Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, зокрема, визнати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,2442 га кадастровий номер 0721180401:01:002:0110 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що в с. Бужанка; земельну ділянку площею 0,0831 га кадастровий номер 0721180401:01:003:0102 з цільовим призначенням: землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, що в с. Бужанка; земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 0721180401:01:003:0101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що в с. Бужанка; транспортний засіб марки «Mazda» номерний знак [NUMBER] , код [NUMBER] об`єктами спільної сумісної власності подружжя та здійснити поділ: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами; земельної ділянки площею 0,0831 га, кадастровий номер 0721180401:01:003:0102 з цільовим призначенням: землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства та визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки; земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 0721180401:01:003:0101 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, споруд та визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,25 га, кадастровий номер 0721180401:01:003:0101 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля марки «Mazda» номерний знак [NUMBER] , код JMZCR19R600372729. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 травня 1997 року зареєструвала шлюб з [PERSON] у Грядівській сільській раді, актовий запис № 4. Від спільного подружнього проживання у них народилося троє дітей, дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство по відношенню до неї та дітей. На даний час вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. У 2004 році, за спільні кошти, вони придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Також у спільній власності подружжя перебувають земельні ділянки: земельна ділянка, кадастровий номер 0721180401:01:002:0110 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що в с. Бужанка; земельна ділянка кадастровий номер 0721180401:01:003:0102 з цільовим призначенням землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка кадастровий номер 0721180401:01:003:0101 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, споруд, що в с. Бужанка та транспортний засіб марки «Mazda» номерний знак [NUMBER] , код [NUMBER] . Все вище вказане нерухоме майно, крім земельної ділянки з кадастровим номером 0721180401:01:002:0110 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, оформлене на відповідача [PERSON] . Вважає, що зазначене майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбане у шлюбі та за спільні кошти. Між ними не досягнуто добровільної згоди щодо поділу вище зазначеного майна, крім того, відповідач, без її згоди, відчужив спільно придбаний автомобіль марки «Mazda» номерний знак [NUMBER] , код JMZCR19R600372729. Вказаний автомобіль відчужений відповідачем за договором купівлі-продажу від 27 січня 2022 року після того, як вона повідомила про намір розірвати шлюб. Їй не було відомо, що відповідач продав автомобіль, який є спільним майном подружжя, а тому змушена звернутися до суду із вище вказаним позовом. З врахуванням інтересів неповнолітніх дітей, які проживають разом із нею та того, що відповідач вчиняє домашнє насильство, просить відступити від принципу рівності часток подружжя і виділити їй більшу частину із спільного майна - житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку не бажає здійснити поділ спільно нажитого майна, тому позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом. 16 березня 2022 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 16 червня 2022 року від представника позивача Свередюк Ю.А. надійшла заява про уточнення позовних вимог у якій вказала, що майно, яке позивач вважає набутим за час шлюбу та яке є спільною сумісною власністю подружжя складається з: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , вартістю 67241 грн.; земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 0721180401:01:003:0101, місцезнаходження с. Бужанка Володимирського району Волинської області вартістю 189675 грн.; земельної ділянки площею 0,2442 га. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0721180401:01:002:0110, місцезнаходження с. Бужанка Володимрського району Волинської області вартістю 160585,92 грн.; земельної ділянки площею 0,0831 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 0721180401:01:003:0102 місцезнаходження с. Бужанка Володимирського району Волинської області вартістю 3939,45 грн.; автомобіль марки «Mazda» номерний знак [NUMBER] , код JMZCR19R600372729 вартістю 190000 грн. Загальна вартість спільного майна подружжя становить 611441,37 грн. Враховуючи рівність часток подружжя, кожному з подружжя належить майна на суму 305720,68 грн. із розрахунку 611441,37 грн. /2. Вважає, що при поділі спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] необхідно відступити від засад рівності часток подружжя, збільшивши частку у спільному майні [PERSON] з урахуванням того, що відповідач систематично вчиняє домашнє насильство по відношенню до неї та дітей. 27 січня 2022 року відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП. Крім того, відповідач [PERSON] приховав та витратив на шкоду інтересам сім`ї автомобіль марки «Mazda». Так, 27 січня 2022 року відповідач відчужив вказаний автомобіль своєму племіннику [PERSON] , при цьому продовжує користуватися вказаним автомобілем. Враховуючи, що відповідач не утримує неповнолітню дитину, відчужив та приховав автомобіль вважає, що є всі підстави для відступлення від рівності часток подружжя при поділі спільного майна. Вважає, що житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] необхідно залишити за позивачем, так як вона і її діти проживають у ньому та іншого житла не мають. Відповідач же залишив житловий будинок та у ньому не проживає. Оскільки за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя залишається житловий будинок, який розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0721180401:01:003:0101, місцезнаходження с. Бужанка Володимирського району Волинської області, тому зазначена земельна ділянка також повинна бути залишена за позивачем для недопущення порушення принципу цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою. На підставі викладеного, просить визнати, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0721180401:01:003:0101, місцезнаходження с. Бужанка Володимирського району Волинської області; земельну ділянку площею 0,2442 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0721180401:01:002:0110; земельну ділянку площею 0,0831 га з цільовим призначенням землі сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 0721180401:01:003:0102, місцезнаходження с. Бужанка Володимирського району Волинської області; автомобіль марки «Mazda», номер кузову [NUMBER] об`єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , припинивши право спільної сумісної власності подружжя на даний житловий будинок. Визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0721180401:01:003:0101, місцезнаходження с. Бужанка Володимирського району Волинської області, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на дану земельну ділянку. Визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2442 га. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0721180401:01:002:0110, місцезнаходження с. Бужанка Володимирського району Волинської області, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на дану земельну ділянку, а також на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0831 га з цільовим призначенням землі сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0721180401:01:003:0102, місцезнаходження якої с. Бужанка Володимирського району Волинської області, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на дану земельну ділянку. Залишити за [PERSON] автомобіль марки «Mazda» номер кузову [NUMBER] , припинивши право спільної сумісної власності подружжя на даний автомобіль. (а.с.79-84). 07 липня 2022 року закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. 16 серпня 2022 року в задоволенні клопотання представника відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження відмовлено. 30 серпня 2022 року клопотання представника відповідача задоволено, поновлено відповідачу строк для подачі відзиву на заяву про уточнення позовних вимог, відзив на позовні вимоги долучено до матеріалів справи. Згідно відзиву представника відповідача [PERSON] , позовні вимоги відповідачем не визнаються та вважає, що в задоволенні уточнених позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного. За час спільного проживання разом із позивачем, відповідач постійно дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, удосконалював побут, розбудовував за рахунок будівництва будинок та надвірні споруди, не ухилявся від участі в утриманні дітей. Він оплачував навчання дітей у вузах та видав дочку заміж. Крім спільного будинку, [PERSON] немає іншого житла, є інвалідом 3 групи (трудове каліцтво), ніде не працює, має незадовільний стан здоров`я, тому для нього важливо проживати у своєму будинку. Будинок має окремі кімнати, які можна використовувати окремо, тому вважає за можливе поділити будинок у рівних частках, по 1/2 частині кожному та встановити право спільної часткової власності. Що стосується притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, то справа про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП, 14 липня 2022 року закрита на підставі ст. 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Крім того, двоє повнолітніх дітей є працездатними особами. Вважає, що висновок про вартість об`єкта оцінки - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , що долучений представником позивача не відповідає вимогам ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та містить незрозумілу для представника відповідача вартість об`єкту нерухомості. Що стосується поділу земельної ділянки площею 0,2442 га, кадастровий номер 0721180401:01:002:0110 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, що в с. Бужанка Володимирського району, то зазначає, що вона виділена під забудову згідно рішення Бужанківської сільської ради від 26 вересня 1995 року № 5/3 [PERSON] , який помер у 2008 році. Після його смерті, майно перейшло до [PERSON] . У зв`язку із сімейними обставинами, з метою збереження даної ділянки [PERSON] , за домовленістю з [PERSON] , що остання не буде мати в майбутньому будь-яких претензій на вказане майно, надала нотаріально засвідчену довіреність на [PERSON] , яка у свою чергу приватизувала дану ділянку на себе. Вказана земельна ділянка не може бути визнана об`єктом права спільної сумісної власності, так, як право на вказане майно має [PERSON] , з чого слідує спір про право власності. Що стосується автомобіля марки «Mazda» номер кузову [NUMBER] , то у 2021 році відповідач поїхав на заробітки за кордон з метою придбання вище вказаного автомобіля. За зароблені кошти придбав спірний автомобіль, однак коштів на розмитнення йому не вистачило і він позичив у знайомих певну суму грошей. В подальшому автомобіль поставлено на облік, однак враховуючи, що термін позики коштів вийшов - відповідач автомобіль продав, порадившись із дружиною. На даний час усі борги не повернуті. Залишок коштів, які залишились від продажу автомобіля відповідач віддав дружині. На підставі викладеного, просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. (а.с.122-124). 08 вересня 2022 року від представника позивача Свередюк Ю.А. надійшла відповідь на відзив. У якій зазначила, що незважаючи на наявність окремих житлових кімнат, приміщення, зокрема, кухня, вбиральня, коридори будуть перебувати у спільному користуванні. Після розірвання шлюбу, позивач і відповідач є окремими сім`ями, тому вести спільний побут вже не є можливим. Постійна присутність відповідача у будинку буде створювати психологічний дискомфорт позивачу, яка бажає жити самостійним окремим життям. Крім того, відповідач [PERSON] є власником 1/6 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , яка належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12 квітня 2017 року. Відповідач на даний час проживає у вказаному житловому будинку, тому задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] за [PERSON] не позбавить відповідача права на житло та не буде надмірним втручанням у його власність. Що стосується визначення вартості житлового будинку, то суб`єкт оціночної діяльності [PERSON] здійснив оцінку майна та надав звіт про оцінку в яких зроблено висновок про вартість об`єкта оцінки спірного житлового будинку. Оцінка здійснена відповідно до закону і немає підстав сумніватися у її достовірності. Твердження представника відповідача, що даний документ не є звітом, а висновком, не є належним спростуванням даного доказу, а назва заголовку на її думку є надмірним формалізмом. Щодо продажу транспортного засобу, то є незрозумілим та суперечливим твердження відповідача, що він поїхав на заробітки за кордон, оскільки йому не вистачало коштів на реабілітацію, при цьому, за кошти які він заробив придбав автомобіль. Вважає вказане твердження відповідача суперечливим, оскільки незрозуміло , він заробляв кошти на лікування чи автомобіль. [PERSON] не було відомо про отримання будь-яких коштів в борг від знайомих відповідача, згоди на отримання таких коштів вона не надавала. Також суперечливими є твердження, що на даний час борги неповернуті, проте далі відповідач вказує, що залишок коштів від продажу він повернув позивачу. На її думку, договір купівлі-продажу укладений між близьким родичем відповідача, а саме, проданий племіннику, а тому договір є удаваний та фіктивний, так як відповідач продовжує користуватися автомобілем про що свідчать записи та фотознімки. Новий власник автомобіля проживає близько від [PERSON] , територія села є невеликою, тому [PERSON] постійно бачить, що за місцем проживання нового власника автомобіль не зберігається, новий власник ним не користується. Коштів від продажу автомобіля [PERSON] ніколи не отримувала і взагалі не знала про його продаж. Щодо земельної ділянки площею 0,2442 га, з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0721180401:01:002:0110, місцезнаходження якої с. Бужанка Володимирського району Волинської області, то вона належала [PERSON] та виділена йому Бужанківською сільською радою. Оскільки [PERSON] помер, а вказана земельна ділянка була не приватизована та вільна від забудови, родичі померлого дану ділянку не успадкували, тому [PERSON] звернулася до Бужанківської сільської ради із заявою про виділення їй у власність вказану земельну ділянку. Рішення Бужанківської сільської ради про виділення даної земельної ділянки та передачу її у власність [PERSON] ніким не оспорювалося, право власності на земельну ділянку було зареєстроване ще у 2014 році. З урахуванням викладеного, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення. (а.с.145-147). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав викладених у заяві про уточнення позовних вимог, просить позов задоволити та суду пояснила, що з 1997 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, у них народилось троє дітей, одна з них на даний час є неповнолітньою. За час спільного проживання вони придбали будинок та нажили інше майно. Спірний автомобіль був придбаний за час шлюбу. Не заперечує, що чоловік поїхав на роботу за кордон та по приїзду купив автомобіль. В той час, як він був на заробітках, вона забезпечувала дітей, сплачувала комунальні послуги. За боргові зобов`язання відповідача їй нічого невідомо, вона не надавала згоду на продаж автомобіля, а відповідач надалі користується спірним автомобілем. З 22 січня 2022 року відповідач вибрався з будинку, з цього часу вони разом, як сім`я, не проживають. Час від часу він приходив додому, щоб переночувати та поконфліктувати. Чоловік проживає у своєї матері та у вказаному будинку йому належить частка. Зазначила, що замок у спірному будинку вона змінила, коли зламався ключ. У їхньому будинку прописані вона з відповідачем та їх троє дітей, також проживає зять, без реєстрації. Представник позивача суду пояснила, що сторони за час спільного проживання набули наступне майно: житловий будинок; земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку; земельну ділянку для особистого селянського господарства; автомобіль. Житловий будинок і земельна ділянка під ним, земельна ділянка для особистого селянського господарства, автомобіль зареєстровані за відповідачем, а одна земельна ділянка за позивачем. В кінці 2021 року стосунки між сторонами погіршились та 22 січня 2022 року під час конфлікту, відповідач переїхав проживати до своєї матері, де йому належить частина будинку на праві власності. У лютому 2022 року позивач звернулася до суду із позовами про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та із вказаним позовом. Зі слів дочки, стало відомо, що їх автомобіль перереєстрований на інший номер, його відповідач перереєстрував через договір купівлі-продажу на свого племінника. Вважає, що при поділі спільного майна подружжя, необхідно відступити від рівності часток подружжя у зв`язку з тим, що автомобіль без згоди позивача перереєстрований на родича відповідача, відповідач не сплачує аліменти та вчиняє домашнє насильство. Кошти отримані за реалізацію автомобіля використані відповідачем у власних цілях, договір купівлі - продажу автомобіля є удаваним, фіктивним, адже відповідач і надалі користується ним, а не новий власник автомобіля. Вважає, що відповідач так вчинив задля уникнення поділу спільного майна. Позивач не претендує на автомобіль, вважає, що вартість її частки у ньому, а саме грошові кошти від продажу, слід врахувати при поділі майна. Враховуючи, що у спірному житловому будинку проживає позивач разом із своїми дітьми та зятем, а відповідач має власне житло у якому проживає, тому доцільно залишити житловий будинок у власності позивача. Спільне проживання сторін у спірному будинку буде недоцільним, оскільки сторони живуть своїм особистим життям, а в разі поділу кухня, ванна кімната, подвір`я будуть у спільному користуванні сторін і у них можуть бути продовжені конфлікти, задля їх уникнення недоцільне спільне проживання. Земельна ділянка для обслуговування спірного житлового будинку повинна перейти у власність позивача за принципом: хто є власником будинку, той є і власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку. Вважає звіт про оцінку житлового будинку належним доказом, а на спростування визначеної вартості у ньому, відповідач іншого висновку не надав. Вказує, що до спірних правовідносин слід застосувати вимоги ст. 70-71 СК України та підставами для відступлення від рівності часток вважає не сплату відповідачем комунальних послуг, заборгованість по аліментах, приховування майна. Щодо інших спірних земельних ділянок, для будівництва та обслуговування житлового будинку та особистого селянського господарства, на її думку їх необхідно поділити по 1/2 частині. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що він тривалий час працював на шахті та за час спільного подружнього проживання з позивачем вони придбали житловий будинок, добудували та зробили у ньому капітальний ремонт. З метою придбання автомобіля, він поїхав за кордон на роботу, за зароблені кошти придбав автомобіль, але грошей не вистачило на його розмитнення і він позичив 3100 дол. США у знайомих. Після розмитнення автомобіля мав повернути борг, оскільки коштів для повернення він не мав, а строки позики вже спливали, він продав автомобіль, повернув борги, частину коштів надав позивачу, а решту витратив в інтересах сім`ї. Про те, що продав автомобіль він дружині не повідомляв, але про його продаж було відомо іншим родичам. Він не згідний з тим, щоб все майно перейшло позивачу, вважає, що йому також має належати частина житлового будинку у якому він має намір проживати, зробивши окремий вхід та згідний поділити його по Ѕ частині. Щодо спірних земельних ділянок площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,0831 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, то вважає що вони підлягають поділу між ними по 1/2 частині, а земельна ділянка площею 0,2442 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) поділу не підлягає, оскільки має належати його сестрі [PERSON] . Оскільки автомобіль він придбав за власні кошти, вважає його своєю особистою власністю, він поділу, як спільно нажите майно, не підлягає. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги фактично визнали частково, вважають, що відповідача не може бути позбавлено права власності на 1/2 частину належного йому майна та вважають, що будинок та земельна ділянка для його обслуговування має бути поділена порівну між сторонами. Щодо спірного автомобіля, то відповідач за власні кошти придбав його, а про його реалізацію було відомо всім рідним, тому авто поділу між сторонами не підлягає. Земельні ділянки площею 0,25 га та 0,0831 га також підлягають поділу, як спільна сумісна власність подружжя по Ѕ частині. Що стосується земельної ділянки площею 0,2442 га. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), то вона поділу не підлягає, оскільки в порядку спадкування після смерті чоловіка вона повинна належати [PERSON] . Зазначили, що у висновку про вартість об`єкта оцінки - житлового будинку значно занижено його вартість, у зв`язку з чим, він не є належним доказом у справі. Суд, заслухавши учасників справи, допитавши свідків, всебічно та повно дослідивши докази у справі, приходить до наступного висновку. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 16 травня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Грядівською сільською радою. Від спільного подружнього життя у сторін народилося троє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 20 липня 2022 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Копію рішення сторонами до матеріалів цивільної справи не долучено. Зважаючи на те, що цивільна справа розглядалася у складі головуючого судді Федечко М.О., з метою повного та всебічного розгляду справи, копію рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами з відміткою про набрання ним законної сили роздруковано з автоматизованої системи документообігу суду та долучено до матеріалів справи. За час розгляду справи судом встановлено, що відносини притаманні подружжю сторони фактично не підтримують з 22 січня 2022 року. Вирішуючи зазначений спір, суд встановив обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясував джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За загальним підходом, закріпленим у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 60 СК України містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Частиною першою статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). У випадку множинності об`єктів нерухомого майна, що перебуває у спільній власності сторін, суду належить розглянути можливість здійснити поділ майна таким чином, щоб не зобов`язувати сторону сплачувати компенсацію. Згідно заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 0721180401:01:003:0101, яка знаходиться в с. Бужанка Володимирського району, земельну ділянку площею 0,2442 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0721180401:01:002:0110, яка знаходиться в с. Бужанка Володимирського району, земельну ділянку площею 0,0831 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 0721180401:01:003:0102, місцезнаходження с. Бужанка Володимирського району та автомобіль марки «Mazda», номер кузову [NUMBER] . Судом встановлено правове набуття у власність земельних ділянок площею 0,2442 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 0721180401:01:002:0110 та площею 0,0831 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства - землі сільськогосподарського призначення кадастровий номер 0721180401:01:003:0102 та встановлено, що вони не відносяться до об`єктів спільної сумісної власності подружжя з огляду на наступне. Статтею 41 Конституції України та статті 319 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 ЦК України встановлює принципи непорушності права власності. Відповідно до цієї норми право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п.5 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 1311/832/12 зазначено, що відповідно до Закону України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації». Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України від 17 травня 2012 року № 4766 «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2018 року у справі № 753/6139/14-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 406/1959/15-ц. Отже, з урахуванням змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. Виключно протягом періоду з 08 лютого 2011 року до 13 червня 2012 року приватизована одним із подружжя земельна ділянка вважалася об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду по справі від 31 серпня 2020 року по справі № 738/703/18. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власницею земельної ділянки, площею 0,2442 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в с. Бужанка (кадастровий номер 0721180401:01:002:0110), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 296755170 від 27 січня 2022 року, підстава для державної реєстрації - свідоцтво про право власності, серія та номер [NUMBER] , виданий 19 грудня 2014 року Реєстраційною службою Іваничівського районного управління юстиції Волинської області. Також судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,0831 га., з цільовим призначенням - землі сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, в с. Бужанка (кадастровий номер 0721180401:01:003:0102) дата та час державної реєстрації - 20 жовтня 2015 року, підстава для державної реєстрації - свідоцтво про право власності, серія та номер [NUMBER] , виданий 20 жовтня 2015 року Реєстраційною службою Іваничівського районного управління юстиції Волинської області, що підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 296755048 від 27 січня 2022 року. Однак, як вказала представник позивача, відповідач [PERSON] дійсно набув право власності на спірну земельну ділянку площею 0,0831 га шляхом приватизації в інтересах сім`ї, а тому вважає, що вона підлягає поділу, як спільна сумісна власність подружжя. Як ствердила в судовому засіданні представник позивача вказані земельні ділянки сторони дійсно набули у власність шляхом безоплатної приватизації. Щодо земельної ділянки площею 0,2442 га. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0721180401:01:002:0110, яка знаходиться в с. Бужанка, то вона дійсно належала [PERSON] та виділена йому Бужанківською сільською радою. Оскільки [PERSON] помер, а вказана земельна ділянка була неприватизована та вільна від забудови, родичі померлого дану ділянку не успадкували, тому [PERSON] приватизувала вище вказану земельну ділянку. Набуття позивачем права власності на вище вказану земельну ділянку шляхом приватизації підтверджено стороною відповідача. З огляду на те, що сторони набули у власність спірні земельні ділянки не в період з 8 лютого 2011 року по 13 червня 2012 року, а після червня 2012 року, безоплатно, шляхом приватизації, а тому такі належать їм на праві особистої приватної власності і поділу, як спільне майно подружжя не підлягають. Тому позовні вимоги в частині визнання вище вказаних об`єктів нерухомості об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та їх поділ до задоволення не підлягають. Щодо посилань представника відповідача на належність земельної ділянки площею 0,2442 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в с. Бужанка [PERSON] , такі твердження не знайшли свого підтвердження, а спір щодо оскарження права власності позивача на вище вказану спірну земельну ділянку повинен вирішуватися в іншому провадженні. Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі, позивачем та відповідачем набуто наступне спільне майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] ; автомобіль марки «MAZDA», модель 5, номер кузову [NUMBER] . Так, зокрема, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 16 липня 2004 року, відповідач [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5208716 від 27 жовтня 2004 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 296754697 від 27 січня 2022 року стверджується, що вище вказаний житловий будинок належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с. 21-24). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об`єкта права спільної сумісної власності. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Позивач у прохальній частині заяви про уточнення позовних вимог просила поділити спільно нажите майно наступним чином: визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, що в с. Бужанка Володимрського району, кадастровий номер 0721180401:01:003:0101, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на вказане майно. При цьому, просить залишити відповідачу [PERSON] автомобіль марки «MAZDA», модель 5, номер кузову [NUMBER] , врахувавши вартість її частки при поділі майна. При цьому, позивач просила відступити від рівності часток подружжя, збільшивши частку у спільному майні [PERSON] з огляду на те, що відповідач систематично вчиняє домашнє насильство по відношенню до неї та дітей, приховав та отримані кошти за реалізацію автомобіля витратив на шкоду інтересам сім`ї та не утримує неповнолітню дитину. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1ст. 60 СК). Відповідно ст.ст.355, ч.1,356 ч.1 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Вирішуючи справу по суті, суд не відступає від засади рівності часток подружжя, оскільки матеріали справи не містять жодних відповідних доказів для зменшення частки будь-кого з подружжя. Посилання представника позивача на те, що підставами для відступлення від рівності часток є вчинення домашнього насильства, заборгованість по аліментах в судовому засіданні жодними доказами не підтверджено. Тому суд, виходячи з наведених вимог закону та

Outcome: approved