Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів, яким просив визнати незаконним та скасувати рішення Винниківської міської ради № 1287 від 03.07.2014 «Про затвердження гр. [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки на [ADDRESS] » та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0375 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 4610160300:07:004:0108. Позов мотивує тим, що вінє власником частини двоповерхового житлового будинку у [ADDRESS] , який було поділено на дві окремі частини та присвоєно окремі адреси. Його частина будинку загальною площею 148,5 кв.м., що знаходиться на [ADDRESS] , складається із частини згаданого будинку на першому поверсі площею 50,3 кв. м., а також усієї частини будинку на другому поверсі площею 79,6 кв.м. Інша частина будинку на першому поверсі площею 58,6 кв.м. належить [PERSON] та знаходиться за адресою [ADDRESS] . Таким чином, у відсотковому співвідношенні йому належить близько 70 %, а [PERSON] - 30 % будинку. Для будівництва будинку та його обслуговування ще до моменту його поділу була відведена земельна ділянка загальною площею 575 кв.м. відповідно до рішення Виконкому Винниківської міської ради від 09.03.1967. Така була зареєстрована за [PERSON] у розмірі 532 кв.м., про що свідчить план садибної ділянки від 12.11.1976 (0,0532 га) на [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] будинок був успадкований нею та [PERSON] , та належав їм на умовах спільної часткової власності. На підставі рішення Виконкому Винниківської міської ради № 292 від 21.10.2013 було затверджено висновок №51-В Львівського ОДКБТІ та ЕО від 18.09.2013 про визначення ідеальних долей між співвласниками та вирішено присвоїти приміщенням, які займатимевін, адресу [ADDRESS] , та приміщенням, які займатиме [PERSON] ,- [ADDRESS] .Згідно згаданого висновку його частина складає 70% будинку, а [PERSON] - 30 %, у спільному користуванні: замощення, ворота, хвіртка, огорожа, колодязь. В подальшому на підставі договору дарування від 12.05.2011 будинок за адресою [ADDRESS] було подаровано [PERSON] , за якою зареєстровано право власності 18.05.2011 згідно витягу про державну реєстрацію прав.З того моменту сторони спільно користувались згаданою ділянкою, яка включає в себе земельну ділянку безпосередньо під будинком, двір, земля під нежитловими приміщення (літня кухня, вбиральня, гараж).У грудні 2019 року ним було виявлено, що власник частини будинку за адресою [ADDRESS] встановила огорожу з металевої сітки, чим обмежилайому доступ до стін будинку, та склала будівельні матеріали біля стін його частини будинку. З даного приводу він та його дружина третя особа [PERSON] звернулись до міського голови м. Винники з метою вирішення даної проблеми та реагування. Однак Винниківська міська рада повідомила його, що підстав для притягнення до адміністративної відповідальності власника будинку [ADDRESS] немає, оскільки будівельні матеріали розміщені на земельній ділянці, що знаходиться у власності останнього. 30 березня 2020 року ним було подано запит на публічну інформацію до міського голови м. Винники з метою отримання та ознайомлення із документами, які підтверджують факт приватизації землі власником будинку [ADDRESS] .У відповідь Виконком Винниківської міської ради листом № 35/04-11/726 від 01.04.2020 надав йому копії рішення №485 від 31.05.2012 «Про надання гр. [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право на земельну ділянку на [ADDRESS] » та рішення № 1287 від 03.07.2014 «Про затвердження гр. [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки на [ADDRESS] », а також копії технічної документації із землеустрою. Таким чином, після отримання відповіді він дізнався, що прийнятим рішенням №485 від 31.05.2012 Винниківська міська рада фактично надала дозвіл на передачу частини земельної ділянки, якою він і [PERSON] спільно користувались.З рішення № 1287 від 03.07.2014 йому стало відомо, що [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою та фактично передано у власність земельну ділянку площею 0,0375 га для обслуговування житлового будинку на [ADDRESS] , яка згідно тексту рішення є у її фактичному користуванні.Приватизованій ділянці було присвоєно кадастровий номер 4610160300:07:004:0108, яка була зареєстрована за [PERSON] в державному реєстрі прав 23.10.2014 згідно інформації ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку.Згідно технічної документації, яка розроблена ДП «Центр державного земельного кадастру», а саме збірного кадастрового плану, кадастрового плану та витягу із ДЗК, вбачається, що приватизована ділянка становить 0,0375 га та охоплює територію під частиною житлового будинку, двору та під нежитловими приміщеннями.