Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши який, просить продовжити йому строк для подання до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті його прабабусі [PERSON] , померлої [INFO] , терміном три місяці. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його прабабуся [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] . За життя прабабуся склала на його ім`я заповіт, посвідчений 11.01.1995 року головою виконкому Граденицької сільської ради народних депутатів та реєстрований в реєстрі за №2, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповідала йому все своє майно, де б воно не знаходилось і в чому б воно не полягало, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона по закону буде мати право. З приводу оформлення права на спадщину він звернувся до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, однак листом №1149/02-14 від 30.04.2021 року йому було повідомлено про пропуск строку для подачі заяви про прийняття спадщини та необхідність звернутися до суду для продовження вказаного строку. У встановлений шестимісячний строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що ані він, ані його батьки не знали про наявність заповіту. Крім того, вони є людьми юридично не обізнаними і не знали установленого законом порядку оформлення спадщини. На час складення заповіту йому було лише 8 років, а на час відкриття спадщини - 12 років. Суттєво ускладнило його можливості звернутись до суду з метою вирішення питання його спадкування також запровадження воєнного стану на території України. Посилаючись на вказані обставини, просить продовжити йому строк для подання до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті прабабусі [PERSON] , померлої [INFO] , терміном три місяці. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій вказав, що на задоволенні позовних вимог наполягає і просить справу розглянути без його участі. Представник відповідача - Біляївської ОТГ в підготовче судове засідання не з`явився, але направив до суду заяву, в якій вказав, що проти задоволення уточненої позовної заяви [PERSON] не заперечує та просить справу розглянути без його участі. Згідно положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В підготовчому судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами: кладовою, сараєм, огорожею та цистерною, розташований [ADDRESS] , відповідно до технічного паспорту від 02.06.2022 року (а.с.19-22). Згідно запису в погосподарській книзі під №76 за 1996-2000 роки, [PERSON] по день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала в будинку, який належав їй на праві приватної власності за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка старости с. Градениці Біляївської міської ради Одеського району Одеської області №428 від 30.05.2022 року (а.с.16). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 11.01.1995 року головою виконкому Граденицької сільської ради народних депутатів та реєстрований в реєстрі за №2, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповідала своєму правнуку [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і в чому б воно не полягало, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона по закону буде мати право (а.с.6). 28.04.2021 року позивач звернувся до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , але листом №1149/02-14 від 30.04.2021 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як він пропустив строк для прийняття спадщини (а.с.5). Позивач зазначає, що на час складення заповіту йому було лише 8 років, а на час відкриття спадщини - 12 років. Ані він, ані його батьки не знали про існування заповіту на його ім`я. Крім того вони є людьми юридично не обізнаними, а тому не знали порядок оформлення спадщини при таких обставинах. Суттєво ускладнило його можливості звернутись до суду з метою вирішення питання його спадкування також запровадження воєнного стану на території України. З матеріалів спадкової справи №397/2012, яка була заведена до майна [PERSON] , померлої [INFO] вбачається, що окрім позивача інших спадкоємців за заповітом майна померлої [PERSON] немає. В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року №2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до пункту 3 зазначеної постанови згідно з правилами статті 1220 ЦК та статті 249 ЦПК часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , то застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме норми ЦК УРСР від 18.07.1963 року №1540-VI. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Положеннями ст. 525 ЦК УРСР визначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Стаття 526 ЦК УРСР вказує на те, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до приписів ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Стаття 529 ЦК УРСР регламентує, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. У ст. 549 ЦК УРСР визначені дії, що свідчать про прийняття спадщини, зокрема визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до положень ст. 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 ЦК УРСР, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. За таких обставин, для прийняття спадщини позивач повинен був звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавиці, тобто до [INFO] , але не зробив цього вчасно і пропустив строк подання заяви про прийняття спадщини. Причиною цьому стало те, що на момент відкриття спадщини позивачу виповнилось лише 12 років, що підтверджується копією паспорту громадянина України на його ім`я серії [NUMBER] , виданого Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 18.08.2004 року (а.с.7), і він взагалі не знав про існування заповіту, складеного його прабабусею на його ім`я. Батьки позивача також не були обізнані про існування заповіту на його ім`я, а тому не звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в інтересах сина. В постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17 зазначено, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженням, в тому числі закордонним; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Наведені позивачем в позовній заяві причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини суд вважає поважними та об`єктивними, оскільки позивач на час відкриття спадщини був малолітньою дитиною, не знав про існування заповіту, складеного прабабусею на його ім`я, а тому суд вважає, що він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, отже йому необхідно продовжити вказаний строк. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved