Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Адвокат Сидорчук Ольга Євгеніївна в інтересах [PERSON] , [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви представника позивача зазначила, що позивачі разом із [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі разом з ними зареєстрований відповідач [PERSON] , який понад рік без поважних причин не проживає у спірній квартирі. Відповідач не сплачує комунальні платежі та не приймає участі у витратах по утриманню спірної квартири. Його особистих речей у спірній квартирі немає. Позивачі не чинили відповідачу перешкод у користуванні спірною квартирою. Реєстрація відповідача чинить позивачам перешкоди, зокрема здавати спірну квартиру або її відчужити. Позивачі вважають відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, оскільки він не проживає у спірній квартирі, чим створює їм перешкоди у розпорядженні їх майном. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Сидорчук О.Є. в судове засідання не з`явилася, у заяві просила про розгляд справи без її участі та участі позивачів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, якою позовні вимоги визнав. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. 08.09.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 12.12.1997. Відповідно до копій заяв від 13.07.2022, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчук І.А., [PERSON] та [PERSON] , як співвласники, надали згоду на зняття з реєстраційного обліку зі спірної квартири [PERSON] . Відповідно до копії акту-довідки від 08.08.2022 №21 [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з серпня 2014 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постановах Верховного Суду України від 15.05.2017 у справі №6-2931цс16, від 29.11.2017 у справі №753/481/15-ц, від 09.10.2019 у справі №695/2427/16-ц, від 09.10.2019 у справі №523/12186/13-ц викладено правові висновки, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. У постановах Верховного Суду України від 16.01.2012 в справі №6-57цс11 та Верховного Суду від 13.11.2019 в справі №686/19928/17 зроблено правовий висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням. Також суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає у спірній квартирі понад один рік, що підтверджується його заявою про визнання позовних вимог. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачі перешкоджали проживанню відповідача в спірній квартирі. Отже відповідач [PERSON] він втратив право користування цим житлом. Враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» з урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути кожному із позивачів з державного бюджету 50% судового збору у сумі 496,20 грн., сплаченого при поданні позову, та стягнути з відповідача на користь кожного із позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 50% у сумі 496,20 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: approved