Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

[PERSON] 26 листопада 2021 року звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, стягнення витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач у своїй позовній заяві та з представником посилаються на те, що у лютому 2013 року [PERSON] познайомилася із [PERSON] , з квітня 2013 року вони із ним почали зустрічатися, у них були спільні інтереси та захоплення. З серпня 2013 року вони із ним почали спільно проживати в його квартирі однією сім`єю; а ні позивачка, а ні [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували, у них був спільний бюджет і господарство, спільний побут та взаємні права і обов`язки, вони спільно наживали сімейне майно, разом відпочивали, мали спільних друзів, разом працювали. Про їх взаємовідносини як чоловіка і жінки, які проживають разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу знали родичі, друзі, сусіди за місцем нашого проживання. Вони зробили в квартирі [ADDRESS] ремонт стін, підлоги, замінили вікна, двері, придбали меблі, техніку. Щоб прискорити роботи, позивачка сама виконувала частину робіт по ремонту в квартирі. За час сумісного життя ними придбано в квартиру [ADDRESS] металопластикові вікна та двері на суму 13720 грн., сантехніку на 37466.41 грн., будівельні матеріали, кухонні меблі та техніку на суму 12345.9 грн., пральну машину на суму 10200 грн. тощо. У січні 2018 року її чоловіку зробили операцію на серці, витрати на лікування, які склали понад 46 000 гривень, були витрачені із їх спільного бюджету, з якому на той час більшу частину складав заробіток саме позивачки. І в лікарні, і після операції позивачка опікувалась [PERSON] , забезпечувала йому відповідне харчування, догляд. Наприкінці березня 2021 року [PERSON] поскаржився на погане самопочуття, вони зробили тест ПЛР і в нього виявили ковід-2019. Після цього [PERSON] госпіталізували до 21- ї лікарні м. Дніпра, де він перебував на лікуванні з 30 березня по 30 квітня 2021 року. Тією ж датою її чоловіка перевели до 7-ї лікарні м. Дніпра, де йому з кожним днем ставало все гірше і 9 травня увечері позивачці подзвонили з лікарні та повідомили про непоправне. 16 листопада 2021 року [PERSON] , звернулась до приватного нотаріуса ДМНО Галушка О.В. із заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] . У вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено постановою від 16 листопада 2021 року № 354/02-31 у зв`язку з тим, що в офіційному шлюбі вони не перебували, а факт спільного проживання судом не встановлений. В зв`язку з вищевикладеним виник спір про право та необхідність звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу для захисту своїх прав. Такий факт необхідний для прийняття спадщини за законом. Тому позивачка змушена звернутися за захистом своїх прав в судовому порядку. Фактично, позивач є спадкоємцем четвертої черги, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] оскільки протягом більше п`яти років до часу відкриття спадщини, проживала однією сім`єю із спадкодавцем. Встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем має для позивача юридичне значення, оскільки від встановлення цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, від яких залежить вирішення питання щодо оформлення своїх спадкових прав. Отже з [PERSON] мешкали у вказаному житлі разом однією сім`єю як жінка і чоловік без реєстрації шлюбу до моменту його смерті, робили ремонт оселі, придбавали спільно речі особистого характеру і для житла. Після смерті [PERSON] вона звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Галушки О.В. про прийняття спадщини щодо майна померлого, але виявилося, що є і інші спадкоємці - відповідач, тому їй було відмовлено в видачі свідоцтва і рекомендовано звернулася до суду з питанням встановлення факту спільного мешкання однією сім`єю з спадкодавцем і тому вона змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. В добровільному порядку питання не вирішено. Просили захистити право позивача як члена сім`ї з [PERSON] , з яким вона проживала без реєстрації як жінка і чоловік в цивільному шлюбі до відкриття спадщини (фактично по день його смерті) та встановити цей факт спільного проживання і визнати за [PERSON] право власності на квартиру загальною площею 32.7 кв. м., житловою площею 16.3 кв. м., розташовану за пресою: квартира [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , задовольнивши позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та/або її представник в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином у відповідності до ст. 128-131 ЦПК України; позовні вимоги фактично не визнала, не заперечує проти розгляду справу без її участі. Правом надання відзиву на позов не скористалася, не погодилися з викладеними в позові обставинами, вважаючи вимоги безпідставними. Причини неявки відповідача в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки таке намагання і перенесення слухання справи було вже, доказів на підтвердження причини відсутності в засіданні сторона відповідача не надавала; в судове засідання відповідач не з`явився без поважних причин і навіть не повідомив суд про причини неявки в судове засідання. На даній стадії слухання суд вважає помилковим перенесення слухання в справі, таке перенесення (відкладення) слухання справи можливе за умови, якщо не вирішені всі інші питання (а вони вирішені), не розглянуті клопотання (а вони розглянуті), не з`ясовані доповнення, заяви і клопотання (з`ясовані) та інш., від яких залежить можливість її розгляду; при цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто може перешкоджати вирішенню цієї справи. Можливе посилання відповідача на те, що його неявка /чи адвоката/ на даній стадій процесу у цій справі може вплинути на результати розгляду цієї цивільної справи, протирічить названому. Отже, суд вважає можливим розгляд справи далі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Галушка О.В. в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, просила розглянути справу за наявними матеріалами без її участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутністю вказаної третьої особи згідно ст. 223 ЦПК України. З`ясувавши позицію сторін, третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина та позивач як спадкоємець подала відповідні документи до нотаріуса про прийняття спадщини. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269, частини 1 статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В судовому засіданні позивач зі своїм представником стверджують, що у лютому 2013 року [PERSON] познайомилася із [PERSON] , з квітня 2013 року вони із ним почали зустрічатися, у них були спільні інтереси та захоплення. З серпня 2013 року вони із ним почали спільно проживати в його квартирі однією сім`єю; а ні позивачка, а ні [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували, у них був спільний бюджет і господарство, спільний побут та взаємні права і обов`язки, вони спільно наживали сімейне майно, разом відпочивали, мали спільних друзів, разом працювали. Про їх взаємовідносини як чоловіка і жінки, які проживають разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу знали родичі, друзі, сусіди за місцем нашого проживання. Вони зробили в квартирі [ADDRESS] ремонт стін, підлоги, замінили вікна, двері, придбали меблі, техніку. Щоб прискорити роботи, позивачка сама виконувала частину робіт по ремонту в квартирі. За час сумісного життя ними придбано в квартиру [ADDRESS] металопластикові вікна та двері на суму 13720 грн., сантехніку на 37466.41 грн., будівельні матеріали, кухонні меблі та техніку на суму 12345.9 грн., пральну машину на суму 10200 грн. тощо. На підтвердження наведеного долучено докази: чеки. У січні 2018 року [PERSON] зробили операцію на серці, витрати на лікування, які склали понад 46 000 гривень, були витрачені позивачкою із їх спільного бюджету, з якому на той час більшу частину складав заробіток саме позивачки. І в лікарні, і після операції позивачка опікувалась [PERSON] , забезпечувала йому відповідне харчування, догляд. Наприкінці березня 2021 року [PERSON] поскаржився на погане самопочуття, вони зробили тест ПЛР і в нього виявили ковід-2019. Після цього [PERSON] госпіталізували до 21- ї лікарні м. Дніпра, де він перебував на лікуванні з 30 березня по 30 квітня 2021 року. Тією ж датою чоловіка позивачки перевели до 7-ї лікарні м. Дніпра, де йому з кожним днем ставало все гірше і 9 травня увечері позивачці подзвонили з лікарні та повідомили про непоправне. Кожного дня перебування у лікарні позивачка та його близькі друзі приносили йому передачі та всі необхідні ліки, які вона купувала за власні кошти. Поховання та все, що із ним пов`язане, було організовано і також оплачено позивачкою. Вона ж встановила пам`ятник на його могилі, після смерті [PERSON] опікується його майном та утримує його. У позивачки знаходяться оригінали усіх його документів, в тому числі, й правовстановлюючі документи на квартиру, в неї ж ключі від квартири [ADDRESS] , вона в ній мешкає із серпня 2013 року. Влітку навколо квартири її чоловіка [PERSON] почали відбуватись дивні для позиваки речі. Так, із даних Єдиного державного реєстру судових рішень їй стало відомо, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває на розгляді цивільна справа № 201/7427/21 провадження 2/201/2979/2021 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивачка, як цивільна дружина [PERSON] , яка прожила із ним понад сім років, відповідально заявляє, що її чоловік [PERSON] не брав ніяких позичок, не оформляв розстрочок та не був обтяжений ніякими фінансовими позиками, позичками та кредитами. Він нікому довіреність на розпорядження на належне йому майно не надавав та відповідно - не підписував, [PERSON] не планував укладати жодні договори купівлі - продажу майна, позички, кредиту, договори купівлі - продажу не підписував, грошові кошти за відчужене майно не отримував. Крім того, така людина як [PERSON] , позивачці не відома і про нього ніколи не говорив покійний чоловік [PERSON] . Тому 29 липня 2021 року позивачка звернулася до органів прокуратури із заявою про вчинення або підготовку до вчинення злочину. Відомості про злочин були внесені до ЄРДР за № 42021042010000152. Незважаючи на те, що ще у серпні місяці 2021 року позивачка подала у справу № 201/7427/21 провадження 2/201/2979/2021 заяву та копію свідоцтва про смерть [PERSON] , тільки у вересні 2021 року суд закрив провадження у цій цивільній справі. 