Таким чином, внаслідок прийняття вищенаведених рішень відповідач, передавши у власність [PERSON] 0,0375 га земельної ділянки, що становить понад 70 % частки ділянки, якою він та [PERSON] спільно користувались, фактично залишив йому у користуванні лише 0,0157 га (0,0532 га 0,0375 га), що становить менше 30 % спільної ділянки. Крім того, з виготовленого плану земельної ділянки від 20.03.2020 вбачається, що межі земельної ділянки кадастровий номер 4610160300:07:004:0108 не співпадають з межами цієї ділянки у матеріалах технічної документації, зокрема у збірному кадастровому плані та кварталі земельної ділянки, витязі із ДЗК.Також у технічній документації наявний Акт встановлення і показ меж земельної ділянки у [ADDRESS] від 2011 року, хоча технічна документація розроблялась за заявою [PERSON] від грудня 2012 року. Крім того, право власності на земельну ділянку зі сторони межі А-Б належить його дружині третій особі [PERSON] , яка не погоджувала межу земельної ділянки А-Б.Згідно з ч.4 ст. 367, ч. 4 ст. 372 ЦК України договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій чи сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.Як убачається з матеріалів справи, договір про проведення поділу будинку між ним та [PERSON] не укладався, відповідно нотаріально не посвідчувався, відсутні заяви всіх співвласників із нотаріально засвідченими підписами, а відповідне рішення суду не ухвалювалось. Їх будинок був поділений на підставі рішення Виконкому Винниківської міської ради № 292 від 21.10.2003, в результаті чого за ним та [PERSON] зареєстровано право власності на окремий об`єкт нерухомості.Відтак, спільний будинок не був поділений на два окремих будинки за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] на підставі рішення Виконкому Винниківської міської ради № 292 від 21.10.2003 року, адже таке рішення не заміняє собою нотаріально посвідченого договору чи рішення суду про поділ будинку і, по суті, таким лише присвоєно нові поштові адреси двом частинам одного будинку, які перебувають у спільній частковій власності, при тому, що таке рішення приймалось саме на підставі заяв власників спільного будинку. Незважаючи на присвоєння частинам будинку окремих поштових адрес, такі за своєю правовою природою залишились єдиним будинком, правовий статус якого регулюється саме ст.ст. 356, 358 ЦК України, за якою позивач та [PERSON] є співвласниками на праві спільної часткової власності спільного будинку, і саме як у співвласників будинку у них виникають права на земельну ділянку, а не як у співвласників окремих об`єктів нерухомості - будинків за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Таким чином, відповідач затвердив [PERSON] технічну документацію на приватизацію понад 70 % земельної ділянки, якою вони спільно користувались, всуперечч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України.Як вбачається із п.1 рішення відповідача № 1287 від 03.07.2014, [PERSON] було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність спірну ділянку, яка є у її фактичному користуванні, однак у матеріалах технічної документації відсутні документи, які б таке підтверджували.Крім того, земельну ділянку для передачі [PERSON] не вилучали у позивача.Також у матеріалах справи наявний Акт встановлення та показ меж земельної ділянки, який не був підписаний та не пропонувався до підпису його дружині третій особі [PERSON] , яка є власником земельної ділянки зі сторони межі А-Б, інтереси та права якої взагалі проігнорували при наданні земельної ділянки [PERSON] .В даному випадку слід врахувати правову позицію Верховного суду - постанова від 11.07.2018 у справі № 263/11779/16-ц, провадження № 61-25486св 18.Зважаючи на те, що не надано доказів, що погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача з боку [PERSON] відбулося у формі відмови, то таке погодження не могло бути прийняте і враховане органом місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документа, який засвідчує право на земельну ділянку відповідача та при розгляді питання щодо передачі земельної ділянки у приватну власність.Зважаючи на вищевикладене, просив задовольнити позов у повному обсязі. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] звернулася до суду із власним позовом до відповідачів, яким просила визнати незаконним та скасувати рішення Винниківської міської ради № 1287 від 03.07.2014 «Про затвердження гр. [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки на [ADDRESS] ». Позов мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0614 га, яка знаходиться у [ADDRESS] та призначена для обслуговування житлового будинку. Вищевказана ділянка належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія ЛВ № 60059010 від 19.02.2002 року, який було видано на підставі рішення виконкому Винниківської міської Ради народних депутатів № 262 від 16.10.2001. Відповідно до норм чинного земельного законодавства, які діяли на момент видачі державного акту, земельній ділянці не присвоювався кадастровий номер. Позивач звернулася до підрядної організації ТзОВ «ЗЦ «Наділ» для оформлення технічної документації на земельну ділянку та присвоєння кадастрового номера. Однак, в ході погодження технічної документації, а саме при подачі заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру Держаним кадастровим реєстратором Відділу у м. Львові ГУ Держгеокадастру у Львівській області було прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей до ДЗК від 16.04.2020 у зв`язку із розташуванням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Держаним кадастровим реєстратором у протоколі проведення перевірки електронного документа від 16.04.2020 зроблено висновок, що її земельна ділянка перетинається зі земельною ділянкою 4610160300:07:004:0108, площа співпадає на 0,4759 %, в електронному документі відсутні відомості про суміжного користувача від Д-Е. Як вбачається із плану зовнішніх меж земельної ділянки, що зображений на державному акті, суміжним землекористувачем межі Д-Е є землекористувач будинку [ADDRESS] . З рішення № 1287 від 03.07.2014 «Про затвердження гр. [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки на [ADDRESS] », їй стало відомо що [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою та фактично передано у власність земельну ділянку площею 0,0375 га для обслуговування житлового будинку на [ADDRESS] , яка згідно тексту рішення є у її фактичному користуванні. Приватизованій ділянці було присвоєно кадастровий номер 0160300:07:004:0108, й така була зареєстрована за [PERSON] в державному реєстрі прав 23.10.2014 згідно інформації ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку. Будь-які рішення про вилучення належної третій особі частини спірної земельної ділянки не приймалися, її державний акт ніким не оспорювався, жодного рішення про його скасування чи визнання недійсним, незаконним не приймалося.Нею з метою визначення меж приватизованої ділянки за адресою [ADDRESS] було замовлено у ФОП [PERSON] послуги з виготовлення геодезичної зйомки та плану згаданої ділянки. З виготовленого плану земельної ділянки від 20.03.2020 вбачається, що межі земельної ділянки кадастровий номер 4610160300:07:004:0108 зі східної сторони накладаються на межі її земельної ділянки.Крім того, [PERSON] не погоджувала знею межі своєї земельної ділянки та не пропонувала до підпису їй Акту погодження меж, й такого акту вона не підписувала. Однак у матеріалах справи вона виявила Акт встановлення і показ меж земельної ділянки у [ADDRESS] від 2011 року, в якому межі земельної ділянки А-Б підписані позивачем [PERSON] , а не нею, хоч земельна ділянка зі сторони А-Б належить їй, відтак вона є суміжним землекористувачем з цієї сторони і повинна була б підписувати такий акт, а не [PERSON] .В даному випадку слід врахувати правову позицію Верховного суду уПостанові від 11.07.2018 у справі № 263/11779/16-ц, провадження № 61-25486св 18.Зважаючи на те, що не надано доказів, що погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача відбулося у формі відмови, то таке погодження не моглобути прийняте і враховано органом місцевого самоврядування при підготовці технічної документації зі землеустрою щодо складання документа, який засвідчує право на земельну ділянку відповідача та при розгляді питання щодо передачі земельної ділянки у приватну власність.За таких обставин, оскільки нею набуто у власність земельну ділянку до моменту прийняття Винниківською міською радою рішення № 1287 від 03.07.2014 та до державної реєстрації права власності за відповідачем на земельну ділянку, кадастровий номер 4610160300:07:004:0108, визначення її конфігурації, площі та меж, формування кадастрового номеру, то внаслідок такого рішення та державної реєстрації ділянки [PERSON] порушено її право на вільне володіння, користування, розпорядження майном шляхом накладення частини земельної ділянки на її земельну ділянку. Внаслідок таких обставин відбулось безпідставне зменшення площі її земельної ділянки, що також позбавляє її можливості погодити технічну документацію щодо визначення меж та розмірів на цю земельну ділянку, здійснити державну реєстрацію права власності.Зважаючи на вищевикладене, вважає, що Винниківською міською радою при прийнятті оспорюваних рішень грубо порушено вимоги Земельного кодексу України. А тому просила її позов та позов [PERSON] задовольнити. У скерованих на адресу суду відзивах на позови [PERSON] , [PERSON] та запереченняхпредставник відповідача проти обох позовів заперечив з тих підстав, що будинок на [ADDRESS] розподілений на два окремі будинковолодіння [ADDRESS] та [ADDRESS] ще у 2003 році, відтак необхідності поділу майна та застосування зазначеної позивачем Інструкції від 18 червня 2007 року немає.Окрім того, така б не підлягала застосуванню до відносин, які мали місце у 2003 році.Водночас, [PERSON] відповідно до договору дарування від 12.05.2011 набула у приватну власність самостійний об`єкт нерухомого майна - будинок за адресою: [ADDRESS] , а не частку цього будинку чи частку будинку за адресою: [ADDRESS] , чи за будь-якою іншою адресою.Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.На підставі означуваного договору дарування [PERSON] стала єдиним власником будинку [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності.З урахуванням того, що права спільної власності між [PERSON] та [PERSON] не виникало, необхідності укладати будь-які договори з [PERSON] не було.Відтак, із згаданого договору дарування вбачається, що об`єктом дарування є будинок за адресою: [ADDRESS] , а не частка будинку, що могло б свідчити про право спільної часткової власності.Згідно з інформацією наведеною у витязі з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 2241067886 від 20.02.2020 [PERSON] є власником будинку загальною площею 148,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта № 4605503, складовими частинами якого є 5 житлових кімнат та кухня, що розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано 03.02.2004 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Винниківської міської ради на підставі рішення № 2292 від 21.10.2003. Із вищезазначених витягів та договору дарування вбачається, що за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на самостійні об`єкти нерухомого майна. Відтак, у [PERSON] право на земельну ділянку виникло незалежно від прав на земельну ділянку та його реалізації позивачем. А тому [PERSON] як власник будинку і звернулась до Винниківської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.В свою чергу, позивач свого волевиявлення шляхом подачі такої заяви не висловлював. Також в обох позовних заявах стверджується, що наявний у матеріалах справи Акт встановлення та показу меж земельної ділянки не пропонувався для підпису третій особі [PERSON] , яка є власником земельної ділянки зі сторони межі А-Б.Слід зазначити, що такі доводи позивача не відповідають дійсності у зв`язку з тим, що на момент встановлення меж оспорюваної земельної ділянки [PERSON] не являлася власником сусідньої земельної ділянки.Згідно даних Публічної кадастрової карти України не вбачається, що земельна ділянка зі сторони межі А-Б земельної ділянки кадастровий № 4610160300:07:004:0108, що належить [PERSON] , зареєстрована за будь-якою фізичною чи юридичною особою.З огляду на це, необґрунтованими є твердження позивача про необхідність отримання погодження [PERSON] .Між тим, позивач визнає ту обставину, що ним було підписано наявний у матеріалах справи Акт встановлення та показу меж земельної ділянки. Отже, йому було відомо про факт виготовлення технічної документації відповідачем [PERSON] тапро межі визначеної їй земельної ділянки. Тому просив застосувати у цій справі доктрину заборони суперечливої поведінки та принцип добросовісності. Поведінка позивача, який звертається до суду з проханням скасувати законно видане рішення органу місцевого самоврядування та скасувати державну реєстрацію права власності суперечить його попередній поведінці. Зокрема, в акті встановлення і показу меж земельної ділянки позивач як сусідній землекористувач своїм підписом засвідчив відсутність претензій до існуючих меж земельної ділянки [PERSON] .Доводи позовної заяви третьої особи про обов`язковість з її боку погодження меж земельної ділянки як суміжного землекористувача при виготовленні відповідачем технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до частин першої, другої статті 198 ЗК України кадастрова зйомка - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.Зі змісту наведеної вище законодавчої норми вбачається, що погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.Аналіз зазначених вище норм свідчить, що сама по собі процедура погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є виключно допоміжною стадією у процесі її приватизації, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання або не підписання відповідного документа - акту погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося.Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.Таким чином, непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність позивачів, якщо вони діяли добросовісно.Звертаємо увагу суду, що вирішення питань, пов`язаних із передачею земельної ділянки у власність, належить до повноважень органу місцевого самоврядування, а чинне земельне законодавство не обмежує права на приватизацію земельної ділянки у зв`язку із не підписанням чи/або відмовою суміжного землекористувача від підписання акту погодження меж земельних ділянок.Відтак, не підписання [PERSON] акту погодження меж земельних ділянок не порушує прав [PERSON] на отримання спірної земельної ділянки у власність і не є перешкодою у проведенні передбачених законом дій, спрямованих на її приватизацію, в тому числі і для прийняття відповідних рішень органом місцевого самоврядування.Аналогічні правові висновки викладено у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року в справі № 580/168/16-ц, постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справах № 350/67/15-ц, № 514/1571/14-ц, від 12.02.2020 р. у справі № 545/1149/175-ц, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 р. у справі № 278/2431/15-ц, від 22.12.2020 р. у справі № 303/6366/17, від 24.02.2021 р. у справі № 463/1876/16.Посилання третьої особи на висновок, зроблений у постанові Верховного Суду від11.07.2018 року у справі № 263/11779/16-ц є помилковим, оскільки фактичні обстави справи, яка переглядається, та фактичні обставини даної справи є різними.До того ж 31.07.2020 Верховним Судом повторно відкрито касаційне провадження у справі № 263/11779/16-ц щодо перегляду рішень першої та апеляційної інстанції, винесених з врахуванням висновків, викладених в постанові Верховного Суд від 11.07.2018, у даній справі, на яку посилається третя особа. Крім того, згідно складеного в 2011 році Акту встановлення та показу меж земельної ділянки у [ADDRESS] , встановлені (погоджені) межі від А до Б та від Д до А відбулось, що підтверджується підписом [PERSON] , який також є фактичним суміжним землекористувачем.З огляду на те, що державний акт на право власності на землю [PERSON] датований ще 19.02.2002, їй було відомо про межі від А до Б та від Д до А на [ADDRESS] , жодних зауважень чи заперечень щодо погодження меж з боку [PERSON] та підписаного ним у 2011 році Акту встановлення і показу меж остання не мала. Жодних належнихта допустимих доказів на підтвердження протилежного третя особа до суду не надала.Такожвидно, що чоловік третьої особи [PERSON] [PERSON] беззастережно підписав акт. Відтак, з 2011 року [PERSON] знала чи/або могла дізнатися про можливе порушення свого права, оскільки їй та її чоловіку достовірно було відомо про згаданий Акт встановлення і показумеж земельної ділянки для подальшого виготовлення [PERSON] правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,375 га. А тому нею пропущений строк позовної давності, що також є самостійною підставою для відмови у позові. Представник позивача та третя особа у судовому засіданні позови підтримали із аналогічних викладеним у них підстав, представник відповідача проти позовів позивача та третьої особи заперечив з підстав, викладених у поданих ним заявах по суті спору. Представник відповідача ЛМР відзиву на позов не подавала, вказала, що Львівська міська рада є правонаступником у спірних правовідносинах після ліквідованої Винниківської міської ради та при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Первинна позовна заява надійшла до суду 21.10.2020. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 02.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 29.03.2021 позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] прийнято до сумісного розгляду із первісним позовом. Ухвалою суду від 13.05.2021 проведено заміну відповідача Винниківської міської ради на її процесуального правонаступника Львівську міську раду. Ухвалою суду від 03.09.2021у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.До завершення підготовчого провадження сторонами та третьою особою були подані письмові заяви по суті спору. Всі наявні у справі докази були надані сторонами, третьою особою та їх представниками або витребувані за їх клопотанням судом. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи та її представника, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що обидвапозови (позивача та третьої особи із самостійними вимогами) слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справа не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, щовідповідач [PERSON] на підставі договору дарування від 12.05.2011 є власником будинку за адресою: [ADDRESS] .Згідно з інформацією у витязі з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 2241067886 від 20.02.2020 позивач [PERSON] є власником будинку загальною площею 148,5 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано 03.02.2004 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Винниківської міської ради на підставі рішення № 2292 від 21.10.2003. Також встановлено, що до моменту поділу\~на два\~самостійні об`єкти\~нерухомого майнабудинки сторін складали частини одного цілого.На підставі рішення Виконкому Винниківської міської ради № 292 від 21.10.2013 було затверджено висновок № 51-В Львівіського ОДКБТІ та ЕО від 18.09.2013 про визначення ідеальних долей між співвласниками та вирішено присвоїти приміщенням, які займавпозивач, адресу [ADDRESS] , а приміщенням, які набула у власністьвідповідач, - [ADDRESS] . Для будівництва та обслуговування будинку ще до моменту його поділу на два самостійні об`єкти нерухомого майна була відведена земельна ділянка загальною площею 575 кв.м. відповідно до рішення Виконкому Винниківської міської ради від 09.03.1967. Така була зареєстрована за [PERSON] у розмірі 532 кв.м., про що свідчить план садибної ділянки від 12.11.1976 (0,0532 га) на [ADDRESS] . Після розподілуєдиного будинку на два самостійних об`єкти нерухомого майна на частину вказаної вище земельної ділянки для обслуговування житлового будинку на [ADDRESS] право власності за позивачем [PERSON] не оформлялося. Натомість на іншу частину вказаної земельної ділянки за зверненням відповідача рішенням Винниківської міської ради № 485 від 31.05.2012 було надано [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право на земельну ділянку на [ADDRESS] . Надалі вже оспорюваним рішенням № 1287 від 03.07.2014 було затверджено [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0375 га для обслуговування житлового будинку на [ADDRESS] , яка згідно з текстом рішення перебувала до цього у її фактичному користуванні. Приватизованій земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 4610160300:07:004:0108 та зареєстровано за [PERSON] в державному реєстрі прав 23.10.2014 згідно інформації ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку. Також встановлено, що у затвердженій технічній документації наявний Акт встановлення і показу меж земельної ділянки у [ADDRESS] від 2011 року, відповідно до якого позивач [PERSON] погодив відповідачу [PERSON] межі земельної ділянки як суміжний землекористувач від А до Б та від Д до А на [ADDRESS] . Разом із тим, встановлено, що власником суміжної земельної ділянки по межі А-Б як на час складення даного акту, так і на теперішній час єне позивач [PERSON] , а третя особа [PERSON] , яка згідно матеріалів справи є дружиною [PERSON] , та одночасно одноосібним власником відповідної земельної ділянки, а тому повинна булапогоджувати актвстановлення і показу меж земельної ділянки у [ADDRESS] по межівід А до Бяк суміжний землекористувач.При цьому встановлено, що із відповідною пропозицією щодо погодження меж земельної ділянки до неї ніхто не звертався, оскільки доказів протилежного матеріали справи не містять. Встановлено, що третій особі [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0614 га, яка знаходиться у [ADDRESS] та призначена для обслуговування житлового будинку. Вищевказана земельна ділянка належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 60059010 від 19.02.2002, який було видано на підставі рішення виконкому Винниківської міської Ради народних депутатів № 262 від 16.10.2001. Відповідно до норм чинного земельного законодавства, що діяло на момент видачі державного акту, земельній ділянці не присвоювався кадастровий номер. Також встановлено, що підтверджується відповідними документами, що третя особа [PERSON] зверталася до підрядної організації ТзОВ «ЗЦ «Наділ» для оформлення технічної документації на належну їй земельну ділянку площею 0,0614 га на [ADDRESS] з присвоєннямїй відповідного кадастрового номера. Однак в ході погодження технічної документації, а саме при подачі заяви про внесення відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру держаним кадастровим реєстратором Відділу у м. Львові ГУ Держгеокадастру у Львівській області було прийнято рішення від 16.04.2020 про відмову у внесенні відомостей до ДЗК у зв`язку з розташуванням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Держаним кадастровим реєстратором у протоколі проведення перевірки електронного документа від 16.04.2020 зроблено висновок, що її земельна ділянка перетинається зі земельною ділянкою відповідача [PERSON] 4610160300:07:004:0108, площа співпадає на 0,4759 %, а також в електронному документі відсутні відомості про суміжного землекористувача від Д-Е. Як вбачається з плану зовнішніх меж земельної ділянки, що зображений на державному акті, суміжним землекористувачем межі Д-Е є відповідач [PERSON] як землекористувач ділянки [ADDRESS] . При цьому будь-яких рішень про вилучення частини належної [PERSON] земельної ділянки не приймалося, її державний акт ніким не оспорювався та не визнавався незаконним. З геодезичної зйомки та плану земельної ділянки на [ADDRESS] від 20.03.2020 вбачається, що межі земельної ділянки, кадастровий номер 4610160300:07:004:0108, зі східної сторони накладаються на межі земельної ділянки третьої особи [PERSON] . Відповідно до частин першої-третьоїстатті 116 Земельного кодексу України(далі -ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 121 ЗК Українигромадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянокіз земель державної або комунальної власності в таких розмірах для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівельі споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара,в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Статтею 118 ЗК Українипередбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначенихстаттею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.Не можуть передаватися у власність земельні ділянки, які уже перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб. Такі земельні ділянки можуть бути передані у власність лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законодавством. Відповідно достатті 193 ЗК Українидержавний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.Державний земельний кадастр є основою для ведення кадастрів інших природних ресурсів. Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр»(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Статтею 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів, координат поворотних точок, геометричних параметрів, назв, адрес будівель, споруд та інженерних мереж, ідентифікаторів об`єктів будівництва та закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; частину земельної ділянки, на якій може проводитися гідротехнічна меліорація; відомості про назву, код (номер) меліоративної мережі, яка забезпечує гідротехнічну меліорацію відповідної земельної ділянки; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з вимогамистатті 79-1 ЗК Україниформування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. У постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі№ 263/11779/16-ц (провадження № 61-10819св20) вказано, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Стаття 198 ЗК Українилише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акту погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може бути підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Таким чином, непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є саме по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та переданні земельної ділянки у власність. Що, відповідно, також не є підставою для скасування державного акту на право власності на земельну ділянку. Разом із тим, у цій справі встановлено, що третя особа [PERSON] не відмовлялася від підписання акту погодження меж земельної ділянки наданої у подальшому у власність відповідачу [PERSON] , оскільки їй як суміжному землекористувачу взагалі не було запропоновано підписати відповідний акт. Не погодження меж із суміжним землекористувачем призвело до порушення прав третьої особи [PERSON] як власника суміжної земельної ділянки та її чоловіка [PERSON] як члена її сім`ї на користування власною земельною ділянкою, та формування земельної ділянки відповідача [PERSON] як об`єкта цивільних прав (площею 0,0375 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 4610160300:07:004:0108) неправомірно, оскільки у цю площу включено частинуземельної ділянки третьої особи [PERSON] , внаслідок чого площа обох земельних ділянок співпадає на 0,4759 %. Крім того, наслідком прийняття з порушенням вимог закону оспорюваного рішення та державної реєстрації права власності на земельну ділянку [PERSON] є неможливість державної реєстрації права власності на земельну ділянку за третьою особою [PERSON] з присвоєнням їй відповідного кадастрового номера, якій відмовлено у внесенні відомостей до ДЗК у зв`язку з розташуванням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Оскільки частина належної третій особі на праві приватної власності земельної ділянки незаконно передана у власність [PERSON] , враховуючи, що технічна документація розроблена з помилками та не відповідає державному акту на земельну ділянку [PERSON] , право власності на яку останньою набуто раніше відповідача, а тому порушені права та інтереси третьої особи [PERSON] та члена її сім`ї [PERSON] підлягають захисту у спосіб заявлених позовних вимог шляхом визнання незаконним і скасування оспорюваного рішення та скасування державної реєстрації права власності земельної ділянки площею 0,0375 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 4610160300:07:004:0108. Доводи сторони відповідача [PERSON] щодо пропуску позивачем та третьою особою строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки, на думку суду, про факт порушення свого права в частині незаконної передачі належної [PERSON] частини земельної ділянки у власність відповідача [PERSON] вони могли дізнатися не раніше виявлення факту встановлення огорожі на межі двох ділянок, отримання ними копії оспорюваного рішення та проведення на замовлення позивача [PERSON] ФОП [PERSON] геодезичної зйомки та складення плану земельної ділянки на [ADDRESS] від 20.03.2020, яким було підтверджено факт накладення земельної ділянки, кадастровий номер 4610160300:07:004:0108,на земельну ділянку третьої особи [PERSON] . Інші наведені у заявах по суті спору доводи сторін щодо незаконності (законності) оспорюваного рішення Винниківської міської ради № 1287 від 03.07.2014 «Про затвердження гр. [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки на [ADDRESS] » не мають правового значення, оскільки таке визнано незаконним і підлягає скасуванню із зазначених вище підстав, й такі не спростовують зроблених судом висновків по суті спору. Оскільки обидва позови [PERSON] та [PERSON] задоволено, а тому з відповідачів у рівних частках на користь позивача та третьої особи підлягає стягненню сплачений ними судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved