Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

26.07.2022 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Даний позов мотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18.03.2021 року приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Варламовим О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 677, він став власником спірної квартири. За умовами цього договору, продавці зобов`язалися звільнити квартиру, а також знятися із реєстраційного обліку протягом 2 (двох) місяців з моменту нотаріального посвідчення договору. Однак, до цього часу відповідачі залишаються зареєстрованими у квартирі, та добровільно зніматися із реєстраційного обліку не бажають, що порушує його права, як власника житлового приміщення, а тому він вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області від 26.07.2022 року, вказаний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 08.08.2022 року відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 04.10.2022 року, закрите підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат РАТУШНИЙ С.І. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, звернулися до суду із письмовими заявами, згідно яких просили розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, звернулися до суду із письмовими заявами, згідно яких просили розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги визнають у повному обсязі, не заперечують проти їх задоволення. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Варламовим О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 677, [PERSON] (Покупець) прийняв у власність (купив) об`єкт нерухомого майна - квартиру під [ADDRESS] , у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (Продавців). Право власності на Предмет цього договору перейшло до Покупця з моменту його державної реєстрації відповідно до вимог чинного законодавства, про що зокрема свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №248769639 від 18.03.2021 року. Відповідно до підпункту 5.2 пункту 5 зазначеного договору, Сторони домовилися про те, що Продавці зобов`язуються звільнити квартиру, яка продається від належних їм речей, а також зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб за місцем проживання протягом 2 (двох) місяців з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Даний договір купівлі-продажу квартири від 18.03.2021 року, є дійсним, його не змінено, не скасовано та не визнано в судовому порядку недійсним. [PERSON] , як Покупець, належним чином виконав всі узгоджені Сторонами за договором купівлі-продажу істотні умови та взяті на себе зобов`язання, в тому числі щодо повної оплати Продавцям узгодженої вартості квартири. Натомість, [PERSON] , [PERSON] , як Продавці, в порушення взятих на себе зобов`язань, не знялися з реєстраційного обліку за місцем проживання протягом 2 (двох) місяців з моменту нотаріального посвідчення цього договору, та на даний час продовжують бути в ньому зареєстрованими, про що свідчать довідки відділу надання адміністративних послуг Калинівської міської ради Вінницької області від 05.08.2022 року № 01-12/508. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. За частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у нього та членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи зміну власника спірної квартири, членами сім`ї якого відповідачі не є, які після переходу права власності спірним житловим приміщенням не користуються, однак продовжують бути в ньому зареєстрованими, суд відповідно до положень статей 319, 391 ЦК України прийшов до висновку про наявність правових підстав для захисту порушеного права позивача шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування спірним житлом. За таких обставин, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду за кожну позовну вимогу немайнового характеру сплатив судовий збір у розмірі 992грн.40коп., що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах цивільної справи. Згідно частин першої, шостої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з відповідачів на користь позивача повинні бути стягненні судові витрати у розмірі 992грн.40коп. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Виходячи із викладеного,

Outcome: approved