15 вересня 2021 року той самий [PERSON] звернувся із таким самим позовом до її померлого чоловіка до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Після подачі [PERSON] до цього суду відповідної заяви та копії свідоцтва про смерть [PERSON] у відкритті провадження у справі було відмовлено. 22 жовтня 2021 року позивач [PERSON] отримала судову повістку та ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2021 року у справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Галушка О.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. 10 листопада 2021 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/9193/21 (провадження 2-о/201/179/2021) заяву [PERSON] , заінтересована особа приватний нотаріус ДМНО Галушка О.В., [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залишено без розгляду. 16 листопада 2021 року [PERSON] , звернулась до приватного нотаріуса ДМНО Галушка О.В. із заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] . У вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено постановою від 16 листопада 2021 року № 354/02-31 у зв`язку з тим, що в офіційному шлюбі вони не перебували, а факт спільного проживання судом не встановлений. Окрім позивачки з заявою про вступ у спадщину звернулася відповідачка [PERSON] . В зв`язку з вищевикладеним виник спір про право та необхідність звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу для захисту своїх прав. Такий факт необхідний для прийняття спадщини за законом. Тому позивачка змушена звернутися за захистом своїх прав в судовому порядку. Фактично позивач є спадкоємцем четвертої черги, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] оскільки протягом більше п`яти років до часу зідкриття спадщини, проживала однією сім`єю із спадкодавцем. Встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, має для позивача юридичне значення, оскільки від встановлення цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, від яких залежить вирішення питання щодо оформлення своїх спадкових прав. Відповідно до приписів ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Нерухоме майно - квартира, знаходиться на території Соборного району м. Дніпра, тому цей позов подається мною до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Отже, в добровільному порядку питання не вирішено. Обставини цього факту підтверджуються, крім вимог наданими документами. Для упорядкування документів і вирішення питань зі своїми правами, майном та іншим позивачка вимушена була звертатися до суду з позовною заявою про захист своїх прав, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки в певний час, визнання спільною сумісною власністю, визнання права власності на квартиру та стягнення судових витрат. Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Судом встановлено та не спростовано належними доказами, що у лютому 2013 року [PERSON] познайомилася із [PERSON] , з квітня 2013 року вони із ним почали зустрічатися, у них були спільні інтереси та захоплення. З серпня 2013 року вони із ним почали спільно проживати в його квартирі однією сім`єю; а ні позивачка, а ні [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували, у них був спільний бюджет і господарство, спільний побут та взаємні права і обов`язки, вони спільно наживали сімейне майно, разом відпочивали, мали спільних друзів, разом працювали. Про їх взаємовідносини як чоловіка і жінки, які проживають разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу знали родичі, друзі, сусіди за місцем нашого проживання. Вони зробили в квартирі [ADDRESS] ремонт стін, підлоги, замінили вікна, двері, придбали меблі, техніку. Щоб прискорити роботи, позивачка сама виконувала частину робіт по ремонту в квартирі. За час сумісного життя ними придбано в квартиру [ADDRESS] металопластикові вікна та двері на суму 13720 грн., сантехніку на 37466.41 грн., будівельні матеріали, кухонні меблі та техніку на суму 12345.9 грн., пральну машину на суму 10200 грн. тощо. На підтвердження наведеного долучено докази: чеки. У січні 2018 року [PERSON] зробили операцію на серці, витрати на лікування, які склали понад 46 000 гривень, були витрачені позивачкою із їх спільного бюджету, з якому на той час більшу частину складав заробіток саме позивачки. І в лікарні, і після операції позивачка опікувалась [PERSON] , забезпечувала йому відповідне харчування, догляд. Наприкінці березня 2021 року [PERSON] поскаржився на погане самопочуття, вони зробили тест ПЦР і в нього виявили ковід-2019. Після цього [PERSON] госпіталізували до 21- ї лікарні м. Дніпра, де він перебував на лікуванні з 30 березня по 30 квітня 2021 року. Тією ж датою чоловіка позивачки перевели до 7-ї лікарні м. Дніпра, де йому з кожним днем ставало все гірше і 9 травня увечері позивачці подзвонили з лікарні та повідомили про непоправне. Копії листка непрацездатності та виписки з лікарні додані до справи. Кожного дня перебування у лікарні позивачка та його близькі друзі приносили йому передачі та всі необхідні ліки, які вона купувала за власні кошти. Поховання та все, що із ним пов`язане, було організовано і також оплачено позивачкою. Вона ж встановила пам`ятник на його могилі, після смерті [PERSON] опікується його майном та утримує його. У позивачки знаходяться оригінали усіх його документів, в тому числі, й правовстановлюючі документи на квартиру, в неї ж ключі від квартири [ADDRESS] , вона в ній мешкає із серпня 2013 року. Влітку навколо квартири її чоловіка [PERSON] почали відбуватись дивні для позиваки речі. Так, із даних Єдиного державного реєстру судових рішень їй стало відомо, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває на розгляді цивільна справа № 201/7427/21 провадження 2/201/2979/2021 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивачка, як цивільна дружина [PERSON] , яка прожила із ним понад сім років, відповідально заявляє, що її чоловік [PERSON] не брав ніяких позичок, не оформляв розстрочок та не був обтяжений ніякими фінансовими позиками, позичками та кредитами. Він нікому довіреність на розпорядження на належне йому майно не надавав та відповідно - не підписував, [PERSON] не планував укладати жодні договори купівлі - продажу майна, позички, кредиту, договори купівлі - продажу не підписував, грошові кошти за відчужене майно не отримував. Крім того, така людина як [PERSON] , позивачці не відома і про нього ніколи не говорив покійний чоловік [PERSON] . Тому 29 липня 2021 року позивачка звернулася до органів прокуратури із заявою про вчинення або підготовку до вчинення злочину. Відомості про злочин були внесені до ЄРДР за № 42021042010000152. Копії витягу з ЄРДР та супроводжувального листа додано. 29 липня 2021 року позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і їй було повідомлено, що спадкова справа відкрита приватним нотаріусом Дніпровського міського округу Галушка О.В.. 12 серпня 2021 року позивачка звернулась до нотаріуса Галушка О.В. із заявою про прийняття спадщини і їй стало відомо, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини вже звернулась незнайома їй людина. Незважаючи на те, що ще у серпні місяці 2021 року позивачка подала у справу № 201/7427/21 провадження 2/201/2979/2021 заяву та копію свідоцтва про смерть [PERSON] , тільки у вересні 2021 року суд закрив провадження у цій цивільній справі. 15 вересня 2021 року той самий [PERSON] звернувся із таким самим позовом до її померлого чоловіка до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Після подачі [PERSON] до цього суду відповідної заяви та копії свідоцтва про смерть [PERSON] у відкритті провадження у справі було відмовлено. 22 жовтня 2021 року позивач [PERSON] отримала судову повістку та ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2021 року у справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Галушка О.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. 10 листопада 2021 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/9193/21 (провадження 2-о/201/179/2021) заяву [PERSON] , заінтересована особа приватний нотаріус ДМНО Галушка О.В., [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залишено без розгляду. 16 листопада 2021 року [PERSON] , звернулась до приватного нотаріуса ДМНО Галушка О.В. із заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] . У вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено постановою від 16 листопада 2021 року № 354/02-31 у зв`язку з тим, що в офіційному шлюбі вони не перебували, а факт спільного проживання судом не встановлений. Окрім позивачки з заявою про вступ у спадщину звернулася відповідачка [PERSON] . В зв`язку з вищевикладеним виник спір про право та необхідність звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу для захисту своїх прав. Такий факт необхідний для прийняття спадщини за законом. Тому позивачка змушена звернутися за захистом своїх прав в судовому порядку. Таким чином, із серпня 2013 року і по теперішній час позивачка проживає в квартирі, а із квітня 2021 року одноосібно несе тягар її утримання. Той факт, що вона проживала однією сім`єю більше п`яти років зі спадкодавцем, придбання у спільну власність майна та проживання в квартирі [PERSON] , ремонт, придбання меблів, техніки, обставини його смерті та поховання можуть підтвердити свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач, проживаючи разом із [PERSON] з серпня 2013 року по день його смерті - [INFO] , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вони вважали себе сім`єю. Статтями 1 та 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб інтересів держави. Згідно ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Частиною 2 ст. З Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що «...при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо». Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 259 цього Кодексу. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Фактично, позивач є спадкоємцем четвертої черги, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] оскільки протягом більше п`яти років до часу відкриття спадщини, проживала однією сім`єю із спадкодавцем. Встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, має для позивача юридичне значення, оскільки від встановлення цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, від яких залежить вирішення питання щодо оформлення своїх спадкових прав. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. До спадкоємців четвертої черги належать жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Згідно ч. З статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, а тому враховуючи вищевикладене, позивач вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] Верховний Суд зазначає, що відповідачами за позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю мають бути особи, які мають цивільно-правовий інтерес або право на спадкування майна померлої особи (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 638/20596/16, провадження № 61-2482св19). Тому відповідачем за позовом визначено [PERSON] , як особу, яка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин в також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному траво подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Окрім цього, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як зазначено Верховним Судом України (постанова Верховного Суду від 23 травня 2020 року у справі № 686/8440/16-ц, провадження № 61-15699св19), законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц, провадження № 61-38901св18). Позивачкою надано належні та допустимі докази щодо наявності між нею та [PERSON] спільного сімейного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого, а ніж спірного майна в інтересах сім`ї, у зазначений позивачкою період, що підлягає доведенню у цій справі. Стороною позивача також наданий певний перелік квитанцій, чеків, рахунків, договорів-замовлень і т.д.. З даних матеріалів з урахуванням матеріалів справи можливо зробити висновок, про те, що матеріали зазначені в квитанціях, чеках, рахунках і т.д. придбані за спільний бюджет. У зв`язку з чим ці квитанції є належним доказом, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування. Позивачем надано докази щодо якісного поліпшення (ремонт квартири), про які йдеться в позові та взагалі робилися, та ще й за рахунок позивача. Стороною відповідача не надано доказів на підтвердження того, що позивач не брав участь у витратах по утриманню квартири, відсутня також інформація щодо нарахування плати за комунальні послуги на відповідачку, так само не надано жодних доказів ведення сумісного господарства та спільних витрат відповідачки за життя [PERSON] .. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.. Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом). Відповідно до частин третьої-четвертої статті 4 СК України кожна особа має право на проживання в сім`ї та на повагу до свого сімейного життя. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Важливе значення для правильного вирішення спору про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу мають конституційні положення про ґрунтування шлюбу на вільній згоді жінки і чоловіка, про рівні права і обов`язки кожного із подружжя у шлюбі та сім`ї (стаття 51 Конституції України). Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Таким чином, доведенню підлягає не лише факт спільного проживання, а і наявність при цьому спільного побуту і взаємних прав та обов`язків. Враховуючи наведене, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має з`ясувати такі факти: спільне проживання осіб, наявність спільного побуту; взаємних прав та обов`язків. Можливість визнання проживання чоловіка та жінки однією сім`єю залежить від їх встановлення та доведеності. Так, відповідно до ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто, речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя, кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди, страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Отже, розгляд справи, в якій викладена самостійна позовна вимога про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, потребує надання сторонами належних та допустимих доказів обставин, зазначених у позовній заяві, та дослідження їх судом, адже нормами цивільного процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін у справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. На підтвердження даного факту позивачем та його представником заявлено клопотання про виклик та допит свідків, але як зазначив Верховний Суд у Постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 129/2115/15-ц, що покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Позивачем було представлено суду докази на підтвердження ведення спільного господарства, а також ведення єдиного бюджету. Вiдповiдно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору останнього) діям відносно нього стосовно вищезазначених фактів, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань стосовно позовних вимог є припущенням. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Не може суд прийняти до уваги не визнання стороною відповідача позову, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Позовні вимоги не уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено. При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та встановити факт постійного проживання позивачки [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу із серпня 2013 року по день його смерті - [INFO] та визнати за [PERSON] право власності на квартиру загальною площею 32.7 кв. м., житловою площею 16.3 кв. м., розташовану за пресою: квартира [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в вигляді судового збору в сумі 6 117 грн. 60 коп.. Таким чином позовні вимоги про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, стягнення витрат в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved