Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

29 червня 2022 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач зазначила, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 18 лютого 2012 року Веселинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та дочку - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося через повну відсутність взаєморозуміння між ними, відсутність прояву людських почуттів один до одного, непідготовленість відповідача до сімейного життя, самоусунення відповідача від виконання своїх прямих законних та моральних обов`язків чоловіка, в зв`язку з чим на ґрунті побутових проблем у них систематично виникали конфліктні ситуації та сварки, поєднані з психологічним тиском на неї, свідком чого були їх діти. Під час чергової сварки відповідач разом з батьками вигнали її з будинку, де вони всі разом проживали, та наступного дня - у червні 2022 року вона забрала дітей та поїхала до своєї матері в Миколаївський район, де і проживає на даний час. Подружні відносини між ними припинені, а тому просить розірвати шлюб. Крім того, просила стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в розмірі 992, 40 грн., сервісний збір за сплату судового збору в розмірі 19, 85 грн., та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином 11 жовтня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про отримання судової повістки №5700118166515. В судове засідання представник позивача - адвокат Дорошенко І.В. не з`явилася. Про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином 14 жовтня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про отримання судової повістки №5700118166493. До суду 17 жовтня 2022 року позивач подала клопотання, в якому позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити, і також просила розглянути справу без її участі та без участі її представника. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги повністю, просив розірвати шлюб. Заперечень щодо стягнення з нього на корить позивача, понесених нею судових витрат, не висував. Суд, заслухавши вступне слово відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб\~між\~сторонами\~зареєстровано\~Веселинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено відповідний актовий запис № 6 та видано повторно свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та дочку - [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося через повну відсутність взаєморозуміння між ними, відсутність прояву людських почуттів один до одного, непідготовленість сторін до сімейного життя, різні погляди на виконання своїх прямих законних та моральних обов`язків в сім`ї, в зв`язку з чим на ґрунті побутових проблем у сторін систематично виникали конфліктні ситуації та сварки, поєднані з психологічним тиском на позивачку, свідком чого були їх діти. Під час чергової сварки, та наступного дня, у червні 2022 року позивач забрала дітей та поїхала до своєї матері в Миколаївський район Миколаївської області, де і проживає на даний час. Подружні відносини між ними припинені, а тому позивач просить розірвати шлюб. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя, а тому є підстави для задоволення позову. В судовому засіданні судом не встановлено між сторонами спору щодо спільно нажитого майна та місця проживання дітей. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач в телефонному режимі просила залишити їй шлюбне прізвище - " [PERSON] ". Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просила стягнути з відповідача на свою користь сплачений нею судовий збір, то суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 992,40 гривень судового збору. Крім того, позивач просила стягнути на свою користь з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Розмір витрат позивача на правничу допомогу підтверджується договором №06/22 про надання правничої (правової) допомоги від 25 червня 2022 року, додатковою угодою до договору про надання правничої (правової) допомоги від 25 червня 2022 року, актом приймання-передачі наданих послуг від 27 червня 2022 року, відповідно до якого представник позивача - адвокат Дорошенко І.В. надала позивачу такі види послуг: зустріч з клієнтом, надання консультації та узгодження правової позиції - 300 грн., підготовка та складення позовної заяви до суду - 1700 грн. Квитанцією до прибуткового касового ордеру №06-22 від 27 червня 2022 року підтверджується оплата позивачем вказаних послуг адвоката на загальну суму 2000 грн., а тому за такого та з врахуванням того, що відповідач будь-яких заперечень щодо розміру витрат позивача на правову допомогу не заявляв, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 гривень. Щодо стягнення сервісного збору з відповідача на користь позивача слід зазначити наступне. Сервісний збір (банківська комісія) - це грошові суми, що списуються з рахунків клієнтів як плата за обслуговування рахунку або за надання спеціальних послуг. Банківська комісія береться також за оплату чеків, розміщення депозитів, виконання постійних доручень. А, отже, суд не бере до уваги посилання позивача про стягнення на її користь суми банківської комісії у розмірі 19, 85 грн., оскільки банк було обрано позивачем самостійно, та банківська комісія за своєю суттю не є частиною судового збору, який встановлюється державою відповідним нормативно-правовим актом та є обов`язковим до сплати. Комісію за обслуговування було стягнуто обраним позивачем банком за надання їй банківської послуги. А тому, враховуючи вищевкладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в її вимозі про стягнення з відповідача суми сервісного збору за сплату судового збору в розмірі 19, 85 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved