Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми франшизи. Зазначав, що відповідно до постанови судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.01.2020 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Згідно з вказаною постановою 14.11.2019 в Київській області Києво-Святошинського району, село Стоянка, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Nissan Tiida», н.з. [NUMBER] , під час руху заднім ходом не звернулась за допомогою до інших учасників руху, здійснила наїзд на припаркований транспортний засіб «Renault», н.з. [NUMBER] . При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження. Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій залишив місце пригоди до прибуття працівників поліції. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 151631559 від 16.10.2019 у ТДВ СК «Альфа-Гарант». Відповідно до даного договору франшиза, на яку зменшується страхове відшкодування, становить 2000 грн. Добровільно відповідач суму франшизи не відшкодувала. Посилаючись на вищезазначені обставини, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на свою користь франшизу в розмірі 2000 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача на свою користь 1000 грн. витрат на професійну правову допомогу та судовий збір. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав на те, що позов підтримує у повному обсязі. Суд ухвалив розглядати справу за відсутністю позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності та вказав на те, що позов визнає в в частині стягнення франшизи в розмірі 2000 грн., проти стягнення 1000 грн. витрат на професійну правничу допомогу заперечила. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнала позов у частині стягнення суми франшизи у розмрі 2000 грн., про що 26.10.2022 на адресу суду подала заяву, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2000 грн. франшизи. Крім того, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 1000 грн. витрат на правничу допомогу. Обґрунтовуючи вимогу, [PERSON] зазначав, що ним було понесено судові витрати, а саме: витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн., відповідно до договору про надання юридичних послуг від 29.01.2020. Посилаючись на зазначені обставини, просив покласти на відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У порушення вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем не надано детального опису робіт (надання послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги, не зазначено час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Ураховуючи те, що позивачем не надано суду обгрунтованого розрахунку суми витрат, понесених на правову допомогу, не зазначено час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), правових підстав для задоволення позову в частині стягнення витрат на правничу допомогу немає. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ураховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позов у частині стягнення суми франшизи у розмірі 2000 грн., позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що складає 420 грн. 40 коп.

Outcome: approved