Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача 150000,00 грн відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.09.2021 близько 10 год 00 хв водій скутера марки «» р/н [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , здійснюючи переїзд по службовому переході через головні колії зліва на право по ходу руху автомотриси «АДМ-726» під керуванням машиніста [PERSON] по перегону Бердичів-Михайленки на 28 км пк 4+20м, проявив безпечність та неуважність, внаслідок чого було допущено зіткнення автомотриси зі скутером і водій скутера [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер в кареті швидкої. 16.09.2021 за фактом настання цієї події були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021060480000562 за правовою кваліфікацією ч.3 ст.276 КК України та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого СВ Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області від 29.10.2021 вказане кримінальне провадження було закрито. Вказує, що внаслідок загибелі батька, позивачу було завдано значну моральну шкоду, яка виразилась у тому, що позивач втратив батька, який разом з ним проживав. Після даної події, позивач переніс глибинне моральне потрясіння, постійно думає про загибель батька та не може з цим змиритися. Враховуючи викладене, просить задовольнити позовні вимоги. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 07.12.2021 відкрито загальне позовне провадження з повідомленням сторін. 30.12.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача, у якому він зазначив, що з документів поданих позивачем неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між подією та шкодою, наявності вини чи умислу у діях потерпілого та обов`язок АТ «Укрзалізниця» відшкодувати цю шкоду. Обставини, на які покликається позивач є загальними, абстрактними твердженнями та не мають відношення до справи. Позивачем не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань. Заявлена сума моральної шкоди у розмірі 150 000,00 грн не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності, а також незрозуміло з яких міркувань і доказів позивач виходив при розрахунку суми моральної шкоди. Просить врахувати заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву при розгляді справи. Ухвалою суду від 27.01.2022 клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено, відкладено проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 16.05.2022 проведення підготовчого судового засідання відкладено за клопотанням представника відповідача. 05.07.2022 на адресу суду надійшли додаткові пояснення, подані представником відповідача, у яких він зазначив, що ознайомившись із матеріалами досудового розслідування, йому стало відомо, що за матеріалами службового розслідування, наданих виробничим підрозділом - Козятинська дистанція колії від 16.09.2021, встановлено, що травмування [PERSON] сталося внаслідок грубої необережності та порушення [PERSON] вимог пунктів 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорту України. Вини залізниці немає. Вважає, що потерпілий свідомо порушив правила безпеки та в його діях наявна інтелектуальна ознака умислу. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 05.07.2022 закрито проведення підготовчого судового засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 27.09.2022 представники відповідача - Чешковський В.А. та Юзопольський В.А. заперечили проти задоволення позовних з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях. Також 27.09.2022 у судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , машиніста автомотриси, розгляд справи було відкладено на 21.10.2022. 21.10.2022 учасники провадження в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача - адвокат Олянюк В.Л. подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача - адвокат Чешковський В.А. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечує, всі пояснення та необхідні докази були долучені до матеріалів справи, які він просить врахувати при винесенні рішення. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Право на судовий захист закріплено у ст. 4 ЦПК України як право на звернення до суду за захистом, згідно з яким кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частина 5 вказаної статті передбачає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст. 23 ЦК України, кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02.11.2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 16.12.2020 у справі № 161/3557/19. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести доказами обставини на які вона посилається, обґрунтовуючи позов. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] записаний батьком [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що 16.09.2021 близько 10 год 00 хв водій скутера марки «» р/н [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , здійснюючи переїзд по службовому переході через головні колії зліва на право по ходу руху автомотриси «АДМ-726» під керуванням машиніста [PERSON] по перегону Бердичів-Михайленки на 28 км пк 4+20м, проявив безпечність та неуважність, внаслідок чого було допущено зіткнення автомотриси зі скутером і водій скутера [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер в кареті швидкої. На запит суду, 22.02.2022 надійшли матеріали кримінального провадження №12021060480000562 від 16.09.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, які були оглянуті в судовому засіданні. Відповідно до акту первинного огляду місця ДТП від 16.09.2021 службового розслідування нещасного випадку невиробничого характеру на залізничному транспорті України, долученого до матеріалів кримінального провадження 1202106048000562 від 16.09.2021 - травмування громадянина [PERSON] сталося внаслідок порушення ним пунктів 2.2., 2.3, 2.4, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом МТУ від 19.02.1998 № 54. Відповідно до постанови слідчого СВ Бердичівського РВП 29.10.2021 кримінальне провадження №1202106048000562, внесеного до ЄРДР 16.09.2021 за ч. 3 ст. 276 КК України закрито із тих підстав, що відсутній склад кримінального правопорушення щодо смертельного травмування [PERSON] . Автомотриса АДМ-726 перебуває на балансі виробничого підрозділу Козятинської дистанції електропостачання регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується довідкою № 3 від 5.01.2022. Наказом №123/ос від 22.10.2012 та довідкою №4 від 05.01.2022 підтверджується, що [PERSON] працює на посаді машиніста автомотриси 6 розряду у виробничому підрозділі Козятинської дистанції електропостачання регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». В судовому засіданні 27.09.2022 свідок [PERSON] пояснив, що працює машиністом автомотриси 6 розряду у виробничому підрозділі Козятинської дистанції електропостачання регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». 16.09.2022 під час керування автомотрисою, набрав розгін, їхав зі швидкістю 30-35 км/год подаючи звукові сигнали, помітив на відстані 20 м чоловіка на скутері, який на звукові сигнали не реагував, внаслідок чого був змушений здійснити екстренне гальмування, проте враховуючи, що відстань між автомотрисою та чоловіком була невелика, відбулось зіткнення автомотриси зі скутером. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідка, суд приходить до наступних висновків. Порядок та умови відшкодування шкоди встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом з цим, така відповідальність має свої межі, за якими остання виключається. До них належить непереборна сила та умисел потерпілого, під яким слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду, а також розуміти значення своїх дій та керувати ними. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення, зокрема, умислу потерпілого покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц. З наявної в матеріалах справи постанови слідчого СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області Рудя М.І. від 29.10.2021 про закриття кримінального провадження, убачається, що смертельне травмування [PERSON] настало внаслідок недотримання ним вимог пунктів 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» та п.20.1 Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001. Однак, враховуючи, що смерть [PERSON] настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яке належить відповідачу під керуванням його найманого працівника, то з урахуванням положень ст. 1172 ЦК України, відповідач, як юридична особа несе обов`язок відшкодування завданої шкоди. Питання чи є допущена потерпілим необережність грубою у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 20 травня 2021 року у справі № 501/2015/16-ц, від 21 липня 2021 року у справі № 166/1292/20-ц. При цьому, представником відповідача не доведено, що смерть [PERSON] настала внаслідок непереборної сили або усвідомленого бажання потерпілого настання шкідливого результату (наприклад, суїциду), а тому, з урахуванням положень ч.5 ст.1187 ЦК України, відповідач не може вважатися таким, що звільняється від відповідальності за завдану шкоду. У ході розгляду справи обставин непереборної сили або умислу потерпілого [PERSON] судом не встановлено. Отже, у даному випадку дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу або непереборної сили. Твердження представника відповідача, що шкода спричинена не з вини відповідача, а у діях потерпілого наявне свідоме порушення правил безпеки (інтелектуальна ознака умислу), не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Таких обставин під час розгляду справи судом не встановлено. Встановивши, що позивач доводився загиблому сином, суд приходить до висновку, що заподіяна позивачу моральна шкода внаслідок його загибелі підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що факт смертельного травмування [PERSON] стався внаслідок його грубої необережності, а саме порушення ним 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» та п.20.1 Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001. Порушення ж працівниками залізниці правил безпеки руху, на день ухвалення рішення судом не встановлено та доказів на підтвердження цього позивачем не надано. Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, приймаючи до уваги те, що смерть [PERSON] сталася внаслідок його грубої необережності, а саме порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд погоджується з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть батька, порушенням укладу його життя. Водночас, враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з [PERSON] , є невиконання останнім вимог вказаних вище правил, суд визначає розмір моральної шкоди у сумі 100000,00 грн (сто тисяч гривень 00 коп), який відповідає принципам розумності і справедливості. V. Розподіл судових витрат Згідно п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, та те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір в розмірі 1000,00 грн.

Outcome: partial