Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

13 вересня 2021 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська на підставі п.п. 1,3 ч. 3 ст.\~411 ЦПК України з Верховного Суду надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, третя особа без самостійних\~вимог\~\~державний нотаріус П`ятої дніпровської\~ДНК Ужва\~Т.М., про визнання бездіяльності протиправною,\~визнання права\~власності на майно в порядку спадкування\~за законом\~та зобов`язання вчинити дії. Позовна заява мотивована тим, що батько позивача [PERSON] за життя перебував на обліку у Шахтарському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та отримував страхові виплати, у зв`язку з трудовим каліцтвом. Після початку проведення антитерористичної операції з 02 липня 2018 року [PERSON] перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. 21\~червня 2018 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про продовження йому раніше призначеної страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві. [INFO] батько позивача помер. Належні йому виплати за життя не отримав. В установленому законом порядку [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] та отримав відповідне свідоцтво про право власності у порядку спадкування, проте відповідач протиправно не нараховує страхові виплати, що належали його батькові за життя, у зв`язку з чим він не може отримати відповідні грошові кошти. Ураховуючи викладене, позивач просив суд\~визнати бездіяльність управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області протиправною, визнати право власності на відповідні виплати у порядку спадкування за законом, зобов`язати відповідача здійснити нарахування [PERSON] страхових виплат за період звернення з заявою 21 червня 2018 року по дату смерті [INFO] та за минулий трирічний період з дати звернення з відповідною заявою та надати інформацію про їх розмір. (т. 1 а.с. а.с. 2 13). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2020 року, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року, позов [PERSON] задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з ненарахування [PERSON] страхових виплат за період від 21 червня 2018 року по 07 липня 2018 року; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.(т. 1 а.с.а.с. 104 106, 168 173). Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 липня 2021 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2018 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року в частині позовних вимог [PERSON] про визнання бездіяльності відповідача щодо ненарахування страхових виплат за минулий період та визнання права власності у порядку спадкування за\~законом скасовано, справа в цій частині направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (т. 1 а.с.а.с. 232 239). Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 вересня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі, та на підставі ст. ст. 11, 19, 274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін та їх представників (т.\~2 а.с. 1). В підготовче судове засідання 27 жовтня 2022 року сторони не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 06 грудня 2021 року (т. 2 а.с. 9). Підготовче судове засідання 06 грудня 2021року за участі позивача та його представника було відкладено на 17 січня 2022 року у зв`язку з неявкою відповідача (т. 2 а.с. 15) В підготовчому судовому засідання 17 січня 2022 року за участі позивача, представника позивача та представника відповідача було закрито\~підготовче провадження\~у даній\~цивільній справі\~та призначено\~справу до\~судового розгляду\~по суті\~на 07\~лютого 2022 року (т. 2 а.с. 24). В судовому засіданні 07 лютого 2022 року за участі позивача, представника позивача та представника відповідача було розпочато розгляд справи по суті, сторонами надані пояснення, по справі оголошено перерву до 10 березня 2022 року (т. 2 а.с.а.с. 29 30). В судове засідання 10 березня 2022 року сторони не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 11 квітня 2022 року (т. 2 а.с. 32). 15 березня 2022 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що на неодноразові звернення позивача та його представника управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області було повідомлено, що позивач має право на виплати, нараховані його батькові [PERSON] за період з 01.06.2018 по 07.07.2018 в розмірі 3549,37 грн. Але позивач, для отримання вказаних виплат, до управління не звертався. Крім того, позивач не надав до управління доказів на підтвердження того, що він є членом сім`ї померлого та свідоцтва про склад спадщини та не зазначив в позові яку саме суму він вважає за необхідне витребувати з відповідача (т. 2 а.с. а.с. 33 34). Судові засідання\~11\~квітня 2022\~року та\~17\~травня 2022\~року за\~участі представника\~відповідача були\~відкладені у\~зв`язку з\~неявкою позивача\~та його\~представника та\~відсутності підтвердження\~належного повідомлення\~останніх (т. 2 а.с. а.с. 38, 43) Судове засідання 15 червня 2022 року за участі представника відповідача було відкладено за клопотанням представника позивача на 19 липня 2022 року (т. 2 а.с. 52) В судові засідання 19 липня 2022 року, 15 серпня 2022 року та 08 вересня 2022 року сторони не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 04 жовтня 2022 року (т. 2 а.с. а.с. 59, 64, 70). В судовому засіданні 04 жовтня 2022 року за участі позивача та його представника були досліджені матеріали справи, по справі оголошено перерву для підготовки до судових дебатів. В судовому засіданні 01 листопада 2022 року за участі позивача, представника позивача та представника відповідача було завершено розгляд справи та ухвалено рішення. Позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що позивач доводиться сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження №484 (т. 1 а.с. 16) \~За життя [PERSON] мав статус особи з інвалідністю ІІІ групи у зв`язку з трудовим каліцтвом (перебував на обліку від 01.04.2001), а також статус внутрішньо переміщеної особи. Від 02.07.2018 [PERSON] перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа у м. Дніпрі (т 1 а.с.а.с. 21 24). 21 червня 2018 року [PERSON] звернувся до Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області із заявою про продовження йому виплат раніше призначеної страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (т. 1 а. с. 34). 09 липня 2018 року комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконавчому комітеті Новокодацької районної у м. Дніпрі ради ухвалено протокольне рішення № 79 про призначення (відновлення) [PERSON] щомісячної страхової виплати внутрішньо переміщеної особи (т. 1 а.с. 33). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерті серії [NUMBER] , виданим 09 липня 2018 року Новокодацьким районним у м. Дніпрі ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис №1510 (т. 1 а.с. 17). Встановлено, що 05 грудня 2018 року позивач звернувся до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Також встановлено, що державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори відповідно до вимог статті 46 Закону України «Про нотаріат» для визначення складу спадкового майна після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , до Управління виконавчої дирекції фонду в Дніпропетровській та Донецькій областях 11 січня 2019 року направлено запит №32/02-14 щодо регресних виплат та всіх інших видів страхових виплат померлого [PERSON] , який проживав та був зареєстрований як переселенець з Донецької області за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а. с. 90). На вищезазначений запит державної нотаріальної контори, Дніпровське\~\~відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області повідомило, що потерпілому на виробництві [PERSON] , як переміщеній особі території АТО, жодної виплати Дніпровським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області не проведено взагалі (Т. 1 а. с. 27). З відповіді Фонду соціального страхування України в Донецькій області №01-04/15-1704 від 22.12.2018 вбачається, що оскільки [PERSON] , як внутрішньо переміщена особа, за життя не скористувався своїм правом на отримання щомісячних страхових виплат, до відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування не звертався, страхові виплати йому не нараховувались, у зв`язку з чим недоотримані страхові виплати відсутні (т. 1 а.с. 26) 15 січня 2019 року позивач звернувся до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину у вигляді автомобіля, причепу автомобільного, недоотриманої пенсії в сумі 57 852,84 грн. після смерті батька. 15 січня 2019 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька, за яким він набув право власності на автомобіль, причеп автомобільний та пенсію у розмірі 57 852,84 грн. (т. 1 а.с. 18). Встановлено, що Дніпровське відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області своїм листом від 08 квітня 2019 року № 31.1-07/3036 повідомило адвоката позивача про відсутність можливості надання інформації про період перебування померлого [PERSON] на обліку у Фонді соціального страхування України, його територіальних відділеннях з 2014 року по 07 липня 2018 року, суму нарахованих виплат, як потерпілому на виробництві, починаючи з 2014 року з зазначенням дати та розміру таких нарахувань, суму фактично виплачених соціальних виплат [PERSON] з 2014 року по 07\~липня\~2018 року, суму нарахованих, але не виплачених соціальних виплат з 2014 року по 07 липня 2018 року, з зазначенням підстав такої невиплати. 17 травня 2019 року [PERSON] звернувся до Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області із заявою про нарахування та призначення страхової виплати за період з серпня 2014 року до 07 липня 2018 року на підставі\~статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для визначення спадкового майна, яке залишилося після смерті його батька [PERSON] та отримання свідоцтва про право на спадщину (т.1 а.с. 35). Встановлено, що 20 травня 2019 року, розглянувши заяву [PERSON] від 17 травня 2019 року Дніпровське відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області повідомило [PERSON] про те, що спадкодавець ( [PERSON] ) перебував на обліку у Донецькій області, страхові виплати Дніпровським відділенням йому не нараховувались та не виплачувались, а протокольне рішення від 09 липня 2018 № 79 щодо призначення (відновлення) [PERSON] щомісячної страхової виплати внутрішньо переміщеної особи надійшло після смерті батька позивача, а саме [INFO] , тому відсутні підстави для нарахування страхових виплат, за період серпня 2014 року по 07\~липня 2018 року (т. 1 а. с. 36). Крім того\~встановлено,\~що постановою\~Дніпровського відділення\~Управління виконавчої\~дирекції фонду\~соціального страхування\~України в\~Дніпропетровській області\~від 23\~січня 2020\~року №\~0402/44260/44260/1\~ [PERSON] \~продовжено раніше\~призначену щомісячну\~грошову суму\~у разі\~часткової чи\~повної втрати\~працездатності,\~що компенсує\~відповідну частину\~втраченого заробітку,\~у сумі\~2\~895,54\~грн;\~проведення виплат\~від 01\~червня 2018\~року по\~07\~липень 2018\~року включно;\~проведення донарахування\~щомісячних виплат\~за червень\~2018\~року у\~сумі 2\~895,54\~грн,\~липень 2018\~року \~ 653,83\~грн Згідно із\~статтею 46 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Відповідно до статті 173 КЗпП України, відповідно до якої шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»№ 1105-ХІV (далі Закон №\~1105-ХІV), який із 01 січня 2015 року діє в редакції\~Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII\~та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначав відповідно до\~Конституції України\~та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві. Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої\~статті 21 Закону № 1105-ХІV\~(у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. Згідно зі статтею 28 Закону № 1105-ХІVгрошові суми, які відповідно до статті 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 16 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~застрахована особа має право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому\~статтею 34 Закону України «Про оплату праці». Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11 грудня 2014 року № 20, затверджено Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції. Наведеним Порядком передбачено, що особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за фактичним місцем проживання (перебування). Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено\~Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII\~ Відповідно до частини першої та другої\~статті 4 Закону № 1706-VII\~факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених\~статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в\~статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у\~статті 1 цього Закону\~(частина перша\~статті 5 Закону № 1706-VII). Статтею 14 Закону № 1706-VII\~визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до\~Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами. Відповідно до частини\~\~першої\~статті 7 Закону № 1706-VII\~для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Здійснення страхових\~виплат,\~у тому\~числі заборгованості\~із страхових\~виплат,\~здійснюється особам,\~які перебувають\~(перебували)\~у трудових\~відносинах з\~підприємствами,\~установами,\~організаціями чи\~фізичними особами\~або були\~добровільно застраховані\~та переселилися,\~переміщені з\~тимчасово окупованої\~території,\~району проведення\~антитерористичної операції\~або зони\~надзвичайної ситуації,\~мають право\~на надання\~матеріального забезпечення\~та соціальних\~послуг,\~за їх\~фактичним місцем\~проживання (перебування),\~що підтверджується\~довідкою про\~взяття на\~облік особи,\~яка переміщується\~з тимчасово\~окупованої території\~України або\~району проведення\~антитерористичної операції. У разі відсутності оригіналу справи про страхові виплати, сформованої іншим робочим органом виконавчої дирекції Фонду відповідно до вимог законодавства, робочий орган виконавчої дирекції Фонду за місцем фактичного проживання (перебування) особи, яка тимчасово переміщена, одержує відомості з Централізованої інформаційно-аналітичної системи Фонду про призначені страхові витрати на медичну та соціальну допомогу і не пізніше десяти робочих днів приймає рішення про продовження раніше призначених страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. Копія такого рішення надсилається до робочого органу виконавчої дирекції Фонду, де зберігається справа про страхові виплати, та/або управління виконавчої дирекції Фонду, якому підпорядковується цей робочий орган виконавчої дирекції Фонду, що є підставою для припинення ним нарахування витрат на медичну та соціальну допомогу у зв`язку з їх продовженням за фактичним місцем проживання (перебування). Підстави припинення страхових виплат визначаються статтею 27 Основ законодавства України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 14 січня 1998 року, згідно з якою виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування; д) в інших випадках, передбачених законами. Підстави припинення страхових виплат також встановлені\~статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до якої страхові виплати і надання соціальних послуг може бути припинено: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством. Встановлено, що за життя [PERSON] перемістився із м. Шахтарськ Донецької області до м. Дніпро і його права як внутрішньо переміщеної особи були захищені\~Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Відповідно до пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування» особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися із тимчасово окупованої території, території проведення АТО) визначаються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам»\~установлено, що призначення та продовження виплати усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509. Постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам»\~затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України» (заява 10441/06), яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, зазначено, що органи влади не надали обґрунтування позбавлення права заявника на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, що було визнано порушенням\~статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою, ? статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених\~законом\~і загальними принципами міжнародного права (пункти 51-54). Україна від зобов`язань, визначених статями\~1,\~14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала, оскільки у\~постанові Верховної Ради України № 462-VІІІ від 21 травня 2015 року, якою схвалено заяву Верховної Ради України «Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод», зазначено про відступ від окремих зобов`язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статями\~5,\~6,\~8\~та\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України. Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу,\~закон\~не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 12\~грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18), від 17 грудня 2018 року у справі №\~243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18), від 22 липня 2019 року, у справі № 418/2434/18 (провадження №\~61-10590св19). Суд також приймає до уваги правову позицію Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд у постанові від 14 лютого 2022 року у цивільній справі №\~243/13575/19), в якій зазначено наступне. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1)\~особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України). Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України). Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що: - цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року\~№ 77-VIIта має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Відповідно до підпункту в) пункту 1 частини першої статті 21 Закону України № 1105-ХІV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. Згідно зі статтею 28 зазначеного Закону № 1105-XIV грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності. Статтею 40 вказаного Закону (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України». Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом. У зв`язку з викладеним Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах: від 26 лютого 2020 року у справі № 243/2404/19-ц (провадження № 61-20134св19); від 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/18-ц (провадження № 61-17311св19); від 09 грудня 2020 року у справі № 243/9613/19-ц (провадження № 61-7355св20); від 16 грудня 2020 року у справі № 428/12730/19 (провадження № 61-15863св20), ухвалених Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду. З урахуванням неведеного, суд, при розгляді позовних вимог щодо стягнення страхових виплат за минулий період та визнання права власності у порядку спадкування за\~законом виходив з того, що [PERSON] мав статус особи з інвалідністю ІІІ групи у зв`язку з трудовим каліцтвом та перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа у м. Дніпрі, відтак мав право на одержання страхових виплат у зв`язку з трудовим каліцтвом в тому числі на одержання страхових виплат за весь минулий час. При цьому, факт не звернення особи, яка є внутрішньо переміщеною особою, до Фонду соціального страхування України з заявою про нарахування виплат за минулий час не є підставою для невиплати таких платежів, оскільки таке право закріплене за особою положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Позивач у встановленому ст.ст.1269,1270 ЦК України\~порядку та строки звернувся до П`ятої ДДНК із заявою про прийняття спадщини та таким чином, прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Крім того, суд враховує, що позивач звертався до відповідача із заявою про нарахування та призначення страхових виплат належних його батькові [PERSON] за період з серпня 2014 року до 07 липня 2018 року однак, відповідачем було відмовлено в нарахуванні зазначених виплат через те, що спадкодавець ( [PERSON] ) перебував на обліку у Донецькій області, страхові виплати Дніпровським відділенням йому не нараховувались та не виплачувались, а рішення щодо призначення (відновлення) [PERSON] щомісячної страхової виплати внутрішньо переміщеної особи надійшло після смерті останнього. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що [PERSON] мав право на одержання страхових виплат у зв`язку з трудовим каліцтвом в тому числі на одержання страхових виплат за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням незалежно від факту не звернення до Фонду соціального страхування України з відповідною заявою, а тому спадкоємець [PERSON] , відповідно до положень статті 1227\~ЦК України має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, визнавши протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області щодо не нарахування [PERSON] страхових виплат за період з 01 серпня 2014 року по 07 липня 2018 року та зобов`язавши Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та призначення [PERSON] страхових виплат за період з серпня 2014 року по 07 липня 2018 року, а також визнавши за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на дані страхові виплати. Згідно ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений при поданні позову, а також в ході апеляційного та касаційного оскарження, що в цілому становить\~7 684 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved