSON] з донькою з пологового будинку до себе додому, де вони й продовжували проживати однією сім`єю. Коли [PERSON] годувала [PERSON] до одного року грудним молоком, вона (свідок) також жила за вказаною адресою, допомагала няньчити дитину, яка була неспокійна, часто плакала. Відповідач тоді дуже старався забезпечити свою сім`ю, працював на двох роботах. Після того, як вона пішла від дітей, [PERSON] стала їй скаржитися, що відповідач став пити спиртне, через алкоголь у них часто були сварки. Відповідач став піднімати руку на позивачку, а з нею (свідком) перестав спілкуватись. [PERSON] двічі побив [PERSON] , через що позивачка зверталась до лікаря та викликала поліцію. Майже щовечора відповідач додому приходив напідпитку. [PERSON] дуже любила свого батька до тих пір, доки останній на очах у дитини на підлозі побив ногами позивачку. Тоді [PERSON] було 11-12 років. З того часу дитина стала відвертатися від відповідача, уникала з ним розмов, зустрічей, негативно до нього відносилась, повага до батька пропала. Тверезим відповідач робив вигляд, що нічого не відбулося. [PERSON] дуже схожа на свого батька. [PERSON] любив свою доньку з народження, змалечку грався та займався з дитиною, гуляв з нею на вулиці, водив в парк, катались на велосипеді, разом добре спілкувались. Весною 2019 року коли відповідач прийшов додому дуже п`яний, [PERSON] з дитиною пішли жити на квартиру, з того часу мешкають окремо. [PERSON] з дочкою зустрічався, в школу приходив нетверезий. Наразі у зв`язку з війною [PERSON] з матір`ю виїхали за кордон, зі своїм батьком дитина спілкується по телефону. Онука їй говорила, що батько купив їй куртку. Допитана судом свідок [PERSON] засвідчила, що мешкає в квартирі [ADDRESS] , позивачка була її сусідкою. Донька сторін по справі [PERSON] та її син [PERSON] ходили в садочок в одну групу. Вони подружились сім`ями, ходили в гості один до одного. Більше часу проводили у них (свідка), разом ходили на прогулянки. Позивачка, відповідач та дитина жили, як одна сім`я. [PERSON] дуже добре ставився до дитини, весь час вважав [PERSON] своєю донькою, гуляв з [PERSON] , катались на самокаті, їздили в парку на велосипеді, водив до садочку, підвозив до школи, проводив з донькою багато часу, завжди відносився як батько до своєї дитини, називав та рахує своєю донькою. Вже у старшому віці десь після 4 класу ставлення [PERSON] до батька погіршилось через те, що [PERSON] почав бити [PERSON] . [PERSON] їй двічі телефонувала коли були такі скандали. Тоді вона бачила п`яного [PERSON] , який бив [PERSON] , тому вона із сусідом рознімали сторін. Викликали поліцію та швидку. Дитина стала на сторону матері. Це відповідач не може пробачити позивачці. Вона (свідок) спілкувалась з [PERSON] , який говорив, що не буде ходити в суд, бо [PERSON] і так є його донька. Ухвалою суду від 11.01.2022 було задоволено клопотання позивачки про виклик свідка [PERSON] (а.с. 135, 136), яка в судове засідання не з`явилась. При цьому [PERSON] суду подала письмові свідчення, у яких зазначила, що у зв`язку з військовими діями на території України в даний час вона тимчасово мешкає на території Німеччини, тому просить врахувати її письмове свідчення. Стверджує, що з позивачкою [PERSON] вона знайома з 2000 року, відповідача [PERSON] знає з 2004 року, відколи сторони розпочали сумісне проживання за адресою: [ADDRESS] . У позивачки та відповідача [INFO] народилась спільна донька - [PERSON] . Разом з [PERSON] вона забирала [PERSON] з новонародженою дитиною з пологового будинку. Відповідач вважав себе батьком, відносився до дитини, як до власної доньки, брав участь у її вихованні. [PERSON] , [PERSON] та їхня донька [PERSON] були сім`єю і проживали разом за вище вказаною адресою до 2019 року. Вона, як друг сім`ї сторін по справі, неодноразово була присутня на всіх сімейних святах, відповідач був люб`ячим та уважним батьком. В останні роки сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] стосунки між ними значно погіршилися через образи, лайки та погрози фізичним насильством стосовно [PERSON] з боку [PERSON] . Після розриву сім`ї відповідач перестав приймати належним чином участь у вихованні доньки, відмовляв у фінансовому забезпеченні, не виконував батьківських обов`язків, ухилявся від визнання батьківства та реєстрації власної дитини за місцем проживання. Згідно положень статей 1, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. За змістом ст.ст. 3, 4, 7 Конвенції з прав дитини від 29.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Оцінивши покази свідків та наявні у матеріалах справи письмові докази, а також враховуючи положення ст. 109 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність визнання факту для з`ясування якого у справі була призначена експертиза, оскільки відповідач ухилився від проведення експертизи, натомість без його участі провести відповідну експертизу неможливо. Поряд з цим, покази свідків та письмові докази вказують на те, що відповідач є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. В частині вимог щодо зобов`язання Оболонський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві внести зміни до актового запису № 458 від 03.03.2007 року про народження дитини слід зазначити наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/2 зі змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Пунктом 2.16.4. Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, визначено, що на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Враховуючи викладене позовні вимоги в частині зобов`язання Оболонський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві внести зміни до актового запису про народження дитини слід відмовити, оскільки рішення суду є підставою для внесення відповідним державним органом відомостей до актового запису про народження відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5. Отже, судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Нормою статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що дитина сторін по справі проживає з позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За правилами ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачка просить стягнути аліменти на утримання дитини щомісячно у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Визначаючи розмір аліментів у частці від доходу батька, яка має стягуватись на утримання його неповнолітньої дитини, суд враховує наступне: дані про стан здоров`я дитини; матеріальне становище дитини, яке має характеризуватись також розміром доходу самої позивачки враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей; розмір фактичних щомісячних витрат на дитину у позовній заяві не вказано; матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів не визначений, натомість відповідач є особою працездатного віку, отже може працювати та заробляти кошти на утримання своєї доньки, має у власності частку квартири; наявність або відсутність у платника аліментів інших утриманців не підтверджена. З урахуванням всіх встановлених обставин суд дійшов висновку про задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частки від доходу щомісячно, що є рекомендованим законодавцем розміром аліментів на утримання однієї дитини у частці від заробітку (доходу), адже судом не встановлено доведених підстав для відступлення від зазначеної частки стягнення. За правилами частини 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При цьому, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. В частині позовних вимог про стягнення аліментів позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно частини 1 ст. 141 ЦПК України, у порядку розподілу судових витрат між сторонами суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивачки сплачений останньою судовий збір в дохід держави у розмірі 840,80 грн. (за позовні вимоги про визнання батьківства) та стягнення з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. (за позовні вимоги про стягнення аліментів).

Outcome: partial