Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначив,\~що з\~04.07.2011\~року по\~27.12.2019\~року він\~перебував у\~трудових відносинах\~з Приватним\~акціонерним товариством\~«Шахтоуправління «Покровське»,\~працював прохідником\~з повним\~робочим днем\~в шахті.\~27.12.2019\~року його\~було звільнено\~за п.2\~ст.40\~КЗпП України\~через виявлену\~невідповідність займаній\~посаді за\~станом здоров`я.\~Медичним висновком\~лікарсько-експертної\~комісії від\~13.10.2021\~року йому\~було встановлено\~професійне захворювання:\~хронічна радикулопатія\~L5,\~S1\~праворуч в\~стадії затихаючого\~загострення з\~помірними статико-динамічними\~порушеннями,\~м`язово-тонічним\~та больовим\~синдромами, хронічний бронхіт\~ІІ ст., фаза затихаючого\~загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. 23.12.2021 року МСЕК йому було встановлено третю групу інвалідності по профзахворюванню та ступінь втрати професійної працездатності за сукупністю 65 відсотків. Внаслідок професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода. У зв`язку\~із професійним\~захворюванням був\~істотно змінений\~його звичний\~життєвий уклад,\~а так\~само взаємини\~з його\~близькими й\~знайомими,\~він став\~замкнутий і\~нетовариський.\~Втратив престижну\~гірничу спеціальність,\~високу заробітну\~плату,\~це негативно\~позначилося на\~його соціальному\~статусі,\~що дуже\~морально його\~пригнічує,\~оскільки на\~його утриманні\~знаходяться двоє\~малолітніх дітей.\~ Він\~не може\~вести повноцінний\~спосіб життя,\~протягом тривалого\~часу відчуває\~фізичні страждання,\~обумовлені важкістю\~професійного захворювання,\~психологічний дискомфорт\~і значне\~порушення серцевого\~спокою,\~яке він\~випробовує до\~теперішнього моменту. У зв`язку\~із отриманим\~професійним захворюванням\~він став\~обмежений у\~русі,\~тому що\~швидко стомлюється\~при незначних\~навантаженнях,\~відчуває задишку,\~постійний сухий\~кашель,\~який інколи\~закінчується приступами\~блювоти.\~До отримання\~професійного захворювання\~він самостійно\~виконував всю\~необхідну чоловічу\~роботу в\~побуті,\~однак зараз\~у зв`язку\~зі станом\~здоров`я\~він не\~може цього\~робити,\~йому доводиться\~за гроші\~наймати людей,\~що негативно\~позначається на\~його матеріальному\~становищі і\~жадає від\~нього додаткових,\~моральних і\~матеріальних зусиль.\~До отримання\~професійного захворювання\~він зі\~своїми друзями\~регулярно займався\~спортом,\~підтримував себе\~в нормальній\~спортивній формі,\~захоплювався риболовлею. У результаті профзахворювання був змінений його життєвий уклад, він не може здійснювати свої захоплення, від чого він почуває постійний психологічний дискомфорт, став замкнутий, втратив інтерес до життя. Заподіяну моральну\~шкоду він\~оцінює у\~розмірі 200000\~грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 200000 грн. Відповідач надав до суду відзив, в якому позов визнав частково, не заперечує проти стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50000 грн., посилаючись на наступне. На думку позивача, моральна шкода йому заподіяна умовами виробництва, оскільки він тривалий час працював в підземних умовах, весь час в умовах впливу шкідливих факторів. Але слід зазначити, що оформляючи трудові відносини з позивачем, згідно ст. 29 КЗпП України, ст. 5 ЗУ «Про охорону праці», позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у шахті буде піддаватися впливу шкідливих факторів. Хронічна хвороба має довготривалий повільний процес. У розвитку хвороби розрізняють чотири стадії: латентний період, період продромальних явищ, гострий період який переходить в хронічну стадію. Однак, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, позивач умисно тривалий час не повідомляв адміністрацію відповідача про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я. Крім того, позивач зазначає, що працював в умовах впливу шкідливих факторів протягом тривалого часу, внаслідок чого набув професійні захворювання. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 153 КЗпП України працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. Однак за весь період роботи на ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. звернуто увагу судів на необхідність з`ясування питання: якими неправомірними діями чи бездіяльністю Відповідача заподіяно моральну шкоду позивачеві, ступінь вини відповідача та якими доказами це підтверджується. Теж саме закріплено і в ч.3 ст.23 ЦК України, і якій йдеться, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Підставою для відшкодування моральної шкоди працівнику є доведеність сукупності наступних обставин: факту порушення прав працівника у сфері трудових відносин, як наслідку протиправного винного діяння підприємства; факт заподіяння працівнику моральної шкоди у вигляді моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи потребі у докладені додаткових зусиль для організації свого життя; наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями/бездіяльністю підприємства та завданою моральною шкодою; обґрунтованість розміру моральної шкоди та його підтвердження відповідними доказами. Позивач, стверджуючи про заподіяння йому моральної шкоди, не наводить жодних доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань. Розмір моральної шкоди є таким, що розрахований без урахування вимог розумності та справедливості та без законодавчо обґрунтованих підстав. Позивачем, в якості факту спричинені моральних страждань помилково прийнятий акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 та висновок МСЕК про встановлення йому ІІІ групи інвалідності. Однак, висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря- психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого. Звертає увагу суду, що в матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Зазначені документи є єдиними належними і допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Ті обставини, що позивач тривалий час знаходився на лікуванні, про що він зазначив у позовній заяві, підтверджують, що позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак при цьому продовжував працювати в умовах впливу шкідливих факторів протягом тривалого часу, тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Під час працевлаштування працівники усвідомлюють, що під час роботи в шахті будуть піддаватися впливу шкідливих факторів та свідомо приймають запропоновані умови праці. Тому позивач вже під час працевлаштування повинен був усвідомлювати, що потрібно ретельно слідкувати за станом свого здоров`я та наслідки відповідної недбалості. Однак, зважаючи на те, що робота в шахті дає право на пенсію на пільгових умовах незалежно від віку, робітники продовжують працювати, незважаючи на погіршення стану свого здоров`я, навмисно приховуючи від роботодавця ці обставини. І чомусь тільки зараз позивач згадав про важкі умови праці, які завдали йому моральних страждань. Позивачем не заперечується той факт, що він, будучі хворим та відчуваючи симптоми професійних захворювань, продовжував працювати і умисно приховував від відповідача факт професійного захворювання, чим сприяв їх розвитку та збільшенню власної шкоди. З медичної документації (виписок та епікрізів з особистої медичної картки) вбачається, що позивач відчував симптоми захворювань задовго до встановлення стійкої втрати працездатності, проте продовжував працювати в підземних умовах, не дивлячись на застереження лікарів. Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 1193 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується. На підставі вищевикладеного вважає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання. У постанові від 12.09.2018 у справі №335/11779/16-ц ВС вказав, що сама лише наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із профзахворюванням, відповідач не вчиняв. Просить суд прийняти до уваги, що згідно із висновком МСЕК, позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності тимчасово, у відповідності до «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.09, є робочою. Інваліди ІІІ групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто позивач у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями та травмою права на працю не позбавлений. Крім того, просить врахувати, що позивачеві органом Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб, оскільки отримує пенсію. Вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 200000 грн, враховуючи обставини отримання професійного захворювання, ступінь втрати працездатності (65%), не відповідає вимогам розумності, виваженості і справедливості (ст. 23 ЦК України), глибині моральних та фізичних страждань позивача та практиці, що склалася в судах України. Вимога позивача про стягнення 200000 грн, як компенсації моральної шкоди з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» є безпідставно завищеною та такою, що не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості та глибині моральних та фізичних страждань позивача. Крім того, у разі вирішення справи на користь позивача, просить суд звернути увагу, що відповідно до п.п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: - сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Відповідно п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема податковий агент. Згідно п. 14.1.180 ПК України податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу. Також, п.п.16-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення Податкового кодексу України тимчасово встановлюється військовий збір. Тож суд при винесенні рішення має зазначити в судовому рішенні про утримання податку у розмірі 18%, а також 1,5% військового збору від суми, що належить до виплати. Таким чином, в процесі добровільного виконання судового рішення, ПрАТ «ШУ «Покровське» виступає у ролі податкового агенту, тож з метою уникнення непорозумінь зі стягувачами в майбутньому, просить суд, зазначати у судовому рішенні, що присуджені до стягнення суми з урахуванням утримання з нього обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Вважає, що перелічені вище обставини мають істотне значення для розгляду цієї справи, тож вимога позивача про стягнення 200000,00 грн, як компенсації моральної шкоди з ПрАТ «ШУ «Покровське» є безпідставною та не підлягає задоволенню. Крім того, посилаючись на ст.141 ЦПК України, зазначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Покровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області,до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду пояснення, в яких зазначив, що 23.11.2021 року обласною профпаторлогічною МСЕК встановлено [PERSON] 65% відсотків втрати працездатності у зв`язку з професійним захворюванням безстроково. На підставі чого 15.12.2021 року [PERSON] звернувся до Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з заявою про призначення йому страхових виплат у зв`язку з професійним захворюванням. Покровським відділенням 24.12.2021 року було винесено Постанови №14019/10027005/1/2, №14019/10027005/1/3 про призначення страхових виплат [PERSON] , а саме: одноразова допомога в разі стійкої втрати працездатності в розмірі 26287,95 грн та щомісячна страхова виплата в розмірі 8645,34 грн, яка призначена з 19.11.2021 року безстроково. Управління просить суд розглянути та закінчити розгляд справи без участі представника Управління, винести рішення по справі на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з ПрАТ «ШУ «Покровське» з 04.07.2011 року по 27.12.2019 року, де працював гірничим робітником очисного забою 4 та 5 розрядів підземним з повним робочим днем в шахті. Був звільнений 27.12.2019 за п.2 ст.40 КЗпП України через виявлену невідповідність займаній посаді за станом здоров`я (а.с.8-15). Згідно з\~медичним висновком\~клініки профзахворювань\~ДУ «Інститут\~медицини праці\~НАМН України»\~від 13.10.2021\~року та\~актом від\~25.10.2021\~року розслідування\~причин виникнення\~хронічного професійного\~захворювання форми\~П-4,\~позивачу встановлено\~професійне захворювання:\~хронічна радикулопатія\~L5,\~S1\~праворуч в\~стадії затихаючого\~загострення з\~помірними статико-динамічними\~порушеннями,\~м`язово-тонічним\~та больовим\~синдромами, хронічний бронхіт\~ІІ ст., фаза затихаючого\~загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. В умовах впливу шкідливих факторів позивач пропрацював 17 років 6 місяців 02 дні, останнім підприємством, на якому він працював в умовах шкідливих факторів, є ПрАТ «ШУ Покровське», де працював 8 років 5 місяців 23 дні (а.с. 17, 18-19). 23.11.2021 року МСЕК позивачу було встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково. Йому рекомендовано медикаментозне лікування за професійним захворюванням, санітарно-курортне лікування за профрадікулопатією, корсет №23 від хребта (а.с.36, 37). Позивач у зв`язку з професійним захворюванням неодноразово знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах (а.с. 20-35). Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода\~відповідно до\~ст.\~23\~Цивільного кодексу\~України полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок професійних захворювань позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з захворюваннями, внаслідок яких йому встановлено інвалідність 3 групи та встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково, у душевних стражданнях, пов`язаних з наслідками цих захворювань, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися, у суттєвому обмеженні його фізичних можливостей, у безповоротності змін у стані здоров`я позивача. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 200000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 50000 гривень. \~ \~ \~ \~Відповідно до пп.\~168.1.1 п. 168.1 ст. 168\~Податкового\~кодексу України, податковий\~агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок. Податок сплачується до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування податку. Також, пп. 1.1 п. 161\~підрозділу 10\~розділу XX Податкового кодексу\~Платниками військового збору є особи, визначені п.\~162.1 ст.162 Податкового кодексу, а саме фізичні особи - резиденти (нерезиденти), які отримують доходи з джерела їх походження в Україні. 1.2. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені\~статтею 163 цього Кодексу. 1.3. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. На виконання вимог пп. «б» п.\~176.2 ст. 176 Податкового кодексу\~особи, які мають статус\~податкових агентів, зобов`язані, а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; Відповідно до\~ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~платниками єдиного внеску\~є: 1)\~роботодавці:\~підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи\~за цивільно-правовими договорами\~(крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; Відповідно до 7 вказаного\~Закону\~Єдиний внесок нараховується: 1) для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої\~статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до\~Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг)\~за цивільно-правовими договорами; Оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком позивача, податковим агентом якого в силу закону виступає відповідач, суд, стягуючи кошти, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Податки і збори із цієї суми підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення, внаслідок чого виплачена йому на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів, які підлягають сплаті податковим агентом. Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 7 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19 (провадження № 61-10657св20). \~ \~ \~ \~Таким чином, позов слід задовольнити частково та стягнути із відповідача на користь позивача кошти у відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, в сумі 50000,00 грн. без утримання податку й інших обов`язкових платежів та з якої податок і збори підлягають відрахуванню при сплаті. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 248,10 грн. (50000 грн. х 992,40грн. : 200000 грн. = 248,10 грн.), оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі ст.2371 КЗпП України,

Outcome: partial