Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 09.05.2007 вона вступила в шлюб з [PERSON] . Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.02.2017 шлюб між сторонами був розірваний. Дитина залишилась проживати разом з позивачем у будинку [ADDRESS] , що підтверджується актом, складеним депутатом Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30.09.2020 та довідкою Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за № 1308 від 09.10.2020. З 2017 року відповідач по справі без поважних причини перестав піклуватись про доньку, допомагати матеріально, цікавитись її життям та здоров`ям. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.02.2017 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх спільної доньки [PERSON] були стягнуті аліменти в розмірі ј частин з усіх видів заробітку. Згідно довідки Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ЦМ Управління юстиції (м. Київ) за ВП № 63936406 від 27.01.2021 заборгованість по аліментам у [PERSON] станом на 31.12.2019 становить 102 197,93 грн. Донька сторін - [PERSON] навчається у Тарасівській загальноосвітній школі Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області та відвідує школу модельного бізнесу, яку оплачує позивач. Позивач повністю забезпечує дитину, що підтверджується характеристикою на дитину від 16.09.2020. [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї доньки, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я. Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] , що підтверджується нотаріально посвідченою його заявою від 15.08.2020. Позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.04.2021 було відкрито провадження у даній справі. 01.06.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було замінено третю особу - Службу у справах дітей Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області на її правонаступника - Службу у справах дітей виконавчого комітету Боярської міської ради. 07.10.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання учасники процесу не заявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб, причини неявки суду не відомі. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Начальник ССД Боярської міської ради подала до суду письмове клопотання з проханням розглядати справу без участі служби у справах дітей, просила прийняти рішення згідно з вимогами чинного законодавства. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи відсутність заперечень, суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] . Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За приписами ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не надає належного виховання дитини та не виконують своїх батьківських обов`язків. Як вбачається із наявних матеріалів справи, піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, неповнолітньої дитини здійснюється позивачем - [PERSON] . Так, дитина проживає разом з позивачем у будинку [ADDRESS] , що підтверджується актом, складеним депутатом Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30.09.2020 та довідкою Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за № 1308 від 09.10.2020. Згідно характеристики [PERSON] , виданої директором Тарасівської загальноосвітньої школи I-III ступенів Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 16.09.2020 мама [PERSON] приділяє достатньо уваги та піклується про свою доньку; дівчинка завжди доглянута, забезпечена всім необхідним та належним для навчання; мати завжди відвідує школу та цікавиться навчанням дитини; батько участі у вихованні дівчинки не бере, навчанням та успіхами доньки не цікавиться. Згідно довідки Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ЦМ Управління юстиції (м. Київ) за ВП № 63936406 від 27.01.2021 вбачається, що [PERSON] не виконує свого обов`язку щодо сплати аліментів на утримання дитину та має заборгованість по аліментам станом на 31.12.2019 у розмірі 102 197,93 грн. Згідно наявної в матеріалах справи копії заяви, яка посвідчена приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області від 15.08.2020, реєстровий номер 629, [PERSON] не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 11.11.2021 № 8/67 було вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Таким чином, в судовому засіданні встановлені факти, що свідчать, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, свої батьківські обов`язки відносно неповнолітньої дитини не виконує, а тому позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його доньки підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд вважає, що в силу ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останньою судовий збір в сумі 1 135,00 грн. Враховуючи викладене, на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 7, 150, 164 Сімейного кодексу України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved