Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що позивачка та відповідач 16.01.2016 уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старосамбірського районного управління юстиції за актовим записом №04, про що було видано свідоцтво серія № [NUMBER] від 16.01.2016. Від даного шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія № [NUMBER] від 22.12.2020. Однак, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені. Шлюб фактично розпався, причина розпаду протилежні погляди на сімейне життя, втрата почуття любові та взаємоповаги. На даний час з відповідачем з листопада 2021 року проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Позивачка відзначає, що спільна дитина буде проживати з відповідачем, оскільки через об`єктивні обставини вона не може забезпечити дитині належні умови для її розвитку та виховання, а відповідач по справі має власне житло, добрий стан здоров`я, високій стабільний дохід і може забезпечити дитину всім необхідним. На підставі викладеного, просила суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем [PERSON] та визначити місце проживання неповнолітньої доньки разом з батьком. Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 24.10.2022 у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Позивачка через канцелярію суду подала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, розгляд справи просила проводити за її відсутності. Відповідач через канцелярію суду подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить їх задовольнити, розгляд справи просив проводити за його відсутності. Представник третьої особи органу опіки та піклування Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам частини 2\~статті 247 ЦПК України. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд, відповідно до правил частини 3 статті 200 та частини 4 статті 206 ЦПК України,\~визнав за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 16.01.2016 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старосамбірського районного управління юстиції у Львівській області, про що було видано свідоцтво про шлюб серії № [NUMBER] від 16.01.2016. Від даного шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії № [NUMBER] від 22.12.2020. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що між сторонами шлюбно-сімейні стосунки не підтримуються, вони проживають окремо, спільне господарство та спір про майно відсутні. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються\~Конституцією України\~та\~Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог частини 1\~статті 9 Конституції України, ратифікована\~Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно зі\~статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до статтей\~105,\~110,\~112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1\~статті 110 СК України). Згідно із\~статтею 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що має місце припинення подружніх стосунків, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому позов в частині позовних вимог про розірвання шлюбу є обґрунтований та законний, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. В частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом із відповідачем, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог в цій частині, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини 1\~статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною 3\~статті 45 ЦПК України, суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі\~статті 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Відповідно до положень статті 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як роз`яснено у пункті 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визначення його недійсним та поділ майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №\~402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я\~є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено, що позивачка бажає визначити місце проживання спільної доньки разом із відповідачем. Таке ж бажання виявив і відповідач, який своєю заявою в підготовчому судовому засіданні визнав позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечувала. Враховуючи думку учасників справи, з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, суд проходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки таке рішення не суперечитиме найвищим інтересам дитини. З огляду на встановлені у справі обставини, враховуючи інтереси дитини, її вік, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини з батьком також підлягають задоволенню.

Outcome: approved