Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що приватне підприємство «Фірма Укрекопласт» є власником земельних ділянок з кадастровими номерами: 5624681500:05:025:0037, 5624681500:05:025:0033, 5624681500:05:025:0036, 5624681500:05:025:0035, 5624681500:05:025:0034, які вибули із володіння позивача поза його волею і підлягають витребуванню із власності [PERSON] , у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з відповідним позовом. Зазначає про те, що 03.11.2020 року Рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 918/36/19, залишеним в силі постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 26.03.2021 року визнано недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Мавіотос» №1/6 від 01.07.2016 року в повному обсязі. Підставою для визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Мавіотос» №1/6 від 01.07.2016 року слугувала відсутність волевиявлення позивача щодо передачі власного майна до статутного капіталу ТОВ «Мавіотос» та подальшого укладення відповідних правочинів. Оскільки правову підставу для набуття первісним власником спірних ділянок було скасовано судом, представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким витребувати у відповідача майно на користь позивача, та стягнути судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходженням майна або основної його частини. Представник позивача подав уточнення до позову, згідно якого зазначає про те, що земельні ділянки перебувають на території Шпанівської об`єднаної територіальної громади Рівненського району Рівненської області, утвореної після відкриття провадження у справі. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 28.09.2021 року, ухваленого в порядку заочного розгляду, позов був задоволений. За заявою представника відповідача про перегляд заочного рішення суду, на підставі ухвали суду від 27.06.2021 року рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28.09.2021 року було скасоване та призначено справу до розгляду. Представник позивача позов підтримав з підстав, що викладені у позові. Подав суду письмові пояснення з приводу доводів представника відповідача. Зазначає, що строки звернення до суду позивачем не порушені. Окрім того, немає необхідності заявляти позов про визнання недійсним Акту приймання-передавання майна від 01.07.2016 року. За наведеного просить задоволити позов. У своїх доводах представник відповідача покликається на те, що право власності на спірні земельні ділянки ТОВ «Мавіотос» набуло не тільки на підставі рішення загальних зборів ТОВ «Мавіотос» №1/6 від 01.07.2016 року, а і на підставі Акту приймання-передавання майна від 01.07.2016 року, який недійсним визнано не було. Також представником відповідача до суду подано заяву про застосування до спірних відносин позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Свою заяву представник відповідача обґрунтовує тим, що позивачу було достеменно відомо про перереєстрацію на іншу юридичну особу права власності на спірне майно 24.04.2017 року, а саме з часу порушення кримінального провадження № 12017180010002808 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, по якому позивача визнано потерпілим та в межах якого проводилась почеркознавча експертиза підпису директора ПП «Фірма Укрекопласт» і згідно з висновком експерта від 30 жовтня 2017 року №1.1-214/17 встановлено, що підписи в договорах № 1 і № 2 купівлі-продажу частки статутного капіталу ТОВ «Мавіотос» від 01.07.2016 року, в графі «голова зборів» протоколу № 1/6 загальних зборів учасників ТОВ «Мавіотос» від 01.04.2016 року, в графі «учасник» статуту ТОВ «Мавіотос» № 1/6 від 01.07.2016 року виконані не [PERSON] , а іншою особою, а з даним позовом позивач звернувся до суду 23.04.2021 року, тобто із пропуском строку позовної давності, а це є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходженням майна або основної його частини. Предметом цього позову є витребування земельних ділянок, розташованих на території Рівненського району Рівненської області, відтак даний спір підсудний Рівненському районному суду Рівненської області. 01 липня 2016 року було проведено загальні збори товариства з обмеженою відповідальністю «Мавіотос», на які нібито було запрошено позивача в особі директора [PERSON] . На розгляд Загальних зборів було винесено наступні питання порядку денного: 1. Про обрання голови та секретаря Зборів. 2. Про погодження договорів купівлі-продажу частини частки статутного капіталу товариства. 3. Про затвердження розподілу часток статутного капіталу товариства. 4. Про збільшення статутного капіталу товариства. 5. Про зміну порядку формування статутного капіталу товариства. 6. Про затвердження розподілу часток статутного капіталу товариства. 7. Про затвердження нової редакції статуту товариства. 8. Про уповноваження директора товариства. За наслідками розгляду питань порядку денного було складено протокол № 1/6 від 01.07.2016 року. Як слідує з протоколу загальних зборів, за результатами розгляду першого питання порядку денного [PERSON] було обрано головою зборів, а [PERSON] - секретарем. Другим питанням порядку денного: загальними зборами погоджено договір купівлі-продажу частини частки статутного капіталу товариства № 1 від 01.07.2016 р., який укладено між позивачем та [PERSON] з продажу останнім своєї частки статутного капіталу товариства у розмірі 61 %. Також було погоджено договір купівлі-продажу частини частки статутного капіталу товариства № 2 від 01.07.2016 р., який укладено між позивачем та [PERSON] щодо продажу останнім своєї частки статутного капіталу товариства у розмірі 38,9%. У зв`язку із відчуженням частки статутного капіталу, [PERSON] було виключено із складу учасників товариства. Крім цього у протоколі зафіксовано, що частки учасників було розподілено наступним чином: ПП «Фірма Укрекопласт» - 99,9 %, а відповідач - 0,1% статутного капіталу (четверте питання порядку денного). Щодо четвертого питання порядку денного було прийнято рішення про збільшення розміру статутного капіталу товариства до 100 000 грн. Щодо п`ятого питання порядку денного було вирішено змінити порядок формування частки статутного капіталу з грошового на майновий за рахунок внеску ПП «Фірма Укрекопласт». Зокрема, майновий внесок ПП «Фірма Укрекопласт» склали: - земельна ділянка, які розміщена за адресою: Рівненська область, Рівненський район, Великожитинська сільська рада, кадастровий номер 5624681500:05:025:0037, належить ПП «Фірма Укрекопласт» на праві власності; - земельна ділянка, які розміщена за адресою: Рівненська область, Рівненський район, Великожитинська сільська рада, кадастровий номер 5624681500:05:025:0033, належить ПП «Фірма Укрекопласт» на праві власності; - земельна ділянка, які розміщена за адресою: Рівненська область, Рівненський район, Великожитинська сільська рада, кадастровий номер 5624681500:05:025:0036, належить ПП «Фірма Укрекопласт» на праві власності; - земельна ділянка, які розміщена за адресою: Рівненська область, Рівненський район, Великожитинська сільська рада, кадастровий номер 5624681500:05:025:0035, належить ПП «Фірма Укрекопласт» на праві власності; - земельна ділянка, які розміщена за адресою: Рівненська область, Рівненський район, Великожитинська сільська рада, кадастровий номер 5624681500:05:025:0034, належить ПП «Фірма Укрекопласт» на праві власності; Відповідно до шостого питання порядку денного учасники затвердили розподіл часток статутного капіталу товариства наступним чином: ПП «Фірма Укрекопласт» - 99,9 % статутного капіталу, що становить 99 900,00 грн., відповідач - 0,1 % статутного капіталу, що становить 100,00 грн. Щодо сьомого питання: було уповноважено директора товариства [PERSON] подати документи державному реєстратору для внесення змін до установчих документів, реєстрації права власності, з усіма правами, у тому числі з правом підпису всіх необхідних документів, заяв тощо та з правом передоручення. Отже, право власності ТОВ «Мавіотос» на земельні ділянки виникло на підставі рішення загальних зборів ТОВ «Мавіотос», оформленого протоколом № 1/6 від 01.07.2016 року: - 5624681500:05:025:0037 - підтверджується інформаційною довідкою № 253683727 від 21.04.2021 року; - 5624681500:05:025:0033 - інформаційною довідкою № 253677655 від 21.04.2021 року; - 5624681500:05:025:0036 - інформаційною довідкою № 253680234 від 21.04.2021 року; - 5624681500:05:025:0035 - інформаційною довідкою № 253679499 від 21.04.2021 року; - 5624681500:05:025:0034 - інформаційною довідкою № 253678599 від 21.04.2021 року. 31.05.2017 року було проведено загальні збори учасників ТОВ «Мавіотос» які було оформленого протоколом № 1-05, на яких було прийнято рішення щодо зміни порядку формування статутного капіталу ТОВ «Мавіотос» шляхом передачі майнового внеску, який складається із п`яти земельних ділянок у власність відповідача, а для запобігання зменшення статутного капіталу взамін переданих відповідачу земельних ділянок, внести грошові кошти; затверджено нову редакцію статуту ТОВ «Мавіотос». Отже, право власності відповідача на земельні ділянки з кадастровими номерами: 5624681500:05:025:0037, 5624681500:05:025:0033, 5624681500:05:025:0036, 5624681500:05:025:0035, 5624681500:05:025:0034 виникло на підставі рішення загальних зборів ТОВ «Мавіотос» від 31.05.2017 року, оформленого протоколом № 1-05, що підтверджується інформаційною довідкою № 252657663 від 14.04.2021 року. 03.11.2020 року Рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 918/36/19, залишеним без змін постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 26.03.2021 року визнано недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Мавіотос» №1/6 від 01.07.2016 року в повному обсязі. Підставою для визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Мавіотос» №1/6 від 01.07.2016 року слугувала відсутність волевиявлення позивача щодо передачі власного майна до статутного капіталу ТОВ «Мавіотос» та подальшого укладення відповідних правочинів. Визнаючи недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Мавіотос» №1/6 від 01.07.2016 року господарський суд виходив з того, що за фактом незаконної реєстрації земельних ділянок за ТОВ «Мавіотос» 24.04.2017 р. в ЄРДР було внесено відомості щодо кримінального провадження №12017180010002808 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, у якому позивача визнано потерпілим. За висновком почеркознавчої експертизи експерта сектору технічних досліджень документів та почерку відділу криміналістичних видів досліджень Рівненського НДЕКЦ МВС України № 1.1-214/17 від 30 жовтня 2017 року в рамках кримінального провадження №12017180010002808 встановлено, що підпис від імені [PERSON] в графі «голова зборів» протоколу №1/6 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Мавіотос» від 01 липня 2016 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Окрім цього, за даним висновком експерта господарським судом встановлено, що підпис від імені [PERSON] в графі «учасник» статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Мавіотос» №1/6 від 01 липня 2016 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Таким чином, зі встановлених обставин господарський суд дійшов висновку, що наявний в матеріалах справи протокол №1/6 від 01 липня 2016 року не відповідає критеріям достовірності. Отже, рішення загальних зборів від 01 липня 2016 року, яке було зафіксоване протоколом №1/6, оформлене з використанням підробленого підпису позивача. За даних обставин, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання спірного рішення недійсним. Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Господарським судом встановлено, що право власності ТОВ «Мавіотос» на земельні ділянки з кадастровими номерами: 5624681500:05:025:0037, 5624681500:05:025:0033, 5624681500:05:025:0036, 5624681500:05:025:0035, 5624681500:05:025:0034 виникло на підставі рішення загальних зборів ТОВ «Мавіотос», оформленого протоколом № 1/6 від 01.07.2016 року, який є підробленим, а відтак є недійсним. Таким чином, земельні ділянки з кадастровими номерами: 5624681500:05:025:0037, 5624681500:05:025:0033, 5624681500:05:025:0036, 5624681500:05:025:0035, 5624681500:05:025:0034 вибули з власності позивача поза його волею. У п.58 постанови Великої Палати Верховного суду від 17.10.2018 року у справі № 362/44/17 (провадження №14-183цс18) зроблено висновок, шо відсутність спрямованого на відчуження майна рішення відповідного органу місцевого самоврядування (зокрема, його підроблення) означає, що власник волю на відчуження не виявляв. Рішення господарського суду Рівненської області від 03.11.2020 року у справі № 918/36/19 набрало законної сили. Отже обставини, встановлені рішенням господарського суду Рівненської області від 03.11.2020 року у справі № 918/36/19, в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України не потребують доказуванню. За положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: - було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; - було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; - вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У своїй постанові від 03.07.2019 у справі № 128/2526/16-ц Верховний Суд вказав, що, розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають установити всі юридичні факти, визначені статями 387 та 388 ЦК, зокрема чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо. У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень. Виходячи з позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 у справі № 128/2526/16-ц, при розгляді справи суд зобов`язаний встановити: - чи є набувач майна добросовісним; - у разі встановлення добросовістності набувача, суд зобов`язаний встановити чи вибуло майно з володіння власника поза його волею. У зазначеній постанові Верховний Суд зауважив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06 2018 у справі № 338/180/17). Верховний Суд зазначив, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, пункти 146-147). Положенням ч.4 ст.263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічна норма закріплена у ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Оскільки судовим рішенням, що набрало законної сили встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами: 5624681500:05:025:0037, 5624681500:05:025:0033, 5624681500:05:025:0036, 5624681500:05:025:0035, 5624681500:05:025:0034 вибули із власності позивача поза його волею через підроблення підпису позивача, позивач із дотриманням приписів ст.ст.387 і 388 ЦК України вправі витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, пункти 146-147). Судове рішення, яким встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами: 5624681500:05:025:0037, 5624681500:05:025:0033, 5624681500:05:025:0036, 5624681500:05:025:0035, 5624681500:05:025:0034 вибули із власності позивача поза його волею через підроблення підпису позивача набрало законної сили постановою Північно-західного апеляційного господарського суду 26.03.2021 року. Отже, рішення органу управління товариства з обмеженою відповідальністю «Мавіотос» № 1/6 від 01.07.2016 року, на підставі якого ТОВ «Мавіотос» було набуло право власності на спірні ділянки, було скасовано судом. Посилання представника відповідача на наявність чинного Акту приймання-передачі спірних земельних ділянок від 01.07.2016 року, через шо позов не може бути задоволений, не заслуговують на увагу з огляду на таке. Виходячи з визначення правової природи рішень загальних зборів товариства, рішення загальних зборів віднесено до правових актів індивідуальної дії (ненормативних актів), а тому сам по собі акт приймання-передачі майна є лише одним із доказів, що підтверджує виконання ППФ «Укрекопласт» зобов`язання з передачі на користь ТОВ «Мавіотос» майна на виконання рішення загальних зборів учасників № 1/6 від 01.07.2016 року і не має ознак правочину у розумінні ст. 202 ЦК України. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Метою будь-якого правочину є досягнення певних юридичних наслідків, що мають істотне значення для сторін правочину. Отже, правочин - це вольові, правомірні дії, безпосередньо спрямовані на досягнення правового результату, а саме на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Акт приймання-передачі майна від 01.07.2016 року є документом, який не спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а лише засвідчує факт приймання-передачі майна, тобто виконання волі уповноваженого органу (загальних зборів учасників), та фіксує об`єкти нерухомості, які передаються ТОВ «Мавіотос». Верховний Суд у своїй постанові від 26.01.2022 року у справі № 11/2525/19 зазначає, що акт приймання-передачі не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України, а відтак, не може бути визнаний недійсним. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 22.05.2018 у справі № 910/12258/17, від 05.02.2019 у справі №10/Б-5022/1319/2011, від 27.11.2018 у справі № 910/22274/17. Разом з цим, Акт приймання-передачі майна від 01.07.2016 року було складено після рішення загальних зборів учасників № 1/6 і на його виконання, які у подальшому були визнані недійсними судом. Встановивши, що вперше майно вибуло з володіння власника поза його волею, подальше визнання недійсними правочинів не вимагається і може бути витребувано у останнього набувача в порядку ст.ст.387, 388 ЦК України. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, пункти 146-147. Таким чином, доводи представника відповідача про набуття ТОВ «Мавіотос» права власності на спірні земельні ділянки на підставі Акту приймання-передачі земельних ділянок від 01.07.2016 року суперечить положенням ст. 202 ЦК України та усталеної судової практики Верховного Суду. Розглянувши заяву представника відповідача про застосування до спірних відносин позовної давності, які як на думку відповідача та його представника розпочався 24.04.2017 року, тобто з дати внесення відомостей до ЄРДР і реєстрації кримінального провадження № 12017180010002808, судом встановлено наступне. Як слідує із заяви представника відповідача та підтверджується матеріалами справи, 24.04.2017 року позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення посадовими особами ТОВ «Мавіотос» кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. За фактом незаконної реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за ТОВ «Мавіотос» 24.04.2017 року в ЄРДР було внесено відповідні відомості та розпочате кримінальне провадження № 12017180010002808. Звертаючись до правоохоронних органів, позивач вказував на факт незаконної реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за ТОВ «Мавіотос», а не за відповідачем. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). В разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, позовна давність починає обчислюватися, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідалася або могла довідатися особа, право якої порушене. На вимоги про витребування майна поширюється припис статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності. Для застосування приписів про позовну давність суд має дослідити питання її перебігу за позовною вимогою та залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з матеріалів справи позивач, дізнавшись про порушення свого права ТОВ «Мавіотос» про прийняття незаконного рішення про передачу до статутного капіталу спірних земельних ділянок, в межах строку позовної давності звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом про визнання недійсним рішення загальних зборів № 1/6 від 01.07.2016 року, згідно якого за ТОВ «Мавіотос» було зареєстровано право власності на спірні земельні ділянки. Таким чином, позивачем в межах позовної давності пред`явлено позов про оскарження правових підстав набуття права власності первісним набувачем - ТОВ «Мавіотос». Спір про визнання недійсним рішення загальних зборів № 1/6 від 01.07.2016 року, відповідно до якого за ТОВ «Мавіотос» було зареєстровано право власності на спірні земельні ділянки було вирішено 26 березня 2021 року постановою суду апеляційної інстанції. Саме з дня ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, тобто 26 березня 2021 року позивач набув статусу титульного володільця спірних земельних ділянок та пред`явлення віндикаційного позову до відповідача. Віндикаційним є позов власника, який не володіє, до не власника, який незаконно володіє, про вилучення майна в натурі. Віндикаційним позовом захищається право власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушено право володіння, користування і розпорядження одночасно. При цьому, право власності за власником зберігається, тому що в нього є право приналежності, що може бути підтверджено правовстановлюючими документами, а також, зокрема, рішенням суду, що набрало законної сили. Положенням ч.1 ст.387 ЦК України встановлено, що виключно власник вправі витребувати власне майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Рішенням суду апеляційної інстанції у господарській справі від 26.03.2021 року № 918/36/19 скасовано правову підставу набуття права власності на земельні ділянки первісним набувачем та поновлено титульне право власності позивача на спірні ділянки. Таким чином, право власності на спірні земельні ділянки за позивачем було збережено, що підтверджено рішенням суду, що набрало законної сили. Відновивши титульне право власності за рішенням господарського суду від 26.03.2021 року, позивач звернувся до відповідача з віндикаційним позовом 22.04.2021 року, тобто в межах позовної давності. Зверненням позивача до господарського суду із позовом до ТОВ «Мавіотос» про визнання правових підстав набуття товариством права власності на спірні ділянки, було перервано позовну давність від дня пред`явлення позову до дня набрання ним законної сили. З 27.03.2021 року розпочався перебіг строку позовної давності. У постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 654/3558/16 (провадження № 61-43839св18) Верховний Суд дійшов висновку, що перебіг позовної давності починається з моменту визнання недійсним правочину, який став підставою для вибуття поза волею власника його майна. Крім того, у постановах Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 916/780/18, від 25.09.2019 у справі № 654/3558/16, від 28.05.2020 у справі № 367/3554/17, від 29.05.2020 у справі № 367/6471/16, від 22.03.2018 у справі № 5017/2972/2012 від 22.05.2018 у справі № 908/1064/17 висвітлена наступна правова позиція щодо застосування позовної давності до спірних відносин - право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, а тому положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст.388 ЦК України не застосовуються. У свою чергу, у постанові Великої палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 зауважено, що скасування у судовому порядку правової підстави для набуття права власності на майно є достатнім для того, щоб у позивача виникли правові підстави для витребування земельної ділянки в порядку статті 388 ЦК України (п.7.5). Оскільки у позивача, в порядку статті 388 ЦК України, виникли правові підстави для витребування спірних земельних ділянок внаслідок скасування у судовому порядку правової підстави для набуття права власності на майно первісним набувачем, позивачем не було пропущено строку позовної давності для звернення до суду. Отже, заявлений позов підлягає до задоволення. Частиною 1 ст.141 ЦПК України встановлено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Фактично понесені витрати складаються з суми сплаченого судового збору у розмірі 4560,95 грн., і вони покладаються на відповідача.

Outcome: approved