Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

Позов обґрунтований зокрема тим, що ЗАТ «Альфа Банк», та [PERSON] , уклали договір кредиту № 800003496. Відповідно до Протоколу N 2/2018 від 26.04.2018 Річних Загальних Зборів Акціонерів ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу та залучення інвестицій емітентами цінних паперів» від 16.11.2017 Nо 2210-VIII Загальними зборами акціонерів було прийнято рішення змінити тип акціонерного товариства з публічного на приватне, а також змінити найменування акціонерного товариства. Дата державної реєстрації відповідних змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДР: 09.08.2018 року. Повне найменування акціонерного товариства після зміни: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК». Також, укладено Іпотечний договір відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: житловий будинок, загальна площа (кв.м): 340,6. житлова площа (кв.м): 118,3, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, кадастровий номер 5322483805:05:002:0075, площа 0,13 га, шо знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачем вказано, що у зв`язку з неможливістю виконання умов за Кредитним договором та значної заборгованості [PERSON] , розпочато процедуру стягнення на іпотечне майно. 25.12.2021 року право власності на майно було зареєстроване за АТ АЛЬФА-БАНК, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак стало відомо, що розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно на даний час неможливо, оскільки ухвалою по справі № 2-401/09 від 09.04.2009 року, (суддя Кременчуцького районного суду Полтавської області Святська О.В.), накладено арешт на нерухоме майно відповідача та заборону на його відчуження. На сьогоднішній день, внаслідок винесення вищезазначеної ухвали про арешт, порушено право позивача як власника відповідного майна, тому просили суд ухвалити рішення, яким: - звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить АТ «Альфа - Банк», а саме: житловий будинок, Загальна площа (кв.м): 340.6, житлова площа (кв.м): 118.3, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка Кадастровий номер: 5322483805:05:002:0075, Площа (га): 0.13, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що накладений ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області по справі № 2-401/09 від 09.04.2009; - стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», 03150, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, МФО 300346, код ЄДРПОУ 23494714, п/р № [NUMBER] , - витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився. До суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Суд розглянувши матеріали справи, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, приходить наступних висновків. Відповідно до ст.\~4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі основного договору (кредитний договір № 800003496) між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] у забезпечення виконання зобов`язання, укладено Іпотечний договір, який зареєстрований в реєстрі за № 163 від 26.03.2008 року. Предметом вказаного договору є житловий будинок, загальна площа (кв.м): 340,6, житлова площа (кв.м): 118.3, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка Кадастровий номер: 5322483805:05:002:0075, Площа (га): 0.13, на якій розташований зазначений житловий будинок. Цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, та споруд. Вказане підтверджується копією дублікату Іпотечного договору в матеріалах справи. Відповідно до Протоколу N 2/2018 від 26.04.2018 Річних Загальних Зборів Акціонерів ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу та залучення інвестицій емітентами цінних паперів» від 16.11.2017 Nо 2210-VIII Загальними зборами акціонерів було прийнято рішення змінити тип акціонерного товариства з публічного на приватне, а також змінити найменування акціонерного товариства. Дата державної реєстрації відповідних змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДР: 09.08.2018 року. Повне найменування акціонерного товариства після зміни: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК». Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 25.12.2021 року та 30.12.2021 року, на підставі дублікату Іпотечного договору № 163, виданого 02.06.2021 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори Шестун Н.Г. зареєстровано право власності на житловий будинок, загальна площа (кв. м): 340,6 житлова площа (кв.м): 118.3, та на земельну ділянку, кадастровий номер: 5322483805:05:002:0075, площа (га): 0,13, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за АТ «АЛЬФА-БАНК». З вказаного Витягу судом також встановлено, що ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09.04.2009 року по цивільній справі № 2-401/09 вжито заходів\~забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно відповідача, а саме: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Таким чином позивач по справі будучи власником вказаного майна, позбавлений права ним розпоряджатися та вчиняти будь-які дії. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також чч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). В п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Враховуючи, що розгляд справи в рамках якої були вжиті заходи забезпечення позову та накладено арешт на житловий будинок завершено, рішення набрало законної сили та виконано, арешт нерухомого майна, що належить на праві приватної зокрема позивачу, порушує його права та позбавляє його можливості повноцінно розпоряджатися цим майном, суд вважає що заява є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню в частині зняття арешту з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В той час, позивач просив суд зняти арешт із земельної ділянки Кадастровий номер: 5322483805:05:002:0075, Площа (га): 0.13, що знаходиться за адресоюб: [ADDRESS] . Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що заборона відчуження накладена не за рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області як зазначає позивач, а приватним нотаріусом Ганночкою О.В. на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» (згідно копії договору Іпотеки зареєстровано в реєстрі за № 4862 від 28.03.2008 року). Факт накладення заборони щодо вказаної земельної ділянки саме нотаріусом, також підтверджується Інформацією з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, наявною в матеріалах справи, згідно якої підстава обтяження: Договір іпотеки 800003496/І, 26.03.2008 року, ПН Ганночка. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Згідно ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження, за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотеко держателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Водночас ст. 74 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус знімає заборону відчуження зокрема у випадку одержання повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави. Також, згідно із п.п. 5.1. п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5. нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна зокрема при одержанні повідомлення: про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки з рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки. Відповідно до п.п. 2.1.1 п. 2.1 Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 року за № 364/3657, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З урахуванням вказаного, оскільки відомості про обтяження земельної ділянки Кадастровий номер: 5322483805:05:002:0075, були внесені Приватним нотаріусом Ганночкою О.В., а отже і вилучення запису повинно відбуватись за правилами, встановленими ст. 74 Закону України «Про нотаріат», а тому вимога щодо зняття арешту з земельної ділянки задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного. Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Водночас, відповідно до статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач визнав позов у заяві від 27.09.2022 року. Згідно вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачу належить повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, за розгляд справи, тобто 1240,50 грн. Водночас, стягнути з відповідача на користь позивача, 50 відсотків сплаченого судового збору, тобто 1240,50 грн.

Outcome: partial