Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що [INFO] о 18:21 в соціальній мережі Фейсбук (facebook) у Групі «Луб`янка та околиці …» опубліковано повідомлення наступного змісту: «У нас самое большое предприятие Бучанской ОТГ - Здвижевская пуща - подвергается рейдерскому захвату со стороны [PERSON] , [PERSON] и [PERSON] 10 000 га леса, охотничье хозяйство. Создано в 2008 году. Аппетиты чиновников неутолимые. Прошу обратиь на это внимание друзей и правоохранительных органов. разом з [PERSON] 5 іншими особами»; 1)03.2021 р. о 20:26 в соціальній мережі Фейсбук (facebook) на своїй сторінці « [INFO] » опубліковано повідомлення наступного змісту: «Им конечно не удасться...их никто не боится. Вопрос прозорости и гласности. депутаты [PERSON] , [PERSON] член исполкома [PERSON] думали рейдернуть хозяйство на 10 000 га...Сдвижевская пуща... Ну понапрягайтесь пацаны, все в ваших руках!!!». Від [INFO] о 22:55 в соціальній мережі Фейсбук (facebook) на своїй сторінці « [INFO] » Відповідачем опубліковано повідомлення наступного змісту: «До сегодняшнего дня нет ни одного заявления от граждан про "неправильную" работу охотхозяйства Здвижевская пуща. Только браконьеры под руководством посадовцев [PERSON] , [PERSON] и депутата областного разлива Геращенко Вадима и его сына Никиты баражируют Бучанскую ОТГ от села к селу и сеют зерна рейдерства. С одной стороны это смешно...а с другой про какие инвестиции в страну может идти речь? Прошу обратить внимание и расследовать [PERSON] ...а может это подследственно ДБР ...я не знаю. Может достаточно публичного обращения? В понедельник напишу заявление в ДБР...все-таки два посадовця и депутат... [PERSON] проснитесь...вы ж глава оппозиционной фракции...идет рейдерский захват...Посадовец гапченко занимается тем, чем ему не положено...вместе с ним Покрасьон...крышует слуга в лабках конечно...геращенко Вадим и его сын...святым духом там даже не пахнет». Від [INFO] о 18:41 Відповідачем в соціальній мережі Фейсбук (facebook) на своїй сторінці « [INFO] » опубліковано повідомлення наступного змісту: «Пока что я вижу только одно. Я позитивно отношусь к любой критике, но подобного рода безосновательные, придуманные вами «факты и ситуации» являются прямым обвинением и клеветой в мой адрес и других членов моей семьи. Этого я не потерплю. Вы растиражировали в Фейсбук группах ничем не аргументированную, неправдивую информацию которая является клеветой. Собственник вышеупомянутого вами угодья не подтвердит ваших «обвинений» потому что они являются абсурдными и выдуманными лично вами. Зная вас достаточно долгое время, я знаю насколько вы эмоциональный человек. Но в сложившейся ситуации я потребую от вас публичных извинений. И повторюсь ещё раз. Никакого отношения к созданию или будущей работе общественной организации я не имею. Это мне написал депутат от Слуги народа [PERSON] теперь тут что я ему ответил. Я зафиксировал всё. И ваше присутствие и ваши высказывания . Я считаю , что вы крышуете уголовников. которые собрались рейдернуть частное предприятие...И мне все равно. что по этому поводу думает собственник предприятия...Я сам по себе. А кстати, что думает по этому поводу собственник предприятия?» У зв`язку з підставами викладеними у позові, позивач просить суд: Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , поширену [INFO] [PERSON] в загальнодоступній групі у соціальній мережі Facebook з назвою « [INFO] » Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , поширену [INFO] та 14.03.2021 р. [PERSON] персональній сторінці у соціальній мережі Facebook з іменем « [PERSON] », інформацію наступного змісту. Зобов`язати [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену ним 13.03.2021 р. недостовірну інформацію про [PERSON] в загальнодоступній групі у соціальній мережі Facebook з назвою «Луб`янка та околиці…». Зобов`язати [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену ним 13.03.2021 р. недостовірну інформацію про [PERSON] на його персональній сторінці в соціальній мережі Facebook з іменем « [PERSON] ». Стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) судові витрати у розмірі 20108грн. Відповідач не надав відзив. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, сповіщався належним чином, надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити (а.с. 102). Відповідач не подав відзив, сповіщався належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив (а.с. 108-114, 128-129, 132-135, 145-146, 151). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 30.04.2021 року ухвалою Бородянського районного суду Київської області позовну заяву залишено без руху (а.с. 73). 02.07.2021 року ухвалою Бородянського районного суду Київської області направлено за підсудністю до Іллічівського міського суду Одеської області (а.с. 86-87). 16.08.2021 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області прийнято справу до свого провадження та відкрито провадження по справі в загальному порядку (а.с. 91). 15.02.2022 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про передачу справи до іншого суду (а.с. 126). 27.04.2022 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області продовжено строк підготовчого судового засідання (а.с. 137). 27.04.2022 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області закрито підготовче судове засідання та призначено до слухання (а.с. 142). Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (ст. 128 ЦПК), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281\~ЦПК України. Судом на підставі ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що згідно звіту №135/2021-3В від 06.04.2021 року за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет зазначено про розміщення інформації з сторінки [PERSON] (а.с. 16-45). Згідно договору про надання послуг № 124/2021 від 31.03.2021 року ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму» та [PERSON] уклали договір про складання звіту та сплату за послуги коштів в розмірі 4200,00 грн. (а.с. 46-49). Відповідно адвокатського запиту №12 від 25.03.2021 року, витренувались відомості про рейдерські захвати підприємства МРПП «Здвиженська пуща», тощо (а.с. 50-51). Згідно листа № 02/аз-1 від 31.03.2021 року надано відповідь на адвокатський запит, в період з 2020 р. по 25.03.2021 р. не здійснювались будь-які дії щодо рейдерського захоплення Мисливсько-рибальського приватного підприємства «ЗДВИЖІВСЬКА ПУЩА», перешкоджання його діяльності або позбавлення Підприємства права на користування мисливськими угіддями (а.с. 52). Відповідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за період з 2020 по 25.03.2021 р. керівник та склад засновників Підприємства не змінювався (а.с. 53-59, 95-99). Згідно договору про надання правої допомоги №15/03/21 від 15.03.2021 року між [PERSON] та адвокатом Кушніренко Ю.М. уклали договір про надання послуг адвоката, з розпискою № 1 від 16.03.2021 року про отримання адвокатом коштів в розмір 16\~000,00 грн. (а.с. 60-66). V. Оцінка Суду. Ч. 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із статями 80 і 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 77 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не приймає до уваги інших доказів, наявних в матеріалах справи, оскільки вони не стосуються предмету доказування (а.с. 5-6). До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права: Згідно з ч. 1 ст. 28, ч. 4 ст. 32 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ч. 1 статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Ст. 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів,з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Враховуючи зазначене, наявний юридичний склад правопорушення, який є підставою для задоволення даного позову, а саме: а) інформація була поширення в мережі Інтернет в соціальній мережі Фейсбук (facebook) та стала доступною для необмеженого кола осіб. б) інформація безпосередньо стосується Позивача, оскільки, у ній, безпосередньо зазначається його ім`я та прізвище, а також здійснено гіперпосилання на сторінку Позивача в соціальній мережі Фейсбук (facebook). Окрім того, у вказаних публікаціях зазначається про сина Позивача [PERSON] . в) дана інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності, не підтверджується жодними фактами, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі, а також, на думку Позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації. Підтвердженням цього є відповідь на адвокатський запит до Мисливсько-рибальського приватного підприємства «ЗДВИЖІВСЬКА ПУЩА», в якому зазначено, що станом на 25.03.2021 р. жодного рейдерського захоплення/перешкоджання діяльності Підприємства не було, а також, що в період з 2020 р. по 25.03.2021 р. не здійснювались будь-які дії щодо рейдерського захоплення Підприємства, перешкоджання його діяльності або позбавлення Підприємства права на користування мисливськими угіддями. Також, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за період з 2020 по 25.03.2021 р. керівник та склад засновників Підприємства не змінювався. г) вказана інформація опублікована Відповідачем принижує честь та гідність Позивача, порушує його право на недоторканність ділової репутації. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Lingens v. Austria» зазначено, що суду необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не можна. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе». Так, згідно з Постановою Верховного Суду від 22.11.2021 р.у справі №761/32924/19 фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Виходячи з наведеного, інформація, поширена відповідачем, здійснена у спосіб категоричного та стверджувального висловлювання у формі повідомлення про існування конкретних обставин (фактів), тобто є фактичним твердженням, а не оціночним судженням. В такому випадку дана інформація може бути перевірена на предмет достовірності. Звертаючись до суду з позовом, позивач надав докази, що заперечують інформацію, поширену відповідачами. Тягар доведеності достовірності інформації, поширеної про іншу особу, лежить на тому, хто поширив таку інформацію, позивач лише доводить сам факт її поширення. Оскільки відповідач не надав жодного доказу, який би підтверджував правдивість інформації, поширеної ними стосовно позивача, суди дійшли обґрунтованого висновку, що поширена інформація є недостовірною. Зміст поширеної недостовірної інформації про нібито рейдерське захоплення хазяйства на 10 000 га завдає шкоди діловій репутації позивача, порочить його честь та гідність, оскільки спрямована на створення негативної соціальної оцінки позивача в очах оточуючих. Так, у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 757/40646/17-ц та від 18 квітня 2018 року у справі № 761/16062/16-ц сформульовано висновок про те, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Проте, з даної справи встановлено, що поширена відповідачами інформація про позивача є фактичним твердженням, а не критикою чи оціночним судженням. За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, а тому слід задовольнити позовну заяву. Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Ч. 1 ст. 134 зазначає, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Судовий збір, згідно зі ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved