Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася 20.09.2022 року до Лохвицького районного суду Полтавської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П." про припинення трудових відносин, згідно з яким просить суд припинити трудові відносини між нею та ТОВ "ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П." на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 11.02.2020 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.08.2019 року її було прийнято на роботу в ТОВ "ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П." на посаду охоронника відповідно до наказу № 169/к від 16.08.2019 року, що підтверджується записом № 53 в трудовій книжці серії [NUMBER] від 15.09.1981 року. 30.10.2019 року [PERSON] звернулася до відповідача з заявою про звільнення її з роботи з 13.11.2019 року за угодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України . Відповідач щодо звільнення не заперечував, але просив продовжити працювати до середини лютого 2020 року, щоб мати можливість знайти нового працівника. 10.02.2020 року була остання зміна в позивача, після чого вона мала бути звільнена та їй повинні були видати всі необхідні документи при звільненні та провести остаточний розрахунок відповідно до ст. 47 КЗпП України. Але після відпрацьованої зміни позивача було повідомлено, що документи та остаточний розрахунок буде проведено пізніше, про що додатково повідомлять. Через деякий час позивач поштою отримала трудову книжку, до якої не було внесено запис про її звільнення з роботи. Позивач неодноразово зверталася до відповідача в усному порядку з приводу внесення відповідного запису про її звільнення до трудової книжки та надання копій документів, які б підтверджували її звільнення з роботи, але відповідач на звернення не реагував. 08.12.2020 року позивач звернулася до відповідача з заявою про надання їй документу про припинення трудових відносин. Дана заява була отримана представником відповідача 15.12.2020 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, але жодного реагування на вказану заяву з боку відповідача не було. За вказаних обставин, а також посилаючись на порушення своїх трудових прав, позивач звернулась до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити Відповідач по справі в судове засідання не з"явився з невідомих причин, належним чином повідомлений про розгляд справи, відзив на позов не подано. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та надавши їм правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів , з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд дійшов наступних висновків. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 19.08.2019 року [PERSON] було прийнято на роботу в ТОВ "ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П." на посаду охоронника відповідно до наказу № 169/к від 16.08.2019 року, що підтверджується записом № 53 в трудовій книжці серії [NUMBER] від 15.09.1981 року. 30.10.2019 року [PERSON] звернулася до відповідача з заявою про звільнення її з роботи з 13.11.2019 року за угодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідач щодо звільнення не заперечував, але просив продовжити працювати до середини лютого 2020 року, щоб мати можливість знайти нового працівника. 10.02.2020 року була остання зміна в позивача, після чого вона мала бути звільнена та їй повинні були видати всі необхідні документи при звільненні та провести остаточний розрахунок відповідно до ст. 47 КЗпП України. Але після відпрацьованої зміни позивача було повідомлено, що документи та остаточний розрахунок буде проведено пізніше, про що додатково повідомлять. Через деякий час позивач поштою отримала трудову книжку, до якої не було внесено запис про її звільнення з роботи. Позивач неодноразово зверталася до відповідача в усному порядку з приводу внесення відповідного запису про її звільнення до трудової книжки та надання копій документів, які б підтверджували її звільнення з роботи, але відповідач на звернення не реагував. 08.12.2020 року позивач звернулася до відповідача з заявою про надання їй документу про припинення трудових відносин. Дана заява була отримана представником відповідача 15.12.2020 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, але жодного реагування на вказану заяву з боку відповідача не було. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 1 частини першої статті 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. У відповідності до ст. ст. 97 та 98 ЦК України органами управління товариства є загальні збори його учасників, які мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору також є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). За приписами статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. З урахуванням вищенаведеного позивач, користуючись своїм правом, у встановленому законом порядку, попередила відповідача письмово про свій намір припинити трудові відносини, натомість останнім не виконано свій обов`язок оформити розірвання укладеного трудового договору. Отже, суд вважає бездіяльність учасників товариства щодо припинення трудових відносин з позивачем, як протиправну та таку, що порушує трудові права останньої як працівника. За правилами, встановленими частинами третьою та шостою статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Виходячи з вимог ст. 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 39 КЗпП України спори про дострокове розірвання трудового договору вирішуються в загальному порядку, встановленому для розгляду трудових спорів.

Outcome: approved