Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] , через адвоката Фещенка Ігоря Станіславовича (а.с.9,10), звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, у якому просила позбавити його батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 лютого 2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від шлюбу сторони мають двох синів, 2015 року та 2019 року народження. Сімейне життя між сторонами не склалось, відповідач не був здатен підтримувати нормальну сімейну атмосферу в родині через проблему вживання наркотичних засобів, через що шлюб було у 2020 році розірвано. Так, будучі в стані наркотичного сп`яніння, відповідач міг з ножем кидатися до позивачки і дітей, що було підставою для звернення до органів поліції. Відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень. З часу розірвання шлюбу між сторонами, відповідач перестав цікавитись життям та здоров`ям дітей, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, дітей не відвідує. Позивачка вказує, що у 2021 році вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , який опікується дітьми, ставиться до них як до рідних дітей. За таких обставин вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 липня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засіданні на 13 вересня 2022 року (а.с.54-56). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті на 11 жовтня 2022 року (а.с.85,86). Судове засідання, призначене на 11 жовтня 2022 року, знято з розгляду у зв`язку із загрозою ракетних ударів по місту Києву задля убезпечення життя, здоров`я відвідувачів суду, суддів, працівників апарату суду (а.с.97). Судове засідання, призначене на 01 листопада 2022 року, знято з розгляду через вимкнення в приміщенні суду світла, розгляд справи призначено на 03 листопада 2022 року (а.с.103). Відповідачем 18 серпня 2022 року подано заяву про розгляд справи у його відсутність, у заяві повідомив, що проти позову не заперечує (а.с.77). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника третьої особи, надіслав до суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав (а.с.108). У судовому засіданні позивач та її представник Фещенко І.С. просили задовольнити позовні вимоги з викладених у позові підстав. Позивачка додатково пояснила, що наразі її малолітнім синам 7 та 3 роки, з моменту народження молодшого сина відповідач дітьми взагалі не цікавиться, участь у вихованні дітей не бере, фінансово не підтримує. Після того, як позивач завагітніла, вони з відповідачем розійшлись, молодшу дитину відповідач взагалі не бачив. Також повідомила, що у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів, жодної виплати по яким відповідач не проводив. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він проживає з позивачем однією сім`єю з кінця 2018 року, офіційно шлюб уклали у 2021 році, тобто з позивачем почали жити разом коли позивач була вагітною другою дитиною. Повідомив, що дітей бачить кожен день, повністю їх забезпечує, займається їх вихованням. Діти вважають його своїм батьком, про існування ж біологічного батька не знають. Пояснив, що за весь час сумісного проживання з позивачем жо.дного разу не бачив відповідача. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно частини 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. При цьому, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також і санкція за протиправну винну поведінку батьків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо) , що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до положень ст.121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до частини першої ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документами закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2015 року (а.с.13), який рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року між сторонами розірвано, справа № 755/7083/20 (а. с. 14-17). Під час перебування у шлюбних відносинах у сторін народились діти: син [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , актовий запис № 2688 від 26 серпня 2015 року, внесений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві; син - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , актовий запис № 1274 від 14 травня 2019 року, внесений Дніпровським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у м.Києві (а.с.22,23). За матеріалами справи, постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л.В. у ВП № 62077358 від 15 травня 2020 року відкрито виконавче провадження на підставі судового наказу № 755/9823/19 від 17 липня 2019 року, виданого Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей (а.с.35,36). Довідками Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15 травня 2020 року, 21 жовтня 2020 року, 06 листопада 2021 року, 13 червня 2022 року підтверджується наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів за період з червня 2019 року по травень 2022 року у сумі 216 876,37 грн (а.с.35-46). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За змістом довідки ДНЗ № 680 Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації управління освіти від 13 червня 2022 року № 52 [PERSON] , [INFO] року відвідує дошкільний заклад освіти з вересня 2021 року. До закладу приводять і забирають дитину: мама, вітчим, бабуся та дідусь. Інформація про батька тільки зі слів мами. Мама проявляє цікавість до консультацій і рекомендацій вихователів, відвідує батьківські збори. У сім`ї дотримуються режиму дня, відповідно дитячої установи (а.с. 20). Згідно характеристики СЗШ №126 м. Києва, [PERSON] , [INFO] , учень 1-Б класу, навчається у закладі з 01 вересня 2021 року. Дитина дуже рухлива та енергійна, легко вступає у контакт з однокласниками, належним чином реагує на зауваження вчителя. Зі слів матері, [PERSON] , батьки хлопчика разом не проживають. [PERSON] проживає разом з матір`ю та вітчимом, [PERSON] . Приводять до школи та забирають дитину мати, вітчим та їх батьки. Впродовж навчального року батька, [PERSON] , до школи не приходив та не спілкувався з вчителями (а.с. 21). Висновком Органу опіки та піклування Дніпровського районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 04 жовтня 2022 року № 103/5072/41/1 (протокол засідання Комісії № 14 від 28 вересня 2022 року), визначено за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного висновку, малолітні діти постійно проживають з матір`ю, яка самостійно займається їх вихованням та утриманням. На даний час родина мешкає за адресою: [ADDRESS] . Батька дітей, [PERSON] з малолітніми дітьми тривалий час не проживає, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться їх життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та морально розвитку дітей, не виявляє бажання спілкуватись з дітьми, матеріально не підримує. (а.с.109,110). Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Дослідивши шляхом використання повного доступу суду до Єдиного державного реєстру судових рішень, судом було встановлено, що відповідач притягувався до кримінальної відповідальності та адміністративної відповідальності. Так, вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року (справа № 755/14130/19) відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.186 КК України (а.с.29-31). Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року (справа № 755/19061/18) відповідача [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності (за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння) (а.с.27,28). Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. З огляду на викладене, суд вважає доведеним обставини ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, який самоусунувся від виховання та спілкування з дітьми, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей та ураховуючи інтереси малолітніх дітей, що у сукупності дає підстави позбавити батьківських прав батьків дитини, з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7,141,159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 р. по справі «Савіни проти України» зазначається «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.» Виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін, судом встановлено, що відповідач самоусунувся від спілкування з дітьми, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, ці обставини доведено належними та допустимими письмовими доказами, які підтвердили факт ухилення батька від виконання своїх обов`язків відносно малолітніх дітей, тому з урахуванням інтересів дітей в силу їх віку, та спираючись на норми чинного законодавства, суд вважає доведеними обставини ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, що дає підстави позбавити його батьківських прав з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень ст. 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідач, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлений права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн., які сплачено позивачем при зверненні з позовом до суду (а.с.51). Враховуючи наведене та

Outcome: approved