Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14 грудня 2018 року між нею та відповідачем був укладений договір позики на суму 3 000 доларів США, що на день звернення до суду згідно курсу НБУ на 19.07.2021 складало 81 600 грн., що підтверджується розпискою, згідно якої [PERSON] зобов`язувався повернути до 16.01.2019. До теперішнього часу гроші не повернуті, тому позивач [PERSON] просила суд стягнути із [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 81 600 грн. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 вересня 2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (а.с.20). 29.11.2021 позивач усунув недоліки надавши суду заяву з додатками (а.с.27-29). Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 грудня 2021 року справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін (а.с.30). Відповідно до розпорядження Верховного суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Запорізької, Харківської областей)» №16/0/9-22 від 06.04.2022 та відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ Лозівського міськрайонного суду Харківської області на Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана судова справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська Подорець О.Б. (а.с.51) Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2022 року справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження (а.с.52). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутність, на задоволенні позову наполягала. Відповідач не надав до суду відзив на позовну заяву, але надав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Також просив у разі задоволення позовних вимог розстрочити виконання рішення із розрахунку сплати відповідачем боргу рівними частинами щомісячно по 3400 грн. протягом 24 місяців з дня набрання відповідним рішенням суду законної сили у звязку із його скрутним матерілаим становищем. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 14 грудня 2018 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики на суму 3 000 доларів США, що підтверджується розпискою, згідно якої [PERSON] отримав у строкову позику грошові кошти у розмірі 3 000 доларів США і зобов`язався їх повернути до 16.01.2019 (а.с.6). 10 травня 2021 року [PERSON] направила відповідачу претензію-вимогу, в якій вимагала повернути заборговані кошти в розмірі 3 000 доларів США (а.с.5). Проте, до теперішнього часу гроші не повернуті. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: "за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: "за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки". За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами й у визначений спосіб, що підтверджується умовами розписки. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, ст. 1046 ЦК України чітко передбачені істотні умови договору позики: він є публічним, іменним, двостороннім, реальним, платним. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менша як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що не суперечить даним правовідносинам. Позивач згідно даних зобов`язальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов`язання у цілому не виконав, у визначений термін борг не повернув. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню сума основного боргу по розписці від 14 грудня 2018 року в розмірі 81 600 грн. Стосовно клопотання відповідача [PERSON] про надання йому розстрочки виконання рішення суду, суд зазначає наступне. Так, відповідно до п.2 ч.7 ст.265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Частиною 1 статті 267 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідач [PERSON] у своїй заяві повідомив суд проте, що сплатити одразу всю суму заборгованості одним платежем не має матеріальної можливості, оскільки не отримує будь-яких доходів, не має у власності нерухомого та/або рухомого майна. Водночас, жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, суду не надано. Проте, жодних обмежень щодо виконання судових рішень на період дії воєнного часу діючим законодавством не передбачено. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved