Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

31.08.2022 року представниця позивача [PERSON] звернулася до Іваничівського районного суду Волинської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Володимирської міської ради Волинської області, про позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно малолітньої дитини. Позивач мотивує свої вимоги тим, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Володимирської міської ради від 21.07.2022 року малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] відібрано у матері. Малолітня [PERSON] , [INFO] залишилась проживати з батьком [PERSON] в [ADDRESS] . [PERSON] передано на виховання та утримання [PERSON] ( [ADDRESS] ) позивач є дідусем дитини. Мати дітей ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Вона залишає дітей на тривалий час, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, а саме не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Оскільки малолітній [PERSON] потребує посиленого медичного нагляду, така поведінка матері несе загрозу його життю та здоров`ю. Фактичного від самого народження малолітнього [PERSON] відповідачка та батько дитини ( [PERSON] ) усунулись від виконання батьківських обов`язків. Вони не опікувались власним сином, оскільки він потребував додаткового піклування через вроджені вади здоров`я. Фактично [PERSON] та [PERSON] , які є дідусем та бабусею малолітнього [PERSON] , піклувались про нього, лікували, проводили необхідні фізіотерапевтичні заходи, неодноразово намагались вплинути на відношення батьків до онука, однак позитивних результатів це не принесло. Рішенням Іваничівського районного суду за позовом [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [PERSON] , котрий є його батьком дитини. Позивач вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] є єдиним дієвим захистом його прав на піклування та на належні умови проживання, виховання та лікування дитини. Представниця позивача [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибула, просить справу розглянути без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала повністю, про що суду надала відповідну заяву (а.с. 35). Третю особу - орган опіки та піклування Володимирської міської ради Волинської області було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом; третьою особою не направлено свого представника для участі в судовому засіданні, надано заяву про розгляд справи без участі представника (а.с. 34), заперечень проти задоволення позову третьою особою висловлено не було. Відповідачка [PERSON] була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибула, надала суду заяву, в якій позов визнала та просила справу розглянути без її участі (а.с. 30). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 06.03.2019 року Нововолинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 17.03.2021 року №156/1220/19 [PERSON] (батька малолітнього [PERSON] ) було позбавлено батьківських прав. (а.с. 7-13). Згідно з актом обстеження умов проживання служби у справах дітей виконавчого комітету Володимирської міської ради від 13.07.2022 року мати залишила дитину на [PERSON] та не проживає з дитиною, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, часто змінює співмешканців. (а.с. 14) Згідно з актом обстеження умов проживання дитини складеним комісією органу опіки та піклування, 20.07.2022 року мати дитину не відвідує, не цікавиться нею. Дитину доглядає батько [PERSON] , мати обіцяла належним чином піклуватись про дитину, однак після засідання комісії з питань захисту прав дитини знову почала вживати алкоголь. (а.с.15) Як вбачається із актаобстеження умов проживання дитини від 28.07.2022 року мати дитини [PERSON] не цікавиться дочкою, не телефонує, зникла у невідомому напрямку. На прохання [PERSON] повернутися та виховувати малолітню не реагує. (а.с. 16) Згідно з витягом з протоколу №07-22 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Володимирської міської ради від 14.07.2022 року комісія зробила висновок про відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] та затвердила висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 17-18) Рішенням виконавчого комітету Володимирської міської ради Волинської області від 21.07.2022 року №242 ухвалено відібрати [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] та тимчасово влаштувати дитину на утримання до дідуся [PERSON] (а.с.19) Згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням Володимирської міської ради Волинської області, вбачається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 20-22) В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідачка [PERSON] самоусунулася від виховання сина, не піклується про стан його здоров`я, не приймає участі у його вихованні, не надає матеріальної допомоги на його утримання. Стаття 150 Сімейного Кодексу України встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та передбачає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. Згідно з пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя (не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом з тим, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, зважаючи на той факт, що відповідачка фактично не бере участі у вихованні дитини, не надає допомоги на його утримання, суд приходить до висновку про її ухилення від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення батьківських прав. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з`явилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача, позов визнала у відповідній письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, протоколів до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При вирішенні такої категорії справ про позбавлення батьківських прав Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE, заява № 39948/06, від 18.12.2008 року, пп.47-51) в черговий раз зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (п. 47 вказаного рішення Суду) Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей п. 2 ст. 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає ст.8 Конвенції (п. 48 згаданого рішення Суду). Суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (п.49 наведеного рішення Суду). Потрібно з`ясовувати наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (п.50 вказаного рішення Суду). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (п. 51 згаданого рішення Суду). Суд погоджується із висновком виконавчого комітету Володимирської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] , оскільки такий висновок вмотивований, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню дитину відповідачки, дотримання якнайкращих інтересів дитини. Нормами ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» до числа дітей, позбавлених батьківського піклування, віднесено, зокрема, дітей, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав. Згідно зі ст. 11 згаданого Закону органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо встановлення статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, надання опіки та піклування над дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування, соціальний захист і захист особистих, майнових, житлових прав та інтересів дітей; впровадження пріоритетних форм влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного Ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність чи відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 193 СК України за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного Ощадного банку України. Відтак, суд дійшов висновку про те, що відповідачка має можливість сплачувати аліменти на утримання її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частині з усіх видів заробітку (доходу), платника аліментів, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 серпня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до п.14 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ст. 88 ЦПК України). Враховуючи, що позивачем не було сплачено судовий збір при поданні позову, суд відповідно до ст.88 ЦПК України присуджує стягнення з відповідачки судового збору в дохід держави у розмірі 992,40 грн.( за вимогою немайнового характеру щодо позбавлення відповідачки батьківських прав, яка подана фізичною особою).

Outcome: approved