Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, третя особа: приватний нотаріус Якимівського районного нотаріального округу Уколов С.А. про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов обґрунтував тим, що [INFO] померла\~його тітка\~ [PERSON] ,\~яка була\~зареєстрована за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~після смерті\~останньої відкрилась\~спадщина у\~вигляді земельної\~ділянки,\~розташованої на\~території Давидівської\~сільської ради\~Якимівського району\~Запорізької області. Позивач зазначив,\~що має\~намір отриматиспадщину, адже є спадкоємцем за правом представлення, оскільки його батько [PERSON] , який помер [INFO] є рідним братом [PERSON] . Однак, вказав, що документи, які б підтверджували родинні зв`язки [PERSON] та [PERSON] не збереглися. Позивач зазначив, що він, з метою документального підтвердження родинних відносин [PERSON] та [PERSON] , звертався до Державного архіву Запорізької області та за результатами розгляду вказаних запитів було надано актовий запис про народження його батька [PERSON] , а щодо його сестри [PERSON] повідомили, що такі документи не збереглися, у зв`язку з чим, виникла необхідність у встановленні факту родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] є сестрою [PERSON] та, відповідно, його тіткою. Окрім того,\~ [PERSON] \~зазначив,\~що для\~отримання спадщини\~після смерті\~ [PERSON] \~він у\~встановлений законом\~шестимісячний строк\~для прийняття\~спадщини \~із заявою\~до нотаріальної\~контори не\~звертався,\~оскільки йому\~ було\~відомо,\~що [PERSON] \~склала заповіт\~від 25.05.2009\~на його\~сина [PERSON] .\~ З цих підстав він розумів, що не має права на спадкове майно, оскільки спадкоємцем за заповітом є його син. В обгрунтування\~позовних вимог,\~ [PERSON] \~вказав,\~що [PERSON] у 2009 році продала свій будинок по [ADDRESS] та виїхала за межі України до РФ (м. Бєлгород), після чого в с.\~Давидівка Якимівського району не проживала, зв`язок між ними обірвався. Відсутність [PERSON] позивач пов`язував зі складністю відносин між Україною та РФ, а також епідемією на Covid-19. Через відсутність будь-якої інформації та повідомлень від [PERSON] , його син почав цікавитись долею [PERSON] та з`ясував, що вона померла у 2014 році. Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку власником вищевказаної земельної ділянки була [PERSON] , [INFO] , яка зареєструвала право власності на земельну ділянку, яку [PERSON] заповідала [PERSON] , на підставі рішень суду, які за апеляційними скаргами [PERSON] були скасовані Запорізьким апеляційним судом 03.11.2021. На підставі рішення Запорізького апеляційного суду до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 08.12.2021 було внесено запис про припинення права власності [PERSON] на вищевказану земельну ділянку. Позивач вказав, що за відсутності відомостей про смерть [PERSON] та до скасування права власності [PERSON] на земельну ділянку, що є спадковим майном, він не міг реалізувати право на прийняття спадщини. Позивач вказав, що при розгляді справи в апеляційному суді стало відомо, що [PERSON] склала новий заповіт на онуку [PERSON] , якій заповіла земельну ділянку (площа 14,89 гектарів, кадастровий номер: 2320381200:10:003:0009). При цьому, [PERSON] була в контакті з онукою [PERSON] та попередньо домовились між собою, що у разі смерті [PERSON] , [PERSON] не буде претендувати на земельну ділянку, не буде приймати спадщину та родичі у Росії не будуть повідомляти про смерть [PERSON] іншим родичам, які проживають в Україні. [PERSON] зазначив, що інформація про те, що [PERSON] перебувала на території РФ майже весь час протягом останніх п`яти років її життя (з 2009 по 2014 роки), за виключенням недовгих приїздів до України, підтверджуються інформацією з БД «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України». Позивач вказав, що внаслідок свідомого замовчування смерті спадкодавця від інших родичів [PERSON] , відбулось заволодіння вказаною земельною ділянкою протизаконним шляхом за попередньою змовою групою осіб. Позивач вказав, що є всі підстави вважати, що причини пропуску ним строку на прийняття спадщини є поважними, оскільки зазначені обставини є такими, що пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для нього щодо вчинення дій з прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Ухвалою від 05.09.2022 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 04.10.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - Руденко О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті Самарського районного суду м. Дніпропетровська, оскільки юридичною адресою відповідача є смт. Якимівка Запорізької області, що є тимчасово окупованою територією України. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Третя особа: приватний нотаріус Якимівського районного нотаріального округу Уколов С.А. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті Самарського районного суду м. Дніпропетровська, оскільки адреса відповідача зареєстрована в смт. Якимівка Запорізької області, що є тимчасово окупованою територією України. Причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши представника позивача, свідка, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"роз`яснено, що відповідно до статей 55,124\~Конституції\~України та статті 4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі ст. ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із \~земельної ділянки, площею 14,89 гектарів, кадастровий номер: 2320381200:10:003:0009, яка розташована на території Давидівської сільської ради Якимівського району Запорізької області. Згідно свідоцтва про народження № [NUMBER] від 02.11.1957 року, батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , батько позивача помер [INFO] , що підтверджується копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] та батько позивача [PERSON] , [INFO] є рідними сестрою та братом, однак документи, що підтверджують їх родинні зв`язки, не збереглися. З`ясовано, що з метою документального підтвердження родинних відносин [PERSON] та [PERSON] , позивач звертався до Державного архіву Запорізької області шляхом направлення адвокатських запитів від 02.12.2021 та 14.12.2021 та за результатами розгляду вказаних запитів було надано актовий запис про народження [PERSON] , який міститься в матеріалах справи, а щодо його сестри [PERSON] вказано, що документи стосовно останньої не збереглися. Окрім того, факт родинних відносин між батьком позивача та його сестрою [PERSON] підтверджується письмовими заявами наступних свідків: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , також показаннями свідка [PERSON] , допитаного в ході судового розгляду. Підстав ставити під сумнів показання\~ даного свідка у суду немає. Згідно зі ст. 315 ч. 1 п. 1\~ ЦПК України\~ суд розглядає справи\~ про встановлення факту\~ родинних відносин\~ між фізичними особами. Судом встановлено, що позивач в позасудовому порядку позбавлений можливості одержати документи, які б підтверджували факт родинних відносин, який він прохає встановити суд, а саме факт того, що [PERSON] , [INFO] є сестрою [PERSON] , [INFO] та тіткою [PERSON] , [INFO] . Тобто, суд, проаналізував письмові докази та показання свідка, суд дійшов висновку, що [PERSON] , [INFO] є сестрою [PERSON] , [INFO] . Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки від встановлення даного факту залежить виникнення його особистих майнових прав, в даному випадку отримання спадщини після смерті [PERSON] , оскільки він є спадкоємцем за правом представлення. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] було відомо, що [PERSON] склала заповіт від 25.05.2009 на його сина [PERSON] , якому заповіла земельну ділянку (площа 14,89 гектарів, кадастровий номер: 2320381200:10:003:0009), копія якого міститься в матеріалах справи. Саме з цих підстав позивач розумів, що не має права на спадкове майно, оскільки спадкоємцем за заповітом є його син - [PERSON] . Встановлено, що [PERSON] у 2009 році продала свій будинок по [ADDRESS] та виїхала за межі України до РФ (м. Бєлгород), після чого в с.\~Давидівка Якимівського району не проживала, між ними з позивачем зв`язок обірвався. ЇЇ відсутність позивач пов`язував зі складністю відносин між Україною та РФ, а також епідемією на Covid-19. Через відсутність будь-якої інформації та повідомлень від [PERSON] , [PERSON] почав цікавитись долею [PERSON] та з`ясував, що вона померла у 2014 році. Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку власником вказаної земельної ділянки була [PERSON] , [INFO] , яка зареєструвала право власності на земельну ділянку, яку [PERSON] заповідала [PERSON] , на підставі рішень суду(копії яких наявні вматеріалах справи: рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 18.11.2015 у справі №\~330/1985/15-ц, яким встановлено факт проживання [PERSON] однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] з січня 2009 року; рішення Якимівського районного суду Запорізької області від\~04.03.2016 у справі №\~330/114/16-ц, яким визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 14,89 гектарів, яка розташована на території Давидівської сільської ради Якимівського району Запорізької області (кадастровий номер: 2320381200:10:003:0009). Вищевказані судові рішення за апеляційними скаргами [PERSON] були скасовані відповідно до постанов Запорізького апеляційного суду від 03.11.2021. На підставі постанови Запорізького апеляційного суду від 03.11.2021 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 08.12.2021 було внесено запис про припинення права власності [PERSON] на вищевказану земельну ділянку. Таким чином, за відсутності відомостей про смерть [PERSON] та до скасування права власності [PERSON] на земельну ділянку, що є спадковим майном, позивач не міг реалізувати своє право на прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини 3 статті 1266 Цивільного кодексу України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. З"ясовано, що [PERSON] є племінником [PERSON] , а батько [PERSON] [PERSON] помер до часу відкриття спадщини після померлої [PERSON] , відповідно, позивач є спадкоємцем за представленням. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п. 24) роз`яснено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. У постанові від 26 вересня 2011 року № 6-85цс12 Верховний Суд України, висловив свою правову позицію у справі відповідної категорії, де, посилаючись на те, що оскільки право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, прийшов до висновку, що правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Законодавство не встановлює перелік поважних причин, тому вони визначаються поважними на думку суду. Головною ознакою поважних причин є те, що вони роблять своєчасне звернення про прийняття спадщини неможливим. Судом встановлено, що позивач з незалежних від нього причин не звернувся до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, оскільки був запевнений в тому, що вищевказана земельна ділянка була включена в заповіт на ім"я його сина [PERSON] , а після того, як йому стало відомо про іншого спадкоємця, право власності на земельну ділянку вже було зареєстрованою за іншою особою. З огляду на викладене, є підстави вважати, що причини пропуску [PERSON] строку на прийняття спадщини є поважними, оскільки зазначені обставини є такими, що пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для останнього щодо вчинення дій з прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Крім того, згідно зі стандартом, розробленим у практиці ЄСПЛ на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до\~третього критерію,\~уніфікований підхід\~ЄСПЛ до\~оцінки вимог,\~закріплених у\~ст.\~1\~Першого протоколу\~до Конвенції,\~грунтується також\~на критерії\~«справедливої рівноваги\~(балансу)»\~між інтересами\~держави (суспільства),\~пов`язаними звтручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»), Таким чином, суд, оцінивши усі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законними та обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. На підставі\~ вищевикладеного та

Outcome: approved