Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

04.07.2022 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з [PERSON] на його [PERSON] користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 11\~427,27 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4\~000,00 грн. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 13.02.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0263180, відповідно до умов якого ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 21013», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. Представник позивача зазначає, що 21.08.2019 року о 12 год. 30 хв. в м. Одеса по вул. Дача Ковалевського мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21013», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Ford» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . \~ \~ \~ \~ Представник позивача вказує, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Ford» державний реєстраційний номер [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля матеріального збитку. Відповідно до постанови Київського районного суду м. Одеси від 07.10.2019 року, постанови Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2019 року та постанови Київського районного суду м. Одеси від 03.10.2019 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4, ч.1 ст. 130 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Представник позивача зазначає, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Ford», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] звернувся до страховика ПАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом №АО/0263180, і на підставі страхового акту №ОЦ/028/000/19/0243 від 14.12.2019 року ПрАТ «УПСК» виплатила страхове відшкодування в розмірі 11 427 грн. 27 коп. З урахуванням викладеного, у зв`язку з тим, що відповідач - [PERSON] не відшкодував страхове відшкодування на підставі п.п. «в» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «УПСК» було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, заборгованість в добровільному порядку не погашена. У подальшому, як стверджує представник позивача, 01.10.2020 року між ПрАТ «УПСК» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого, первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору, в тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом №АО/0263180 від 13.02.2019 року. Таким чином, оскільки до [PERSON] перейшло\~право вимоги\~щодо стягнення\~з [PERSON] \~суми страхового\~відшкодування,\~ [PERSON] звернувся до суду із відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Петренко В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 21.07.2022 року було прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження\~по цивільній\~справі за\~позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. У судове засідання 08.11.2022 року представник позивача не з`явився, однак 30.09.2022 року надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач - [PERSON] про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, підписом його представника на довідковому листі від 29.09.2022 року про явку до судового засідання та отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї документами, у судові засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Як вбачається із матеріалів справи, 13.02.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0263180, відповідно до умов якого ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 21013», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. Постановою судді Київського районного суду м. Одеси Борщова І.О. від 25.09.2019 року по справі №947/22112/19, постановою судді Київського районного суду м. Одеси Федулеєвої Ю.О. від 03.10.2019 року по справі №947/21001/19, постановою судді Київського районного суду м. Одеси Чванкіна С.А. від 07.10.2019 року по справі №947/22197/19 було встановлено, що 21.08.2019 року о 12 годині 30 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ», н/з [NUMBER] , по вул. Дача Ковалевського в м. Одеса, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Форд», н/з [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.2.10.а, п. 13.1 «Правил дорожнього руху України». Зазначеними постановами [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених\~ст.122-4, ст.124, ч. 1 ст. 130 КУпАП\~та накладено на нього адміністративні стягнення у вигляді штрафів та позбавлено права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Крім того, постановою судді Київського районного суду м. Одеси Федулеєвої Ю.О. від 03.10.2019 року по справі №947/21001/19 було встановлено, що 21.08.2019\~року о\~12\~годині 30\~хвилин [PERSON] керував автомобілем «ВАЗ 21013», н/з [NUMBER] , по вул. Дача Ковалевського, 60, в м. Одеса з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Відповідно до ч.6\~ст.82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «Ford» державний реєстраційний номер [NUMBER] складає 11\~427,27 грн. ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» визнала подію, що мала місце 21.08.2019\~року о\~12\~годині 30\~хвилинв м. Одеса по вул. Дача Ковалевського, страховим випадком, у зв`язку з чим, 06 грудня 2019 року, на підставі заяви про страхове відшкодування, згідно платіжного доручення № 8398 від 06 грудня 2019 року, страхового акту №ОЦ/028/000/19/0243, перерахувала на рахунок власника пошкодженого транспортного засобу [PERSON] суму страхового відшкодування за ремонт автомобіля у розмірі 11\~427,27 грн. (а.с. 26, 27). У зв`язку з тим, що відповідач - [PERSON] не відшкодував страхове відшкодування, відповідно до пп. «в» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПАТ «УПСК» було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу. 01.10.2020 року між ПАТ «УПСК» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого, первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору, в тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом №АО/0263180 від 13.02.2019 року. Таким чином, оскільки до [PERSON] перейшло\~право вимоги\~щодо стягнення\~з [PERSON] \~суми страхового\~відшкодування,\~ [PERSON] звернувся до суду із відповідним позовом. Відповідно до\~\~ст.11 ЦК України\~передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є\~Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, які її завдала. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з виконанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогнебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній підставі володіє транспортним засобом, механізмом іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому. Визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. \~ Згідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до ст.ст. 29, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до пп. «в» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Так, постановою судді Київського районного суду м. Одеси Федулеєвої Ю.О. від 03.10.2019 року по справі №947/21001/19 було встановлено, що 21.08.2019\~року о\~12\~годині 30\~хвилин [PERSON] керував автомобілем «ВАЗ 21013», н/з [NUMBER] , по вул. Дача Ковалевського, 60, в м. Одеса з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в процесі розгляду адміністративних справ встановлено, що [PERSON] винний у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених\~ст.122-4, ст.124,\~ч.\~1\~ст.\~130\~КпАП України, керував\~автомобілем з\~ознаками алкогольного\~сп`яніння,\~від проходження\~огляду на\~стан сп`яніння\~водій у\~встановленому законом\~порядку відмовився\~в присутності\~двох свідків,\~аПАТ «УПСК» визнала подію страховим випадком, виплатила суму страхового відшкодування за ремонт автомобіля, при цьому, право вимоги\~щодо стягнення\~з [PERSON] \~суми страхового\~відшкодування перейшло\~до [PERSON] , суд вважає, що [PERSON] повинен відшкодувати [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 11 427,27 грн. Щодо вимог [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4\~000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч.\~3\~ст.\~133\~ЦПК України\~до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: \~на професійну\~правничу допомогу; пов`язані\~із залученням\~свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; пов`язані\~з витребуванням\~доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. ч. 1, 2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~(далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої\~статті 1 Закону №5076-VI\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до\~статті 19 Закону № 5076-VI\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19. Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі\~№ 301/1894/17. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача у суді представляв адвокат Самойленко Петро Миколайович на підставі довіреності та договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року. З копії додаткової угоди №243 від 07.02.2022 року до договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року вбачається, що вартість пологу (гонорар) адвоката за договором про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року по страхові сплаті №ОЦ/028/000/19/0243 становить 4\~000 гривень 00 копійок, що сплачується клієнтом адвокату за надання останнім послуг, які визначені п. 2 цієї додаткової угоди. З матеріалів справи вбачається, що за надання правової допомоги [PERSON] на рахунок [PERSON] було сплачено 2\~000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №Р24А1974074878С6067. Разом з тим, документів, що свідчать про сплату витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги ще у розмірі 2000,00 грн., оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що [PERSON] дійсно поніс витрати на правничу допомогу ще у розмірі 2\~000, 00 грн., матеріали справи не містять. За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від\~\~\~\~ 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Таким чином, вимога про відшкодування витрат, понесених на правову допомогу є такою, що підлягає частковому задоволенню у розмірі 2\~000,00 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] судовий збір в сумі 992,40 грн.

Outcome: partial