Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс тревел Україна» про стягнення коштів. В обгрунтування позову зазначено, що [PERSON] , скоритавшись послугами ТОВ «МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ УКРАЇНА», забронював у 2020 році тур № СFU04060AХ (туристичний продукт) до Греції, готель - Marbella Corfu Hotel 5* на 2 (двох) осіб - себе і свого неповнолітнього сина [PERSON] на літо 2020 року вартістю 2537,00 євро (дві тисячі п`ятсот тридцять сім євро 00 євроцентів). Позивач вказує, що саме у цей час ним була внесена частина попередньої оплати, як було обумовлено із співробітником (представником) відповідача. На жаль, договір про надання туристичних послуг позивачу надано не було. При внесення часткової попередньої оплати і розраховував на репутацію відповідача та порядність його співробітників (працівників). У зв`язку із світовою пандемією тур позивача було відмінено, про що його було повідомлено листом від 18.05.2020 року. Також у Листі було зазначено, що Головним офісом відповідача позивач надано кредит-ноту (стрною) на суму позивача відміненої подорожі у розмірі 2537,00 євро (дві тисячі п`ятсот тридцять сім євро 00 євроцентів) строком на 18 (вісімнадцяти) місяців з дати отримання даного Листа, тобто, до 17.11.2021 року. На цю суму позивачу було запропоновано придбати такий же або аналогічний тур у ТОВ «МОЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ УКРАЇНА». У випадку, якщо кредит не буде відповідачем погашено протягом 18 (вісімнадцяти) місяців з дня дати даного листа, позивач матиме право на повернення сплачених мною грошових коштів зі відмінений тур у розмірі 2537,00 євро (дві тисячі п`ятсот тридцять сім євро 00 євроцентів). Зі своєї сторони позивач усі свої обов`язки виконав у повному обсязі, а саме - здійснив оплату решти вартості туру (100% вартості туру було мною оплачено представнику відповідача), на підтвердження чого позивачу було видано ваучер № СFU04060AХ. У Ваучері зазначається, що тур позивача має розпочатись 02.07.2021 року та завершитись 09.07.2021 року. Проте, наприкінці червня позивачу стало відомо, що відповідач перестав обслуговувати своїх клієнтів та виходити на зв`язок із ними. Позивач не отримав, а ні авіа квитків, а ні інших необхідних документів, які б дали йому змогу скористатись оплаченим туром. Таким чином, позивач не зміг поїхати на відпочинок зі своїм сином, не зважаючи на те, що вчасно здійснив оплату за тур. Позивачу довелось купувати інший тур у іншого турагента, або оздоровити дитину на морі. Позивач вказує, що його син [PERSON] має рекомендації лікаря щодо проведення на морському узбережжі не менше 2 (двох) тижнів щоліта через загострення хронічного риніту. Так, зазначено, що в даному випадку позивач своїми діями (оплата туру) підтвердив прийняття пропозиції ТОВ «МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ УКРАЇНА» укласти договір на надання туристичних послуг. На підтвердження чого позивачу відповідачем було надано ваучер. На жаль, через некомпетентність або умисну недбалість відповідача позивач не отримав письмового примірника договору, проте це не означає, що його не було укладено. Отже, враховуючи викладене вище, між [PERSON] та відповідачем було укладено договір про продаж йому туристичного продукту та надання туристичних послуг. Оскільки паперового примірника позивач так і не дочекався, то, відповідно до умов чинного законодавства, даний договір має ті умови, які зазвичай мають договори такого виду. Отже, станом на день подачі позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем становить 2537,00 євро, що еквівалентно 78 504,42 грн. (сімдесят вісім тисяч п`ятсот чотири гривні 42 копійки). Таким чином, позивач просить суд: - стягнути з ТОВ «МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ УКРАЇНА» заборгованість (грошові кошти сплачені за неотримений туристичний продукт) у розмірі 78 504,42 грн. (сімдесят вісім тисяч п`ятсот чотири гривні 42 копійки) - стягнути з ТОВ «МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ УКРАЇНА» сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908,00 грн.(дев`ятсот вісім гривень 00 копійок). 20.12.2021 ухвалою суду дану справу було прийнято до провадження судді Ільєвої Т.Г. та призначено до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з цим, через канцелярію суду було подано заяву від представника позивача про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує. Щодо заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Окрім цього, до суду від відповідача не було подано жодних документів на спростування доводів позивача. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, про що зазначено у позовній заяві. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно д ст. 20 Закону України "Про туризм", за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов`язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовується загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов`язання. Статтею 1 Закону України "Про туризм" визначено, що туристичний продукт - це попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо). Згідно ст. 5 Закону України "Про туризм", організацію та забезпечення створення туристичного продукту, реалізацію та надання туристичних послуг виключно здійснює туристичний оператор, який в установленому порядку отримав ліцензію на туроператорську діяльність. А туристичні агенти - це юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність в реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг. Статтею 20 Закону України "Про туризм" передбачено, що за договором на туристичне обслуговування одна сторона туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента, зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 30 Закону України "Про туризм" порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. За ч. 13 ст. 20 Закону України "Про туризм", якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України "Про захист прав споживачів". Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч.4 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків, споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частинами 8 та 9 ст. 20 Закону України «Про туризм» передбачено, що туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста. Турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про туризм» ваучер - форма письмового договору на туристичне або на екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до цього Закону. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про туризм» порушення законодавства в галузі туризму тягне за собою відповідальність згідно із законом. Порушеннями законодавства в галузі туризму є, окрім іншого, порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Стаття 33 Закону України «Про туризм» передбачає, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. З врахуванням зазначеного, суд прийшов про обгрунтованість вимог позивача, оскільки останній в силу взятих на себе зобов`язань належним чином його виконав,однак послугу за яку оплачував кошти, не отримав, що на думку суду порушило права позивача. Окрім цього, стороною відповідача жодним чином не було спростовано вимоги позивача. Відтак, позов підлягає задоволенню у відповідності до заявленої суми позивачем. У пункті 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, та враховуючи задоволення позову в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору покладає на відповідача в сумі 908 грн.00 коп. З огляду на наведене, відповідно до ст. ст. 610,611, 651 ЦК України, Закону України «Про туризм», ст. ст. 28, 141, 206, 258, 259, 265, 280-283, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved