Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

В травні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом, посилаючись на наступні обставини. [INFO] померла її мати [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 28.07.2020 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить: частка 17/20 будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] ; земельна ділянка, площею 0,0648 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] ; земельна ділянка, площею 0,01 га., для будівництва індивідуальних гаражів по [ADDRESS] ; земельна ділянка, площею 0,0272 га., для індивідуального садівництва по [ADDRESS] . Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Померла [PERSON] за життя заповіту не склала. Спадкоємцями першої черги, після смерті [PERSON] , є діти померлої: [PERSON] (надалі Позивач), [PERSON] , [PERSON] (надалі Відповідач 1), [PERSON] (надалі Відповідач 2). У встановлений законодавством шестимісячний строк, Позивач звернулася до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини, після померлої [PERSON] . Із заявами про прийняття спадщини, після померлої [PERSON] , до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, також звернулися Відповідачі. Державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. була заведена спадкова справа №386/2020 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . 11 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про відмову від прийняття спадщини, яка залишилася після померлої [PERSON] , на користь дочки спадкодавці [PERSON] . Померла [PERSON] була інвалідом 2 групи загального захворювання та за життя отримувала пенсію по інвалідності. З 14 березня 2019 року по 22 березня 2019 року вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в інсультному блоці при неврологічному відділенні КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» з діагнозом: інфаркт головного мозку в басейні лівої та правої СМА від 13.03.19 з лівобічною геміплегією, правобічною пірамідною недостатністю, повною моторною, частковою сенсорною афазією, лівобічною геміанопсією, порушенням статики, ходи та самообслуговування при церебросклерозі, гіпертонічній хворобі III ст., дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІст. З вираженим церебростенічним синдромом, кардіосклероз атеросклеротичний, фібриляція передсердь, постійна тахісистолічна форма СНПА, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3035, хвора потребує постійного стороннього догляду. Спадкодавець до перебування в лікарні проживала одна за адресою: [ADDRESS] , але після виписки з лікарні 22.03.2019 року вже потребувала постійного стороннього догляду, допомоги та піклування, оскільки перебувала в безпорадному стані, не могла проживати самостійно і забезпечити умови свого життя. Безпорадний стан [PERSON] також підтверджується і наданням Позивачу нотаріально засвідченої довіреності від 27.09.2019 року, зокрема на отримання від її імені пенсійних виплат (нотаріальні дії були вчинені за місцем проживання спадкодавця в зв`язку з безпораднім станом). Оскільки після виписки 22.03.2019 року з лікарні, [PERSON] перебувала в безпорадному стані, виникла необхідність визначення осіб, які б здійснювали постійний догляд за нею. Спадкодавець мала чотирьох дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] проживає в однокімнатній квартирі, загальною площею, 31,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , разом з чоловіком [PERSON] та двома дітьми [PERSON] та [PERSON] . При цьому, чоловік є інвалідом 3 гр. загального захворювання, син є інвалідом війни 2 гр., донька є студенткою денної форми навчання. Позивач до 13.04.2020 року працювала на ПрАТ «Росава», але була звільнена у зв`язку з ліквідацією підприємства та з 14.05.2020 року перебувала на обліку в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості. [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] , який також в зв`язку з хворобою, потребує постійного догляду. [PERSON] проживає з дружиною та дітьми у двокімнатній квартирі, має автомобіль Рено [PERSON] (зареєстрований на дружину [PERSON] ). Крім того, є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] . [PERSON] не одружена, дітей немає, офіційно працевлаштована, є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] . За таких обставин, враховуючи належне матеріальне становище Відповідачів, спадкодавець [PERSON] потребувала допомоги саме від Відповідачів, про що вона неодноразово їх просила, але вони її відмовляли і жодної допомоги не надавали. Враховуючи відмову Відповідачів у допомозі матері, Позивач змушена була після виписки з лікарні 22.03.2019 року забрати її для подальшого проживання до себе в однокімнатну квартиру, де матір проживала більше року та померла [INFO] . Всупереч вимогам законодавства, витрати під час перебування матері в лікарні 14.03.2019 року по 22.03.2019 року, та подальші витрати на лікування в зв`язку з її тяжкою хворобою здійснювала лише Позивач, що підтверджуються квитанціями про придбання ліків, медичних препаратів, медичних засобів за період з березня 2019 року по липень 2020 року. Проте, матеріальний стан Позивача не дозволяв в повному обсязі забезпечити належне утримання померлої [PERSON] , грошових коштів вистачало лише для придбання життєвонеобхідних ліків. Натомість матеріальний стан Відповідачів дозволяв надавати покійній матері матеріальну допомогу, оскільки вони є здоровими, працездатними особами, мають постійний дохід, який повністю витрачали на свої потреби. На неодноразові звернення померлої та Позивача щодо необхідності надання допомоги матері, Відповідачі не реагували, жодного разу не провідали її та ухилялися від надання будь-якої допомоги. Крім того, враховуючи наявність мікроавтобусу у [PERSON] , померла мама просила його здійснити перевезення її з лікарні, але ним було відмовлено, у зв`язку з чим Позивачем була здійснена про плата грошових коштів за перевезення хворого, що підтверджується відповідними квитанціями доданими до позову. Витрати на поховання [PERSON] також були повністю покладені на Позивача, що підтверджується відповідними квитанціями доданими до позову. Викладені факти переконливо свідчать, що Відповідачі не надавали та ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві - [PERSON] , яка потребувала допомоги у зв`язку з тяжкою хворобою та безпорадним станом. Умисні дії Відповідачів, а в деяких випадках їх бездіяльність, були спрямовані на ухилення від обов`язку забезпечити необхідну допомогу та підтримку спадкодавцю. Тому, просила суд усунути [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . Стягнути з Відповідачів судові витрати ( а. с. 1-5 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2022 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 57 ) та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 17 травня 2022 року судом було зроблено запити стосовно місця проживання та реєстрації відповідачів ( а. с. 61, 62 ). 02 червня 2022 року за вх. № 16968 та вх. № 16967 судом отримано з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області стосовно [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 63, 64 ). В зазначених відповідях було вказано, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Ухвалою судді від 03 червня 2022 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 05 липня 2022 року. Одночасно вказаною ухвалою витребувано у державного нотаріуса належним чином завірену копію спадкової справи № 386/2020 після померлої [INFO] [PERSON] та у комунального некомерційного підприємства БМР «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» виписки з медичної картки померлої [PERSON] , за період з березня 2019 року по 26 липня 2020 року ( а. с. 65-66 ). 13 червня 2022 року за вх. № 18171 судом отримано від комунального некомерційного підприємства БМР «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» на виконання ухвали судді виписку від 10.06.2022 року із амбулаторної карти [PERSON] , [INFO] ( а. с. 73, 74 ). 23 червня 2022 року за вх. № 20111 судом отримано на виконання ухвали судді копію спадкової справи № 386/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] ( а. с. 75, 76-98 ). 30 червня 2022 року за вх. № 20942 судом отримано відзив на позовну заяву від [PERSON] , в якому остання просила суд відмовити позивачу у задоволені позовних вимог, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та не відповідають дійсним обставинам ( а. с. 100-106 ). 05 липня 2022 року судом протокольно було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 28.07.2022 року ( а. с. 123-127 ). 28 липня 2022 року, 20 вересня 2022 року та 13 жовтня 2022 року в судових засіданнях були допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 131, 132, 133-139, 146, 147-149, 151, 152-154 ). В судовому засіданні 13 жовтня 2022 року за клопотанням представника позивача, яке підтримала позивач, оголошено перерву до 08.11.2022 року ( а. с. 152-154 ). В судовому засіданні 08.11.2022 року, як і в попередніх судових засіданнях позивач та її представник, кожний окремо, підтримали позовні вимоги, надавали пояснення аналогічним викладеним в позовній заяві та наполягали на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в даному судовому засіданні, як і в попередніх засіданнях заперечував проти позовних вимог позивача, просив відмовити в позові. Відповідач [PERSON] та її представник, кожний окремо, заперечували проти позовних вимог позивача, просили відмовити у позові, так як позивачем не доведено обставин, які б слугували для задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, врахувавши їх пояснення в попередніх судових засіданнях, пояснення свідків, які були допитані під час розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 28.07.2020 року ( а. с. 9 ). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить: частка 17/20 будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] ; земельна ділянка, площею 0,0648 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] ; земельна ділянка, площею 0,01 га., для будівництва індивідуальних гаражів по [ADDRESS] ; земельна ділянка, площею 0,0272 га., для індивідуального садівництва по [ADDRESS] , що підтверджується наявним в матеріалах справи Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а також Свідоцтвами про право власності ( а. с. 10, 11, 12, 13 ). Встановлено, що позивач [PERSON] є донькою померлої [PERSON] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження ( а. с. 14 ) та свідоцтвом про укладення шлюбу ( а. с. 19 ). Так, померла [PERSON] за життя заповіту не склала, спадкоємцями першої черги, після смерті [PERSON] , є діти померлої: [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У встановлений законодавством шестимісячний строк, позивач та відповідачі звернулися до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини, після померлої [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією спадкової справи ( а. с. 76-98 ). Державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. була заведена спадкова справа №386/2020 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . 11 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про відмову від прийняття спадщини, яка залишилася після померлої [PERSON] , на користь дочки спадкодавці [PERSON] ( а. с. 79 ). Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами, позивач зазначала, що померла мати хворіла, потребувала стороннього догляду та допомоги, а відповідачі не надавали такої допомоги та ухилялися в наданні допомоги спадкодавцеві - [PERSON] , яка потребувала її у зв`язку з тяжкою хворобою та безпорадним станом, тому вважає, що є всі підстави для усунення відповідачів від права на спадкування за законом. Відповідно ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строку шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст.1273 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 Цивільного кодексу України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ч. 5 ст.1224 Цивільного кодексу України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Отже, для усунення від права на спадкування за законом необхідно довести, що спадкодавці за життя зверталися до особи з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого особа свідомо ухилялась. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. Відповідні положення містяться у постанові КЦС ВС від 18 жовтня 2021 року у справі № 205/4674/19. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19). Відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання (ухилення полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій); перебування спадкодавця в безпорадному стані (безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування); потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 233/6868/15-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 753/21722/13-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 521/19609/16-ц. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15 (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16 (провадження № 61-15926св18). Зазначена правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 19.05.2020 року по справі № 453/968/17. У вказаній постанові Верховний суд зазначив, що позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. При цьому відповідно до ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України, має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання: перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. В свою чергу, під час розгляду справи не знайшло свого підтвердження щодо ухилення з боку відповідачів від надання допомоги їх матері [PERSON] . Встановлено в судовому засіданні, що дійсно між померлою матір`ю [PERSON] та відповідачами були напружені стосунку, останні не спілкувалися, як з матір`ю так і з позивачем по справі. Встановлено та не спростовано сторонами, що таке спілкування припинилася у 2016 році, до осені 2016 року відповідач [PERSON] проживала разом із матір`ю та допомагала останній. Встановлено та не спростовано з боку позивача, що відповідач [PERSON] , про що остання зазначила у відзиві на позов, відповідачі не знали, що їх матір потрапила в лікарню в березні 2019 року, лише влітку 2019 року вони з братом дізнались про те, що мама потрапила до лікарні, після чого її забрала до себе позивач. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] особисто не телефонувала та не зверталася до відповідачів щодо надання з боку останніх допомоги їх матері, що було підтверджено і свідком [PERSON] в судовому засіданні 20.09.2022 року, а також свідком [PERSON] . Зазначене не було спростовано і самим позивачем [PERSON] , а навпаки підтверджено. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, з боку позивача не було надано суду жодних належних та переконливих доказів тому, що безпосередньо померла [PERSON] зверталася до відповідачів з проханнями про надання їй допомоги, якої остання потребувала, а відповідачами було в цьому відмовлено. Окрім цього, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] здійснювала належний догляд за матір`ю, остання була належним чином забезпечена уходом так і усім необхідним, про що зазначала в судовому засіданні свідок [PERSON] . До того ж, свідок [PERSON] наголошувала, що спочатку [PERSON] після виписки з лікарні ( у зв`язку з інсультом ) перебувала в безпорадному стані, в подальшому стан покращився, вона не дуже гарно, але розмовляла, співала, вона її розуміла. Спілкувалися, як при навідуванні такі і телефоном, який був у [PERSON] . На питання суду в судовому засіданні відповідачі пояснили, що у разі звернення до них про необхідність надання допомоги матері, останні в силу своїх можливостей надавали б таку допомогу, тобто не ухилялися від надання такої допомоги, але такого звернення не було. Отже, під час розгляду справи судом не було встановлено, про умисне, свідоме ухилення відповідачів від надання допомоги [PERSON] . Окрім цього, з боку позивача не було доведено, що померла [PERSON] потребувала допомоги саме від відповідачів [PERSON] та [PERSON] , оскільки окрім позивача у померлої була ще донька [PERSON] . Відповідно до Сімейного кодексу України, повнолітні діти мають рівні обов`язки утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тому, виконання позивачем [PERSON] обов`язку утримувати їх матір не свідчить про ухилення від виконання цього обов`язку з боку відповідачів. До того ж, як встановлено в судовому засіданні та відповідно не спростовано з боку позивача, а навпаки підтверджено, про що зазначено у позовній заяві, померла [PERSON] за життя отримувала пенсію по інвалідності ( а. с. 16 ), друга група інвалідності за загальним захворюванням у зв`язку з чим, мала дохід для придбання ліків та інших необхідних речей. Тим більш, померла [PERSON] за життя видала довіреність на ім`я [PERSON] з правом користуватись і розпоряджатись її пенсією та іншими грошовими коштами. Тобто, позивач [PERSON] розпоряджалася коштами матері та мала можливість придбати ліки та необхідні речі останній. При цьому, із наданих до позовної заяви копій фіскальних чеків на підтвердження витрат на придбання ліків ( а. с. 31-47 ) не вбачається, хто саме і за чиї кошти ці ліки придбавав та відповідно необхідність у їх придбання, так як з більшості чеків наявних в матеріалах справи відсутнє їх призначення лікарем саме [PERSON] . Так, з виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 3035, [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2» з 14.03.2019 року по 22.03.2019 року ( а. с. 17 ), після виписки рекомендовано такі ліки, як Нейроксон - 3 місяці, Прадакса через 10 днів контроль, Ко-пренеса - постйно, Леркамен - постійно, Верапаміл, Пропанорм, Реніаль, Трифас, Розуліп - 3 місяці, Абіфлокс - 10 днів, прийом вказаних ліків призначено лікарем. Інших рекомендацій лікаря та призначень матеріали справи не містять. З аналізу копій фіскальних чеків вбачається, придбання інших ліків, зазначених у квитанціях, окрім тих, які вказані у вищевказаній виписці лікаря та необхідність приймання їх на постійній основі, позивачем не доведено. Відповідно до статті 76 ЦПК Країни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: dismissed