Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-03 00:00:00

02 вересня 2022 року [PERSON] звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2012 року, який було розірвано рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 жовтня 2020 року. [INFO] у них народився син [PERSON] , який на даний час проживає з матір`ю і перебуває на її повному утриманні. Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу відповідач обіцяв утримувати сина, але протягом останніх шести місяців він в добровільному порядку не надає допомоги на утримання дитини, угоди про утримання сина між ними не досягнуто. Оскільки відповідач від утримання сина ухиляється, просила стягувати з нього аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з наведеним позовом і до досягнення сином повноліття. Ухвалою від 20 вересня 2022 року суд постановив розглядати справи зу правилами спрощеного позовного провадження.\~ 19 жовтня 2022 року до суду надійшов відзив, у якому [PERSON] заперечив проти наведених позивачем обставин і зазначив, що до розірвання шлюбу вони з позивачем та їх сином проживали разом. В подальшому позивач змінила місце проживання, а син за взаємною домовленістю залишився проживати з батьком.\~ Оскільки на той час він працював моряком та часто перебував у рейсах, то саме його батько здійснювали догляд за дитиною, при цьому він повністю його матеріально утримував. Позивач допомоги на утримання сина не надавала. Після початку війни\~ з метою їх захисту він вмовив свою колишню дружину забрати дитину і виїхати за межі України, де вона перебуває і на даний час. З 20 червня 2021 року він не має постійного місця роботи, його дохід нерегулярний, мінливий, частину доходу отримує в натурі. А тому просив стягувати з нього аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно. 02 листопада 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якому позивач вказала, що у своїй позовній заяві вона не ставить питання про стягнення аліментів за минулий час. Просила врахувати, що аліменти присуджуються у твердій грошовій сумі або у частці від доходу за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він добровільно утримує сина, а також того, що не має постійного місця роботи. У судове засідання сторони не з`явились. Позивач направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи. Позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та врахувати позицію щодо позовних вимог, яка викладена у відзиві на позов. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони з 18 серпня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 жовтня 2020 року по справі №703/2309/20, яке набрало законної сили 11 листопада 2020 року, цей шлюб розірвано. [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Смілянським міським відділом ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 410 від 20 серпня 2013 року. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою ОСББ «Сузір`я» №7 від 03 серпня 2022 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до вимог статті 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 та ст. 141 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні і утриманні дітей суди мають враховувати передусім інтереси дітей. Сімейним законодавством встановлено принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання та утримання дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 1, 2 ст. 181 СК України). При визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень ч. 2, 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано. У частині третій статті 181 СК України\~ передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частин першої, другої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. І відповідач, з огляду на відсутність добровільної згоди між сторонами щодо порядку реалізації ним обов`язку утримання сина, зобов`язаний утримувати його у спосіб, визначений позивачкою. Відтак, з огляду на вибір позивачкою способу стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу)\~ суд надає оцінку обґрунтованості визначеної позивачкою частки в межах заявлених нею вимог. Відповідно до частини п`ятої статті 183 СК України той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - 1/4, на двох дітей - 1/3, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тому, враховуючи положення статей 182-183 СК України та рівний обов`язок матері та батька утримувати свою дитину, суд вважає достатнім, розумним та справедливим визначення розміру аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача щомісячно. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд зазначає, що позивач просить стягувати аліменти з дня звернення до суду з наведеним позовом. А тому, суд не надає оцінки правовідносинам щодо утримання дитини, що виникли до вказаної дати, оскільки вони не є предметом позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного та ст. 110, 112, 180, 181, 182 СК України,

Outcome: approved