Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

05.10.2021 позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «СК «Глобал Гарант», згідно вимог якого просить суд стягнути з ПАТ СК «Глобал Гарант» на користь [PERSON] , відшкодування страхової виплати у розмірі 240 000 (двісті сорок тисяч) грн. 00 коп., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 5 102 (п?ять тисяч сто дві) грн. 47 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) грн., та судовий збір у розмірі 2551 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 00 коп. В обґрунтування позову вказує, що 19.09.2020 р. приблизно о 21:10 год., водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Seat-Alhambra» р.н. [NUMBER] , рухаючись на 145 км. + 230 м. по автодорозі «Київ-Чернігів-Н.Яриловичі» зі сторони м. Києва у напрямку смт Ріпки, що в межах Чернігівського району Чернігівської області, допустив наїзд на пішохода [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] , який являється її сином, від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Дорожньо-транспортна пригода трапилась за участю автомобіля «Seat-Alhambra» р.н. [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність якого, відповідно до договору -добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №200899603 від 18.07.2020 року, застрахована у ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» (далі по тексту - Відповідач) строком на один рік. Ліміт страхової виплати на момент дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», заподіяна життю та здоров`ю складає 260 000 грн. (двісті шістдесят тисяч) 00 коп. Позивач звернулася до відповідача з вимогою виплатити суму страхового відшкодування внаслідок смерті [PERSON] , проте відповідачем не здійснено виплату страхового відшкодування, пов`язаного із відшкодуванням моральної шкоди, завданої смертю особи (п.27.3. ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») та шкоди утриманцям внаслідок втрати годувальника (відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), що і послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2021 року було відкрито провадження та призначено до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.08.2022 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] . Позивач та представник позивача до судового засідання не з`явилися, до канцелярії суду подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяв, клопотань до суду не подано. У відповідності до приписів ч. 6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив відповідно до ст. 280 ЦПК України, а позивач з його представником не заперечують проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст. 280 ЦК України. Враховуючи неявку всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за наявності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судовим розглядом встановлено, що 19.09.2020 р. приблизно о 21:10 год., водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Seat-Alhambra» р.н. [NUMBER] , рухаючись на 145 км. + 230 м. по автодорозі «Київ-Чернігів-Н.Яриловичі» зі сторони м. Києва у напрямку смт Ріпки, що в межах Чернігівського району Чернігівської області, допустив наїзд на пішохода [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. За даним фактом слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області внесені відповідні відомості до ЄРДР №12020270000000219 від 19.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої загинув [PERSON] . На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні №12020270000000219 завершено, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 30.04.2021 р. на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України. Судом також встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась за участю автомобіля «Seat-Alhambra» р.н. [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність якого, відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №200899603 від 18.07.2020 року, застрахована у ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» (далі по тексту - Відповідач) строком на один рік. Ліміт страхової виплати на момент дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону України), заподіяна життю та здоров`ю складає 260 000 грн. (двісті шістдесят тисяч) 00 коп. Станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, загиблий [PERSON] у законному шлюбі не перебував, дітей на утриманні не мав. Згідно довідки про склад сім`ї від 28.09.2020 р. вих.№4567, виданої Управлінням з адміністративних послуг Чернігівської міської ради, загиблий [PERSON] станом на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним за вказаною адресою зареєстровані на проживали: мати [PERSON] , 1961 р.н.; сестра [PERSON] , 1983 р.н. та племінники (діти сестри [PERSON] ) [PERSON] , 2001 р.н. та [PERSON] , 2019 р.н. Материнство позивача відносно померлого [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження на ім?я останнього серії [NUMBER] , видане (повторно) відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції 22.05.2006 р. Позивач вказує, що відповідно до ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з метою отримання страхового відшкодування, на адресу відповідача, в інтересах позивача нарочно 12.10.2020 р. подано заяву про страхове відшкодування (супровідний лист вих.№87/20 від 11.10.2020 р.). На переконання позивача вказані обставини в своїй сукупності вказують, що відповідачем у повному обсязі своїх зобов`язань перед позивачем, в рамках наявного полісу про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних т/з №200899603, не виконано, а саме не здійснено виплату страхового відшкодування, пов`язаного із відшкодуванням моральної шкоди, завданої смертю особи (п.27.3. ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») та шкоди утриманцям внаслідок втрати годувальника (відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Так, частиною пятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статті 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Наряду з вказаним, під час судового розгляду встановлено, що постановою про закриття кримінального провадження 12020270000000219 від 19.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої загинув [PERSON] , слідчий постановив, що копії матеріалів кримінального провадження направити до Чернігівського РУН ГУНП в Чернігівській області для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 121 КУпАП. Окрім іншого у вказаній постанові, слідчим встановлено, що в умовах місця події викладених у постанові про призначення експертизи, в діях водія автомобілю «Seat-Alhambra» р.н. [NUMBER] [PERSON] з технічної точки зори, не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебували б в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньої транспортної пригоди. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на зазначене, суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог, враховуючи, що стороною позивача обставин, які б свідчили про наявність правових підстав з якими законодавець покладає обов`язок на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Глобал Гарант»щодо виплати страхового відшкодування [PERSON] , відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №200899603 від 18.07.2020 року, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, підстави стягувати з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору відсутні. Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Outcome: dismissed