Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

08.07.2022 [PERSON] звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що вона та відповідачі: [PERSON] , [PERSON] являються співвласниками квартири [ADDRESS] , по 1/3 частині кожен. Між ними існують напружені відносини з приводу оплати житлово комунальних послуг, у зв`язку з чим виникла необхідність у встановленні порядку користування квартирою та розподілі особових рахунків з оплати даних послуг. Спірна квартира має загальну площу 49,5 кв.м., складається з двох кімнат, площі яких не відповідають ідеальним часткам співвласників. Відповідачі не проживають у вказаній квартирі, користуються лише за потреби житловою кімнатою площею 12,1 кв.м., а постійно мешкають за адресою: [ADDRESS] . Вона постійно проживає у спірній квартирі та користується житловою кімнатою площею 17,4 кв.м. 11.05.2022 вона звернулася до КП БМР «Білоцерківтепломережа», КП БМР ЖЕК № 7, Приватне акціонерне товариство «КАТП-1028» із заявами про розподіл особових рахунків, однак, їй відмовили, оскільки відсутня згода всіх співвласників квартири, а тому варто розподілити рахунки після встановлення порядку користування житлом. Вона сплачує комунальні послуги по загальній площі або відповідно до кількості співвласників самостійно, що для неї є важким тягарем, адже вона пенсіонер. Враховуючи, що в добровільному порядку вирішити спір неможливо, просила в судовому порядку\~ встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] між нею і відповідачами наступним чином:\~ [PERSON] виділити в користування житлову кімнату площею 17,4 кв.м., [PERSON] та [PERSON] виділити в користування житлову кімнату площею 12,1 кв.м., а решту приміщень залишити у загальному користуванні;\~ зобов`язати третіх осіб розподілити особові рахунки за вказаною адресою відповідно до порядку користування житловим приміщенням. 27.07.2022 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 19.09.2022 відповідач - [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені відповідача -\~ [PERSON] , згідно довіреності, подала до суду відзив на позов обґрунтовуючи тим, що вона, дочка позивача, її син - [PERSON] та позивач - [PERSON] являються співвласниками квартири [ADDRESS] , по 1/3 частині кожен, яка була приватизована ними 03.12.2007. Вказана квартира має загальну площу 49,5 кв.м., складається з двох житлових кімнат та інших допоміжних приміщень. Просила в судовому порядку встановити порядок користування квартирою, виділивши їй із сином житлову кімнату площею 17,4 кв.м. з балконом, а позивачу виділити житлову кімнату площею 12,13 кв.м., залишивши решту приміщень у спільному користуванні. Мирним шляхом вирішити спір неможливо, адже позивач\~ не допускає її із сином до квартири, чинить перешкоди, які закінчуються сварками, створює нестерпні умови для нормального проживання. Також, вони із сином бажають укласти договори з обслуговуючими комунальними установами та сплачувати комунальні послуги без заборгованості та вчасно, однак, лише за свої частки у спільному майні. Також, зазначила, що [PERSON] наразі перебуває у лавах ЗСУ, тому не має можливості приймати участь у судових засіданнях даної справи. Просила визначили між співвласниками порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме: виділити в користування [PERSON] \~ та [PERSON] житлову кімнату площею 17,4 кв.м. з балконом, [PERSON] виділити в користування житлову кімнату площею 12,13 кв.м., допоміжні приміщення залишити у спільному користуванні. 26.09.2022 позивач подала до суду відповідь на відзив обгрунтовуючи тим, що 21.10.1987 вона безоплатно отримала двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , як багатодітна сім`я, оскільки мала двох синів та дочку. Згодом син [PERSON] помер. 03.12.2007 вона оформила приватизацію на онука [PERSON] та дочку - [PERSON] . Дочка тривалий час не проживає у спірній квартирі, оскільки самостійно вирішила проживати за адресою:\~ [ADDRESS] , та вона ніколи не заперечувала щоб дочка проживала разом із нею та приймала участь в утриманні квартири. Відповідач до відзиву не надала доказів, що вона чинить їй перешкоди у користуванні квартирою. Її онук - [PERSON] періодично проживав разом із нею у спірній квартирі, в такі періоди вона доглядала за ним. На даний момент онук перебуває в ЗСУ на лінії фронту. Надана відповідачем довіреність жодним чином не стосується позиції онука у даній справі, адже видана до початку розгляду справи та для оформлення спадкових прав на інше майно. Заявлений нею порядок користування квартирою є лише формальністю, оскільки протягом усього періоду з моменту приватизації вона користується житловою кімнатою площею 17,4 кв.м., а до житлової кімнати площею 12,13 кв.м. дочка їй заборонила заходити, оскільки там знаходяться її речі з онуком. Між нею та відповідачами за тривалий час спільного користування квартирою встановився фактичний порядок користування кімнатами, вона користується кімнатою площею 17,4 кв.м., а відповідачі - кімнатою площею 12,13 кв.м., при цьому замки на дверях не встановлені та останні там не проживають. Водночас, вона самостійно, за власні кошти, що отримала від брата [PERSON] , зробила ремонт у кімнаті площею 17,4 кв.м., замінила вікна на балконі, оскільки дуже хворіє і їй необхідний вихід на балкон. Наразі постало проблемне питання з оформлення субсидії, адже раніше відповідачі надавали їй документи, які підтверджували, що вони з нею не проживають і вона мала змогу в повній мірі оплачувати комунальні послуги. На даний час дочка не йде з нею на контакт, а вона зі своєї пенсії не може повністю сплачувати комунальні послуги, а без визначення порядку користування квартирою комунальні установи відмовляють їй в розподілі особових рахунків. Разом з тим, з відзиву вбачається, що відповідач не проти визначити порядок користування квартирою, але хоче виділити собі та онуку кімнату з ремонтом. В той час, вона не чинить їм перешкод у користуванні будь якою кімнатою, а заявлений нею порядок не призведе до погіршення житлових умов дочки та онука, оскільки, у спірній квартирі вони не проживають, а зберігають лише речі. А вразі заявленого відповідачем поділу будуть порушені її права, оскільки, вона тривалий час проживає у спірній квартирі у житловій кімнаті площею 17,4 кв.м., а сплачує комунальні послуги за всю площу квартири. Тому, просила задовольнити її позов в повному обсязі. 04.10.2022 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити вимоги у повному обсязі та зазначила, що вказану квартиру отримала у 1987 році, усе життя в ній проживає, у кімнаті площею 17,4 кв.м., а відповідач із сином жили у кімнаті 12,13 кв.м., у 2007 році квартиру приватизували на трьох осіб. Дочка не проживає у квартирі близько 6-8 років, онук інколи проживав по 2 місяці до 2019 року. З 2016 року вона сама сплачує кошти за комунальні послуги по квартирі, оформляла субсидію, а дочка наразі відмовилася допомагати у сплаті комунальних послуг. У кімнаті площею 12,13 кв.м. знаходять речі відповідачів і вона даною кімнатою не користується та не чинить їм перешкод у користуванні квартирою. Комунальні послуги по квартирі нараховують з урахуванням усієї житлової площі та відповідно до кількості співвласників, тому сама вона не може сплачувати їх. Наразі онук придбав автомобіль, дочка розлучилася, тому вона не може оформити субсидію. Відповідачі в утриманні квартири участі не приймають, вона зробила ремонт у своїй кімнаті та решті допоміжних приміщень. Дочка лише інколи надавала їй кошти, останній раз на день народження 1000,00 грн. і приносила продукти, в 2021 році на день народження 1000, 00 грн. і 5 разів приносила продукти. Представник позивача, адвокат Палецька Марина Анатоліївна, в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що відповідач жодних доказів щодо чинення позивачем їй перешкод у користуванні квартирою не надала. З моменту приватизації квартири кімнатою площею 17,4 кв.м. користується позивач, а відповідач користується кімнатою площею 12,13 кв.м., замків на дверях немає. Питання щодо оформлення субсидії вже вирішилося під час розгляду справи. Відповідач -\~ [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково та зазначила, що не проти визначення порядку користування квартирою, однак за запропонованим нею варіантом. З моменту отримання позивачем квартири між членами сім`ї був визначений порядок користування кімнатами, мати в кімнаті площею. 17,4 кв.м., а діти в кімнаті 12,13 кв.м., потім мати жила із співмешканцем, тому вона не мала можливості з ними проживати. Жила спочатку з першим чоловіком, потім з другим, а син - [PERSON] жив разом із нею. Вони із сином проживали в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , син з 2019 року служить в ЗСУ. Кошти на сплату комунальних послуг та документи для оформлення субсидії вони надавали позивачу і проблем не виникало. В січні 2022 року син вирішував питання щодо поїздки за кордон, тому було запропоновано позивачу продати квартиру, щоб купити йому окреме житло, але позивач відмовилася. Так, син придбав автомобіль, однак на позичені кошти і для потреб ЗСУ, адже він з 2014 року служить в ЗСУ. Син пересилав позивачу кошти для сплати комунальних послуг на картковий рахунок. До 2022 року вона надавала позивачу кошти по 500,00 грн. щомісячно і купувала їй продукти харчування. Вони з матір`ю більше 10 років пропрацювали на будівництві, тому в квартирі разом проводили ремонтні роботи, у кімнаті площею 12,13 кв.м вона робила ремонт у 2010 році, а позивач у своїй кімнаті робила ремонт у 2007 році. Останні два роки позивач проживає сама у квартирі, а вона з меншим семирічним сином проживає за адресою: [ADDRESS] , яка належить сестрі колишнього чоловіка, однак, після розірвання шлюбу, змушена буде з даного житла виселитися. Тому, має намір проживати у спірній квартирі із дитиною, отже потребує більшої житлової площі. 19.07.2022 вона приїхала до квартири, щоб заночувати, а мати дозволила їй зайти лише у маленьку кімнату. Вона викликала поліцію, почали складати протокол, однак вона відмовилася завершити справу, оскільки не хотіла подальших судових процесів, і сплатила штраф за неправомірний виклик поліції. Іншого житла, окрім спірного, вона не має. Комунальні послуги вона не сплачує, адже не проживає у квартирі, а в кімнаті площею 12,13 кв.м. знаходяться речі сина. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надано довідку [INFO] щодо перебування відповідача з 24.02.2022 у Збройних Силах України, на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію». Третя особа - КП БМР «Білоцерківтепломережа» представника до суду не направила, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, заяви з процесуальних питань та письмові пояснення щодо спору до суду не подала. Третя особа - Приватне акціонерне товариство «КАТП-1028» представника до суду не направила, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, заяви з процесуальних питань та письмові пояснення щодо спору до суду не подала. Третя особа - Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради ЖЕК № 7 представника до суду не направила, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, на розсуд суду. Суд, суд заслухавши учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , являється пенсіонером, перебуває на обліку в Білоцерківському об`єднаному управлінні ПФУ в Київській області і отримує пенсію за віком, яка станом на грудень 2021 року становила 2123,75 грн., з 23.12.1987 зареєстрована та проживає за адресою:\~ [ADDRESS] , вона отримала право на заселення у вказане житлове приміщення, на той час сімейний гуртожиток «Білоцерківхімбудівництво», разом із сім`єю: чоловіком та трьома дітьми, в тому числі відповідача [PERSON] , на підставі ордеру № 398 від 21.10.1987, що підтверджено матеріалами справи (а.с.9-12, 15, 96) та визнається сторонами. Відповідач - [PERSON] , [INFO] , являється дочкою [PERSON] , з 05.02.1997 зареєстрована за адресою:\~ [ADDRESS] , з 2016 року по даний час проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із чоловіком [PERSON] , [INFO] , та малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , на підставі договору безоплатного користування майном, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 15-19,43) та визнається сторонами. Відповідач - [PERSON] , [INFO] , являється сином [PERSON] та онуком позивача, з 10.09.2014 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживав з матір`ю за адресою: [ADDRESS] і періодично за місцем реєстрації, та з серпня 2019 року перебуває в ООС Луганської області, а з 24.02.2022 призваний у Збройні Сили України, на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію». що підтверджено матеріалами справи (а.с. 16,44,64-66,83) та визнається сторонами. Згідно свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 03.12.2007, виданого Комунальною службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква (а.с. 13), громадянам: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було надано у спільну часткову власність квартиру [ADDRESS] , по 1/3 частині кожному, що узгоджується з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.02.2008 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.07.2022 (а.с. 13 на звороті, 68-70). Також, встановлено, що [PERSON] займає житлову кімнату площею 17,4 кв.м., у 2007 та 2008 роках здійснила ремонтні роботи у кімнаті та щодо заміни балкону і вікна на кухні, на її ім`я відкриті особові рахунки з оплати комунальних послуг у КП БМР «Білоцерківтепломережа», КП БМР ЖЕК № 7, ПАТ «КАТП-1028», які вона сплачує згідно рахунків з урахуванням субсидії на їх сплату та немає заборгованості,\~ а у користуванні відповідачів перебуває житлова кімната площею 12,1 кв.м., в якій вони зберігають особисті речі, комунальні послуги не сплачують, оскільки не проживають у квартирі, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.11, 20-28, 100-103, 116-122) та узгоджується з поясненнями сторін. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вона також проводила ремонтні роботи у квартирі та приймала разом із сином участь в оплаті комунальних послуг, однак, жодних доказів в підтвердження даних обставин до суду не подала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що являється сином позивача, мати вказану квартиру отримала завдяки важкій праці, виростила трьох дітей, а сестра хоче забрати кімнату матері, однак, остання на дану квартиру не заробила, тому не має права нею розпоряджатися. Між позивачем та відповідачем з 90 х років неприязні стосунки, відповідач з 2000 року не проживає у спірній квартирі та не виявляє такого бажання,\~ постійно нервує матір, хоче забрати у неї квартиру. Мати не перешкоджає відповідачам користуватися квартирою, вона мешкає у кімнаті площею 17,4 кв.м., здійснювала поліпшення житлових умов, а відповідач лише у 2000 2001 році їй допомагала. Відповідачі квартирою не користуються, онук проживав до служби у кімнаті площею 12,13 кв.м., а зараз там лише\~ речі відповідачів зберігаються. Чи була між сторонами якась домовленість щодо порядку користування квартирою йому невідомо. З матеріалів справи (а.с.29-31) вбачається, що позивач у травні 2022 року звернулася до КП БМР «Білоцерківтепломережа», КП БМР ЖЕК № 7, ПАТ «КАТП-1028» із заявами щодо розподілу особових рахунків зі сплати комунальних послуг та їй було відмовлено у задоволенні вказаних вимог, оскільки необхідна наявність договору між співвласниками щодо визначеного порядку користування квартирою або рішення суду в разі спору. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 41 Конституції України,\~ ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 316,\~ 317,\~ 319,\~ 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,\~ відповідно\~ до\~ закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Так, за ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Так, квартира [ADDRESS] , яка є ізольованим помешканням у житловому будинку, призначеним та придатним для постійного проживання в ньому, є об`єктом права власності (ч.1 ст.382 ЦК України), вона має загальну площу з балконом 49,5 кв.м., житлову площу 29,5 кв.м., складається з двох житлових кімнат: 17,4 кв.м. та 12,1 кв.м. та допоміжних приміщень: кухні - 6,7 кв.м., ванної - 2,6 кв.м., туалету 1,1 кв.м., коридору 8,1 кв.м., вбудованої шафи 0,3 кв.м., балкону 1,2 кв.м., що підтверджено матеріалами справи (а.с.14,71). За ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі № 6-1500 цс15, від 18.03.2020 у справі № 405/3475/15-ц, від 12.08.2021 у справі № 644/5579/18, від 01.08.2022 у справі № 486/1271/20. Як роз`яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (зі змінами), судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. Згідно з п.14 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. А відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року за № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (зі змінами), якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності. Ст. 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що\~\~ належить\~\~ громадянинові\~\~ на\~\~ праві\~\~ приватної\~ власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з\~ п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в чинній редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року за №45) власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), мають рівні\~ права\~ на користування підсобними приміщеннями і обладнанням (п.10 Правил). Пунктом 10 Правил також встановлено, що у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється: - за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); - за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; - за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). Згідно із ст. 47 ЖК України, норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу, а згідно ст. 50 даного Кодексу, при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя. Позивач звертаючись до суду з даним позовом просила виділити їй у користування житлову кімнату площею 17,4 кв.м., однак, запропонований варіант є неможливим, оскільки площа кімнати значно перевищує відхилення від ідеальної частки. Крім того, як зазначено вище у рішенні квартира [ADDRESS] має житлову площу 29,5 кв.м., тобто, на 1/3 частину у праві спільної власності приходиться 9,83 кв.м., що менше ніж встановлена законом норма жилої площі на одну людину, тобто, запропонований порядок користування квартирою призведе до погіршення житлових умов відповідачів. Відповідач заперечуючи проти позову просила виділи їй та [PERSON] в користування\~ житлову кімнату площею 17,4 кв.м. з балконом, а позивачу житлову кімнату площею 12,1 кв.м., однак, вимоги, шляхом пред`явлення зустрічного позову до суду не заявила, а суд, згідно ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, та не надала жодних доказів того, що позивач чинить співвласникам перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] . Тому, враховуючи кількість співвласників майна, їх стать та вік, наявність у відповідача [PERSON] ще одного сина, який є малолітнім, технічні характеристики квартири, зокрема, розмір та кількість житлових кімнат, суд приходить до висновку, про неможливість встановлення порядку користування квартирою, який зазначено позивачем, адже такий порядок призведе до порушення прав інших співвласників квартири. Також, позивач в обґрунтування вимог вказувала на те, що вона не має можливості сплачувати комунальні послуги, які нараховують відповідними організаціями, однак, з наданих до суду доказів та пояснень сторін, вбачається, що позивач має субсидію зі сплати даних послуг та заборгованість з їх сплати відсутня, крім того, вона не позбавлена можливості в судовому порядку стягнути з відповідачів вартість сплачених нею коштів за надані комунальні послуги чи витрати на утримання житла, пропорційно\~ часткам у праві спільної часткової власності відповідачів на вказану квартиру. Згідно ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Отже, обов`язком відповідачів, як співвласників житлового приміщення є своєчасна оплата комунальних послуг, згідно затверджених в установленому порядку тарифів з дотриманням вимог законодавства, якими передбачено обов`язок сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed