Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради про визнання права приватної власності на житловий будинок, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08.02.2018 року між нею та [PERSON] було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою : [ADDRESS] . Нотаріально договір купівлі-продажу не складався і угода ніде не реєструвалася. Продаж зазначеного будинку було здійснено за домовленістю сторін за 80000 гривень, які були отримані продавцем [PERSON] від неї до підписання договору. За цим договором продавець передав їй у володіння та користування зазначений житловий будинок, що підтверджується розпискою від 08.02.2018 року. Також відповідачем їй надані правовстановлюючі документи на вищезазначене нерухоме майно та ключі від домоволодіння. Будинок, належить відповідачу на підставі договору дарування, посвідченого 21 березня 1983 року державним нотаріусом Синельниківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого Синельниківським бюро технічної інвентаризації 22.03.1983 року в реєстровій Д-7 стор. 165 за реєстром № 1042. Сторони по договору виконали свої зобов`язання : вона виплатила вартість житлового будинку, а [PERSON] надай їй будинок з господарськими будівлями і спорудами у володіння та користування. Та до теперішнього часу угода купівлі-продажу вказаного житлового будинку нотаріально не посвідчена, хоча відповідач зобов`язувався до 31.12.2018 року оформити нерухоме майно у нотаріальному порядку. [INFO] [PERSON] помер, не виконавши своє зобов`язання щодо оформлення договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку, хоча постійно обіцяв це зробити. У зв`язку зі смертю [PERSON] назавжди втрачена можливість нотаріального посвідчення правочину. Фактично позивач володіє та користується вищезазначеним будинком та земельною ділянкою, з 2018 року на свій розсуд та за власні кошти робить в ньому косметичні та капітальні ремонти, саджає огородину та квіти. Вважає, що вищезазначений договір купівлі-продажу житлового будинку може бути визнано судом дійсним, так як сторони по договору виконали свої зобов`язання : продавець надав у власність будинок, а покупець передав гроші. У зв`язку з цим, позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, який відбувся 08.02.2018 року між нею та [PERSON] ; Визнати за нею право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою : [ADDRESS] , а саме : житловий будинок А1-1, а2-1 прибудова, загальною площею 57,63 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м., літню кухню Б, гараж Г, вбиральню Д, літній душ В, огорожу №1-2. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, однак до його початку надала клопотання про розгляд справи без її участі. Рішення просила прийняти відповідно до чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. З матеріалів цивільної справи вбачається, що 08.02.2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 80000 грн. за продаж будинку, що розташований за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується розпискою. Крім того, [PERSON] зобов`язався до 31.12.2018 року оформити договір купівлі-продажу будинку в нотаріальному порядку. Згідно копії Договору дарування від 21.03.1983 року [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою : [ADDRESS] . Даний договір зареєстрований в реєстрі за №409 та посвідчений в Синельниківському БТІ. Відповідно Інформаційної довідки КП «Синельникіське МБТІ Дніпропетровської області» №665 від 10.06.2021 року, житловий будинок, господарчі будівлі та споруди, що розташований за адресою : [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] на підставі договору дарування від 21.03.1983 року. В цілому на земельній ділянці розташований : житловий будинок А1-1, прибудова а2-1. Загальна площа складає : 57,3 кв.м., житлова площа - 44,5 кв.м.. Літня кухня-Б, гараж Г, вбиральня Д, літній душ В, огорожа №1-2. Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 26.10.2022 року, відомості в Державному реєстрі речових прав на житловий будинок за адресою : [ADDRESS] , відсутні. В своїй Постанові від 06.09.2017 року Верховний суд висловив свою правову позицію: « Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою : [ADDRESS] , укладено 08.02.2018 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11 лютого 2010 року № 1878-VI, яким державна реєстрація договору купівлі-продажу нерухомого майна скасовано. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину». Відповідно до ч.6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 № 303А, п. 2958 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий,що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору не посвідченого нотаріально дійсним. Отже, в судовому засіданні було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] у відповідності до вимог законодавства 08.02.2018 року уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, домовилися щодо усіх істотних умов договору, між ними відбулося повне виконання договору, але сторони не посвідчили його нотаріально. На даний час позивач позбавлена можливості нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між нею та [PERSON] , оскільки останній помер. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, як законно обґрунтовані та підтверджені документально. На підставі викладеного та

Outcome: approved