Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання її на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року. Заява обґрунтована тим, що 22 липня 1987 року заявниця вийшла заміж за громадянина України [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , що зареєстрований Великофоснянською сільською радою Овруцького району Житомирської області. У червні 1990 року заявниця та її чоловік отримали дипломи про закінчення Московського державного університету ім.. М.В. Ломоносова, в якому навчалися з 1985 року. Після закінчення учбового закладу влітку 1990 року, заявниця разом з чоловіком переїхала на постійне місце проживання в УРСР, де проживала до та після розпаду СРСР. Однак, після 1991 року заявниця паспорт громадянина України не отримала, а згодом отримала паспорт громадянки Російської Федерації. Зокрема, 03 вересня 1987 року заявниця отримала паспорт громадянина СРСР (№ [NUMBER] ). На основі цього паспорта зразка СРСР, заявниця 15.07.2002 року отримала замість нього паспорт Російської Федерації № [NUMBER] . Згодом цей старий паспорт був обміняний на новий паспорт РФ, виданий 16.08.2018 року № [NUMBER] . У подружжя є два сина - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які є громадянами України. 28 травня 2003 року заявниця була документована тимчасовою посвідкою на постійне проживання № [NUMBER] , та тимчасовою посвідкою на постійне місце проживання № [NUMBER] від 03.05.2012 року. На теперішній час заявниця отримала посвідку на постійне проживання № [NUMBER] , виданого 01.07.2021 року. З приводу звернення заявниці, щодо оформлення паспорта громадянина України, Святошинський відділ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ДМС України, заявнику було відмовлено з підстав відсутності підтвердження факту проживання на території України на момент 1991 року. Ухвалою суду від 30 вересня 2022 року заяву прийнято до розгляду в порядку окремого провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні (а.с. 60). У судовому засіданні заявник та її представник з урахуванням уточнень просили задовольнити заяву в частині встановлення факту стосовно [PERSON] , зокрема посилаючись на факт її трудової діяльності відображений у трудовій книжці, з якого вбачається, що заявниця після завершення навчання працювала весь час на території України. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] , народилась [INFO] у місті Кузнецьк, Пензенської області РСФСР (а.с. 23 - копія свідоцтва про народження). 22 липня 1987 року заявниця вийшла заміж за громадянина України [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , що зареєстрований Великофоснянською сільською радою Овруцького району Житомирської області (а.с. 16). У червні 1990 року заявниця та її чоловік отримали дипломи про закінчення Московського державного університету ім.. М.В. Ломоносова, в якому навчалися з 1985 року (а.с. 28-29). Після закінчення учбового закладу влітку 1990 року, заявниця разом з чоловіком переїхала на постійне місце проживання в УРСР, де проживала до та після розпаду СРСР. Після завершення навчання та приїзду на територію УРСР, заявниця разом із сім`єю тимчасово поселились у рідної сестри чоловіка [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , де проживала з липня 1990 року по грудень 1990 року. Після цього, заявниця з сім`єю орендували квартиру у [ADDRESS] . У ній сім`я прожила з грудня 1990 року. В цей період батькові чоловіка заявниці [PERSON] було виділено земельну ділянку у Київській області с. Мих. Рубежівка, що підтверджується копією наказу №82 від 20.02.1991 року, де вподальшому сім`єю було придбано житловий будинок, у якому заявниця з сім`єю проживала із жовтня 1991 року, про що зроблені відповідні записи у будинковій книзі. На підставі наказу №17 від 20.08.1990 року заявницю було прийнято на роботу та призначено на посаду бухгалтера в Науково-виробничому кооперативі «ІРБІС» (м. Київ). 18 жовтня 1991 року остання була звільнена з посади бухгалтера за власним бажанням та 25 жовтня 1991 року прийнята на роботу і призначена на посаду головного бухгалтера в Спільному Підприємстві «СЕНТ» (м. Київ), де пропрацювала до 06 жовтня 1992 року (а.с. 30-40). З приводу оформлення паспорта громадянина України, Святошинським відділом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ДМС України, заявнику було відмовлено з підстав відсутності підтвердження факту проживання на території України на момент 1991 року (а.с. 27). Згідно з ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до положення п. 5) ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень». Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та зазначеного Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Наданими заявником до суду документами підтверджується факт постійного проживання [PERSON] на території України, станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року, а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є підстави для її задоволення. З огляду на викладене,

Outcome: approved