Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

28 вересня 2022 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 грудня 2019 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від вказаного шлюбу, [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинилися в лютому 2022 року. Їх спільне життя не склалося у зв`язку з різними поглядами на спільне життя, з різним розумінням моральних цінностей. Шлюб між ними носить формальний характер, примирення неможливе, тому шлюб просила розірвати. Крім того, позивач зазначила, що донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач в добровільному порядку допомогу на утримання дитини не надає. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій прохала справу розглядати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій зазначив, що просить проводити розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти розірвання щлюбу. Просив суд врахувати, що у нього є ще одна донька від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , якій він вже сплачує аліменти у розмірі 1/4 заробітної плати, а також те, що з початку війни він тимчасово не працює. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 19 грудня 2019 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 411, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області 19 грудня 2019 року (а.с.9). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області 05 квітня 2021 року (а.с.10). Сторони припинили підтримувати шлюбно-сімейні стосунки, спільного домашнього господарства не ведуть. Між ними існують непереборні протиріччя та взаємні претензії. На примирення не згодні. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Згідно ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, та інтересам їхньої неповнолітньої дитини суд вважає, що їх шлюб підлягає розірванню, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідач не надає допомоги на утримання спільної дитини, яка проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Про способи виконання обов`язку утримувати дітей в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів може бути визначено у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Як зазначено в ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що відповідач в добровільному порядку не виконує свій обов`язок по утриманню дитини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття є законними та обґрунтованими. Разом з тим, враховуючи те, що у відповідача є дитина від іншого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмір 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів), а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення на користь держави та на користь позивача судовий збір в розмірі по 992,40 грн. У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: partial