Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким: - припинити спільну сумісну власність та встановити спільну часткову власність на 23/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , визначивши частки кожного зі співвласників пропорційно їх часткам у праві власності на житловий будинок, а саме: за [PERSON] , померлим [INFO] - 23/500 частин, за [PERSON] , померлою [INFO] - 23/500 частин, за [PERSON] - 23/500 частин, за [PERSON] - 23/500 частин, за [PERSON] - 23/500 частин; - визнати за нею, [PERSON] , право власності на 23/500 частин вищезазначеного будинку як спільна часткова власність, а також на 46/500 частин будинку як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що вона звернулась до нотаріуса з метою оформлення свої спадкових прав, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що в правовстановлюючому документі на 23/100 частин житлового будинку не вказані ідеальні долі на кожного із власників, а також у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на спадкодавця. Ухвалою від 25.07.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 25.08.2022 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали зустрічну позовну заяву до [PERSON] , Болградської міської ради Одеської області про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності. 20.09.2022 року ухвалою суду було прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Болградської міської ради Одеської області про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності і об`єднано його в одне провадження із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Болградської міської ради Одеської області про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності. На виконання вимог ухвали суду приватним нотаріусом Станєвою В.Б. 28.07.2022 року надано на адресу суду копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] . На виконання вимог ухвали суду Одеським державним нотаріальним архівом 20.04.2022 року надано на адресу суду лист - інформацію № 1767/01-20 від 03.08.2022 року щодо копій спадкових справ. Ухвалою від 17.10.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 31.10.2022 року. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] до суду не з`явилась, надала заяву про визнання зустрічних позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явились, надали заяву про визнання первісних позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Представник відповідача - Болградської міської ради Одеської області до суду надав заяву від 14.10.2022 року, якою просить розглянути справу без участі представника міської ради. Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що виникають із спадкових правовідносин. Так, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Свідоцтва про право приватної власності на житло № [NUMBER] виданого 20 жовтня 1993 року Болградською міською радою Одеської області, зареєстрованого Болградським БТІ в реєстровій книзі за № 63, 23/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належали на праві спільної сумісної власності позивачу за первісним позовом [PERSON] , її батькам - [PERSON] і [PERSON] , та її донькам, відповідачам за первісним позовом - [PERSON] і [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , запис акту про смерть №08 від 16.01.2001 року, складений відділом РАЦС Болградського районного управління юстиції Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.7). Після його смерті відкрилась спадщина на належні йому 23/500 частини вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] . Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст.524 ЦК УРСР). Згідно зі ст.529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно зі ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Положеннями ст.549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини Так, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно з пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК УРСР, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Таким чином, суд врахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, дійшов висновку, що [PERSON] , дружина померлого, проживаючи разом із спадкодавцем станом на час його смерті, фактично прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном, у зв`язку з чим їй стало належати 46/500 частин будинку, та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВВС № 356854, видане 07.04.2004 року державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Станєвою В.Б., зареєстрованого в реєстрі за №2001. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого на підставі актового запису № 212 від 11.03.2021 року Болградським районним відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області 02.04.2004 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1763, є [PERSON] , позивач за первісним позовом, та [PERSON] (а.с.20). Згідно довідки Болградської міської ради Одеської області №231 від 20.01.2022 року на час смерті спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] , в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , ніхто не мешкав і ніхто не був зареєстрований (а.с.44). З матеріалів спадкової справи № 12/2022, надісланої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б., щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.38-50) вбачається, що з заявою від 20.01.2022 року (а.с.41) до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом звернулася [PERSON] (а.с.42), а спадкоємець [PERSON] від прийняття спадщини відмовився на користь [PERSON] (а.с.41). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ст.1223 ЦК України) Частиною 1 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно положень ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивач за первісним позовом [PERSON] , як спадкоємець за заповітом своєчасно прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті матері [PERSON] . На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування за заповітом, позивач набула право на це майно, тобто на 46/500 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Однак, згідно постанови від 01.06.2022.2022 року нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 46/500 частин житлового будинку (а.с.21). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19. Щодо припинення спільної сумісної власності та встановлення спільної часткової власності. Відповідно до Свідоцтва про право приватної власності на житло № [NUMBER] виданого 20 жовтня 1993 року Болградською міською радою Одеської області, зареєстрованого Болградським БТІ в реєстровій книзі за № 63, 23/100 частин житлового будинку загальною площею 64.6 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , (що складає відокремлену квартиру [ADDRESS] ), належали на праві спільної сумісної власності позивачу за первісним позовом [PERSON] , її батькам - [PERSON] і [PERSON] , та її донькам, відповідачам за первісним позовом - [PERSON] і [PERSON] . Згідно ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Частиною 2 ст.370 ЦК України встановлено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. За умовами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Тобто, частка кожного вищезазначеного співвласника житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є рівною та складає 23/500. Крім того, представником відповідача Болградської міської ради Одеської області та відповідачами за первісним позовом [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнано у повному обсязі. Відповідно до ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ч. 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення, що встановлено ст. 229 ЦПК України. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, суд приходить о висновку, що як первісні, так й зустрічні позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими нормами права, відтак, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved