Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Добропільської міської ради, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 48,6 кв.м, житловою площею 25,6 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами: а-1 веранда, а? ганок, Пг погріб, Б-1 літня кухня, б-1 веранда, Г-1 вбиральня, Д-1 сарай, Е-1 сарай, Ж-1 сарай, З-1 сарай, И-1 навіс, №1 паркан, №2 ворота, I вимощення, в порядку спадкування за заповітом, після матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування зазначив, що [INFO] померла його мати, [PERSON] , 1930 року народження, яка постійно проживала в [ADDRESS] . Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки, яка була надана для будівництва та обслуговування цього житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, які належали її чоловіку, [PERSON] , померлому [INFO] . Спадщину після смерті останнього мати позивача [PERSON] прийняла, так як вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.04.1957 року і проживали разом, але не оформила своїх спадкових прав. За життя мати позивача склала заповіт, згідно якому все своє майно заповіла позивачу. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, або претендують на неї, немає. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Донецької області Молодняк Л.П. із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлючого документу на будинок. Право власності на вказаний житловий будинок не зареєстроване. Спірний житловий будинок мати позивача разом з чоловіком побудували у 1959 році. Згідно довідки ТОВ Добропільське БТІ від 15.06.2021 року будівництво було здійснено на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 06.04.1959 р. реєстраційний № 1105. Такий договір є правовстановлюючим документом на житловий будинок, у тому числі, і згідно діючого на той час законодавства. На даний час у паспорті забудовника на ім`я [PERSON] , складеного БТІ м. Красноармійська 04.03.1957 р., вказаний договір відсутній, як і відсутній будь-який інший документ на житловий будинок, оскільки чоловік матері позивача за життя не зареєстрував своє право власності на нього. Враховуючи викладене, позивач вважає, що має право на захист свого спадкового права за заповітом після смерті матері шляхом визнання права власності на спадковий житловий будинок в судовому порядку. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2021 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче провадження по справі та витребувано у приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Молодняк Л.П. копію спадкової справи до майна [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 січня 2022 року підготовче провадження по справі закрито, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Витребувано у державного нотаріуса Другої Добропільської державної нотаріальної контори Донецької області Гусєвої О.В. копію спадкової справи № 181/2013 щодо майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; витребувано від Добропільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) інформацію про наявні актові записи про народження/смерть дітей від батька [PERSON] , [INFO] ; інформацію з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , а саме про її батьків (ПІБ, дата народження); інформацію про наявні актові записи про народження/смерть дітей від матері [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача адвокат Акульшина В.Д. у\~ судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі. Представник відповідача, Добропільської міської ради Донецької області, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, вказав, що не заперечує\~ проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК\~України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , виданого 11 грудня 1952 року (а.с.10). Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької вбачається, що 02 квітня 1957 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що в книзі записів актів громадянського стану зроблено відповідний запис № 55. Після укладення шлюбу [PERSON] отримала прізвище [PERSON] (а.с.11). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Білицької міської ради міста Добропілля Донецької області, [PERSON] , помер [INFO] , у віці 91 року, про що складено актовий запис № 69 (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] , померла [INFO] , у віці 90 років, про що складено відповідний актовий запис № 355 (а.с.6). За життя [PERSON] та мати позивача [PERSON] побудовано житловий будинок у [ADDRESS] , що встановлено з копій паспорту на будівництво індивідуального житлового будинку, складеного 4 березня 1959 року (а.с.12-15), технічного паспорту на житловий будинок, складеного 24.04.1989 року (а.с. 18-20). Забудовником та власником є [PERSON] . 07 квітня 1998 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану у [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення підсобного господарства (а.с. 15). З довідки ТОВ Добропільське бюро технічної інвентаризації №877 від 15.06.2021 вбачається, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок [ADDRESS] , не зареєстроване. Інвентаризаційна справа №594/3 розпочата 10.08.1967 за заявою [PERSON] з виготовленням технічного паспорта на житловий будинок. В матеріалах справи є посилання на Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 06.04.1959, реєстраційний №1105. Правоустановчі документи за вказаною адресою в архіві відсутні. Відповідно до довідки ТОВ Добропільське бюро технічної інвентаризації №1572 від 03.11.2021 при поточній інвентаризації 03.11.2021 року житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , інженером виявлено - всі будівлі збудовані до 05.08.1992р. [PERSON] по день смерті проживав та був зареєстрований разом із\~ дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Добропільської міської ради Донецької області № 1921 від 09.11.2021 року (а.с.31) та записами з домової книги щодо реєстрації громадян, проживаючих у будинку за вищевказаною адресою (а.с.34-41). З довідки виконавчого комітету Добропільської міської ради Донецької області № 1383 від 01.09.2021 року встановлено, що мати позивача [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 11.04.1960 по день її смерті [INFO] . З фотокопії спадкової справи № 181/2013 до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що 23.07.2013 до Добропільської Державної нотаріальної контори Донецької області із заявою звернулась [PERSON] в якій відмовилась від належної їй частини спадщини на користь [PERSON] . За життя [PERSON] неодноразово складались заповіти, останній від 17 листопада 2005 року, відповідно до якого, у разі його смерті, належний йому будинок [ADDRESS] , він заповідає [PERSON] та [PERSON] в рівних долях кожному. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. [PERSON] є дочкою померлих [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується інформацією з Добропільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.99) та копією свідоцтва про її народження. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області, [PERSON] , померла [INFO] , у віці 61 рік, про що складено відповідний актовий запис № 60 (а.с.8). Крім того, [PERSON] є дочкою померлих [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується інформацією з Добропільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). [PERSON] померла [INFO] , актовий запис №232 від 20.12.2003 (а.с.99). З фотокопії спадкової справи №179/2021 до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] встановлено, що із заявою про прийняття спадщини за законом і за заповітом 03 вересня 2021 року звернувся позивач. За життя [PERSON] зробила розпорядження, що все належне на праві власності їй майно, що буде належати на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, вона заповідає [PERSON] , [INFO] , податковий номер [NUMBER] , що вбачається з заповіту від 10 жовтня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі №217 та складеного керуючим справами виконкому Білицької міської ради (а.с. 68). Постановою №312/02-31 від 12.11.2021 приватного нотаріуса Покрвського районного нотаріального округу Молодняк Л.П. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , тому що нотаріусу не надано оригінал документу, який підтверджує право власності спадкодавця [PERSON] або її чоловіка [PERSON] (а.с. 80) Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1220 ЦК спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.\~ На підставі ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини перша, третя, п`ята статті 1268 ЦК). Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного орану місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як встановлено з матеріалів справи, позивач на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем [PERSON] , заяву про прийняття спадщини за заповітом, після його смерті, нотаріусу не подав та не прийняв спадщину. Разом з тим, спадкоємець першої черги за законом мати позивача - [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала із спадкодавцем [PERSON] за однією й тією ж адресою, в т.ч. і на час відкриття спадщини, а отже, є такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном, але своїх спадкових прав за життя не оформила. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Як вбачається з матеріалів справи, єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] як за законом, так і за заповітом, є її син [PERSON] .\~ Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач подав заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , до складу якої увійшло майно померлого [INFO] [PERSON] , в т.ч. і житловий будинок [ADDRESS] . Як зазначено у ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, нотаріус посилався на ненадання оригіналу документа, який підтверджує право власності спадкодавця [PERSON] або її померлого чоловіка [PERSON] . Суд не погоджується із вказаним висновком нотаріуса з огляду на наступне. Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2012 року № 296/5, Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/05, та іншими нормативними актами. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва (втратила чинність), якою не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, а документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних жилих будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.\~ З наявного в матеріалах справи технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, складеного 24 квітня 1989 року Бюро технічної інвентаризації м. Красноармійськ, вбачається, що житловий будинок із надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] \~побудовані у 1959 році, власник [PERSON] (а.с.18-20). Отже, померлий [PERSON] набув за життя право власності на вказане домоволодіння, яке переходить у порядку спадкування до спадкоємців. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як передбачено ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, позивачем обраний належний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який є найбільш ефективним у спірних правовідносинах. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами [ADDRESS] .

Outcome: approved