Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

У січні 2022 року до суду надійшла вказана цивільна справа про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що 01 жовтня 2018 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 20000,00 грн, який згодом було збільшено до 35000,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач має заборгованість в сумі 55476,70 грн. У судове засідання позивач не з`явився, просив розглядати справу без його участі. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Подали до суду відзив, в якому заперечували проти задоволення позовних вимог повністю у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Зазначили, що не погоджуються із розрахунком заборгованості, наданої позивачем. Вказали, що останнім не зазначено та не надано суду належних доказів існуючої заборгованості перед банком. Окрім цього, просили застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності. Позивачем було надано відповідь на вказаний відзив, в якому він не погодився з доводами відповідачки. Вказав, що останньою було підписано заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування, чим підтверджено факт згоди відповідачки з умовами вказаної заяви. Вказав, що в даному випадку застосувати наслідки пропущення строків позовної давності є недоречним у зв`язку з відсутністю їх пропуску з боку позивача Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01 жовтня 2018 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг №2001138735801, підписано Анкету-заяву до вказаного договору та надано кредитний ліміт у розмірі 20000,00 грн. Зазначене підтверджується підписом відповідачки у вказаній заяві. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Згідно ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Отже, вказаний договір комплексного банківського обслуговування та заява до нього є договором приєднання згідно вказаних вище норм чинного законодавства. Відповідно копії довідки про збільшення кредитного ліміту по договору №2001138735801 від 01.10.2018 року, 11 грудня 2019 року кредитний ліміт було збільшено до 35000,00 грн. Відповідно п.4.1.5 вказаного вище кредитного договору, розмір кредитного ліміту, встановлений банком, повідомляється клієнту шляхом надсилання йому повідомлення на номер мобільного телефону клієнта. У разі незгоди із встановленим банком розміром кредитного ліміту, клієнт протягом тридцяти календарних днів повинен звернутися до відділення банку з заявою про незгоду із встанволеним кредитним лімітом. У разі незвернення до відповідних відділень банку згода клієнта із встановленим розміром кредитного ліміту вважається підтвердженою. Відповідачкою не зазначено та не надано підтвердження її звернення до відповідних відділень банку з зазначеною заявою, отже, вона погодилася зі збільшенням розміру кредитного ліміту. Згідно копії письмової вимоги від 20 серпня 2020 року, позивач надсилав відповідачці вимогу про необхідність виконати зобов`язання перед позивачем зі сплати заборгованості за вказаним кредитним договором, проте жодної відповіді з боку відповідачки на адресу банку не надійшло, ніяких дій із погашення боргу вчинено не було. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №2001138735801 від 01 жовтня 2018 року, станом на 25 листопада 2021 року заборгованість за кредитним договором становить 55\~476,70 грн, що складається з: 34850,49 грн тіло кредиту, 20626,21 грн відсотки за користування кредитом. В обґрунтування розрахунку розміру заборгованості позивачем надано виписку руху коштів по рахунку відповідача. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.625 ЦПК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто позовні вимоги є законними та обґрунтованими матеріалами справи. Посилання відповідачки у відзиві на те, що розрахунок заборгованості не є доведеним з боку позивача є безпідставними з огляду на наступне. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21) від 25 травня 2021 року. Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Відповідачка просила застосувати до вказаних позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності, мотивуючи це тим, що позивачем пропущено строк позовної давності, а саме він мав звертатися до суду із вказаним позовом включно до 2021 року, а щодо вимоги про стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом - до 2019 року. Суд не погоджується із доводами відповідачки, викладеними у відзиві, та приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Згідно з п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, оскільки банком заявлена вимога про стягнення відсотків за користування кредитом, а не пені або неустойки, до цієї вимоги має бути застосований загальний строк позовної давності - три роки. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно копії розрахунку заборгованості станом на 25 листопада 2021 року, відповідачка здійснювала останнє фактичне погашення заборгованості за вказаним кредитним договором 09 лютого 2021 року. Початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Отже, позовна давність має розраховуватися з березня 2021 року по березень 2024 року. Оскільки позивачем подано позов 10 січня 2022 року, строк позовної давності ним не пропущено, отже, позов підлягає задоволенню. У відповідності до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved