Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

Орган опіки та піклування Луцької міської ради звернувся в суд із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі неналежно виконують свої батьківські обов`язки. [PERSON] , ще рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.03.2011р., позбавлена батьківських прав відносно старших дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З 04.12.2011 по 26.09.2012 [PERSON] відбувала покарання в Чорноморській виправній колонії Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в Одеській області. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] . 16.08.2012 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. 01.04.2014 малолітній [PERSON] взятий на облік у службі у справах дітей як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах, де мати неналежно виконує батьківські обов`язки. Відповідно до звернення [PERSON] , бабусі [PERSON] , матір залишила внука на неї, до дитини не приходить, коштів на її утримання не надає, на дзвінки не відповідає. Працівники служби у справах дітей проводили профілактичну роботу з матір`ю, надавали матеріальну допомогу та продукти харчування, однак [PERSON] не перестала вживати спиртні напої, ніде не працювала. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] . Матеріальним забезпеченням дітей займалася їх бабуся [PERSON] та батько [PERSON] . Відповідач [PERSON] не визнає малолітнього [PERSON] своїм сином, а тому відповідно до звернення від 12.06.2022 не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] . Разом з тим, малолітнього [PERSON] з 2017 року забрав до себе та створив йому належні умови для навчання, виховання та розвитку, утримує його матеріально. З початку введення воєнного стану в Україні відповідач [PERSON] разом з сином [PERSON] проживають в Республіці Польща. [PERSON] з 2017 року проживає разом з бабусею - [PERSON] та перебуває на її повному утриманні. Відповідач [PERSON] самоусунулась від виховання дітей, не цікавиться їх станом здоров`я, не утримує матеріально. Враховуючи наведене, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , передати малолітнього [PERSON] , [INFO] , органу опіки та піклування Луцької міської ради для подальшого його влаштування до сімейних форм виховання, стягувати з [PERSON] і [PERSON] аліменти у розмірі ј частки, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з усіх видів заробітку на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи від 25 серпня 2022 року до досягнення дитиною повноліття на користь законного представника дитини. Ухвалою від 29.08.2022 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження у справі. У встановлений судом строк від відповідачів відзив на позовну заяву до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. Протокольною ухвалою суду від 20.05.2022 підготовче провадження у справі завершено, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що є бабусею дітей і з листопада 2017 року [PERSON] залишила дітей на її утримання та виховання. Вона займалася їх влаштуванням в садочок та школу. Оскільки матір дітей не виконує батьківських обов`язків, то [PERSON] 16.06.2022 написала заяву в Службу у справах дітей для того, щоб позбавити [PERSON] батьківських прав. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомили, відзив не надали, у зв`язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7-8). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16.08.2012 р., згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). Згідно копії акту обстеження житлових умов від 04.07.2022, [PERSON] проживає разом із бабусею [PERSON] та перебуває на її повному утриманні та вихованні (а.с.10). Відповідно до заяви від 16.06.2022 вх. №658/31-66 від 20.06.2022, [PERSON] звернулася до Служби у справах дітей з проханням позбавити дочку - [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] (а.с.11) Відповідно до повідомлення головного лікаря Комунального закладу «Луцької міської дитячої поліклініки» Луцької міської ради, 17.08.2016 дільничним педіатром Кривенюк С.Р. проведено актив до дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де виявлено, що у вказаній квартирі дитина перебувала без належного догляду, голодна, брудна, з чужими людьми, які перебували в стані алкогольного сп`яніння. (а.с.16). Відповідач [PERSON] була звільнена з Чорноморській виправній колонії Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в Одеській області (а.с.17). Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.03.2011р. у справі №2-1528/2011 [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.18) Матір дітей [PERSON] не бере участі у вихованні дітей, не підтримує їх матеріально, не цікавиться їх станом здоров`я, розвитком, що стверджується поясненнями свідка [PERSON] наданими в судовому засіданні. Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради №422-1 від 17.08.2022 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.4-6). Згідно відповіді з Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області №3/3891/50/04-22 від 10.08.2022 встановити місце перебування [PERSON] не виявилось можливим (а.с.20). Щодо позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] відповідач [PERSON] не заперечує, про що і подав відповідну заяву до Служби у справах дітей про позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , оскільки не вважає себе біологічним батьком (а.с.12). Судом не встановлено наявності у відповідача [PERSON] реальних і об`єктивних перешкод для спілкування з дітьми. З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач [PERSON] не вживала заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми не зверталася. Наведене дає підстави для висновку, що відповідач [PERSON] самоусунулася від виховання неповнолітніх дітей та не виконує покладених на неї Законом батьківських обов`язків без поважних причин. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно виховання дітей, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться здоров`ям, не турбується про їх фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню синів. Щодо позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , судом встановлено, що відповідач не заперечує, оскільки сам звертався з відповідною до Органу опіки та піклування про позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , не вважає його своїм сином, не займається його вихованням, не цікавиться його станом здоров`я. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Одночасно з цим, згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнені з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. З ч. 3 ст. 180 СК України вбачається, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників з ким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01.01.2022 - 2618 грн., з 01.07.2022 - 2 744 грн., з 01.12.2022 - 2 833 грн. З огляду на наведене, враховуючи особу платника аліментів, засади розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з [PERSON] і [PERSON] аліменти у розмірі ј частки, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з усіх видів заробітку на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи від 25 серпня 2022 року до досягнення дитиною повноліття на користь законного представника дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі закону, виходячи із кількості і характеру заявлених позовних вимог, з відповідачів в дохід держави слід стягнути по 992,40 гривень судового збору, що підлягав сплаті при поданні позову. На підставі ст.ст. 164, 166 СК України,

Outcome: approved