Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до\~\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Концерн «МТМ» здійснює постачання теплової енергії в нежитлове приміщення № 65 загальною площею 25,6 кв.м, що розташоване в будинку [ADDRESS] , власником якого є відповідач [PERSON] . Зазначене підвальне приміщення знаходиться у житловому будинку та має єдину систему централізованого опалення. Позивач підготував для відповідача належним чином оформлений проект договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 214079 та надіслав його на адресу [PERSON] , проте останній ухилився від його укладення. Незважаючи на відсутність укладеного між сторонами договору, з метою недопущення порушення прав інших мешканців житлового будинку, позивачем в період з травня 2019 року по вересень 2021 року було відпущено відповідачеві теплову енергію на загальну суму 9283 грн. 87 коп. Однак, відповідач не виконав зобов`язання з оплати спожитої теплової енергії, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 9283 грн. 87 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 19.11.2021 позовну заяву Концерну «МТМ» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи, призначено розгляд справи. 10.03.2022 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог Концерну «МТМ» у повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Вказує, що відповідач 14.05.2018 придбав нежитлове приміщення № 65, підвал літ. А-5, що знаходиться в будинку [ADDRESS] за договором дарування. Відповідач зазначає, що централізоване опалення в нежитловому приміщенні відсутнє, а відсутність системи теплоспоживання в нежитловому приміщенні позбавляє споживача можливості одержувати від позивача послуги з постачання теплової енергії. Таким чином, відсутні підстави для укладення між позивачем та відповідачем договору купівлі продажу теплової енергії. Крім того, до позовної заяви доданий «Розрахунок основного боргу», складений на підставі актів приймання передачі теплової енергії. Відповідач зазначає, що додані до позовної заяви акти приймання передачі теплової енергії відповідачем не підписані. Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності системи опалення в нежитловому приміщенні відповідача. З урахуванням викладеного, просить Концерну «МТМ» в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та стягнути з позивача судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку із розглядом справи. В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги на підставах зазначених у позові. Суду пояснив, що аналіз обсягів постачання теплової енергії в нежитлове приміщення відповідача, зазначених у доданих до позовної заяви актах приймання-передачі теплової енергії та рахунках на оплату послуг з централізованого постачання гарячої води, дозволяє дійти висновку, що зазначене приміщення не обладнане приладами опалення. Разом з тим, теплова енергія надходить у приміщення відповідача від транзитних ділянок трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення та ГВП. Відповідач та його представник судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов наступних висновків. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові, речові та електронні докази, висновки експертів. За змістом наведених правових норм доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності цивільного судочинства. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідач є власником нежитлового приміщення № 65 підвалу літ. А-5 в будинку [ADDRESS] , що підтверджується наданими позивачем копіями інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 7-9) та договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14.05.2018 (а.с. 10-11). Відповідно до статуту Концерну «Міські теплові мережі», основною метою його діяльності є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Правові відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, і фізичною або юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, регулюються, зокрема Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у цій сфері. Згідно з п. 4 Правил користування тепловою енергією (надалі - Правила), користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Згідно з п. 13 Правил, споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи тепло споживання. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу теплової енергії між сторонами не укладено. Проте, відсутність договору купівлі-продажу теплової енергії між теплопостачальною організацією та споживачем не звільняє останнього від обов`язку оплатити фактично отриману ним теплову енергію. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 912/2369/18. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц. Разом з цим, вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем таких послуг. Предметом позову в даній справі є матеріально правова вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надану в період травень 2019 року - вересень 2021 року теплову енергію у розмірі 9283,87 грн. Для стягнення заборгованості за поставлену позивачем та фактично спожиту відповідачем теплову енергію, доказуванню підлягає факт поставки/споживання такої теплової енергії, обсяг спожитої теплової енергії та її вартість. Як вже зазначалось вище, в судовому засіданні представник позивача суду пояснив, що теплова енергія надходить у приміщення відповідача від транзитних ділянок трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення та гарячого водопостачання. Порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг встановлено Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 № 315 (далі за текстом - Методика). Абзацем 9 пункту 2 розділу І Методики передбачено, що окремим приміщенням з транзитними мережами опалення є окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії. Пунктом 2 розділу І Методики передбачено порядок визначення обсягу спожитої теплової енергії на опалення приміщення з індивідуальним опаленням або окремого приміщення з транзитними мережами опалення, через яке прокладені транзитні трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення. Зазначеним пунктом також передбачено, що якщо власник приміщення не надав інформацію для проведення відповідних розрахунків, виконавцем розподілу комунальної послуги для розрахунку обсягу теплової енергії, який надходить від ділянки транзитного трубопроводу приміщення з індивідуальним опаленням або окремого приміщення з транзитними мережами опалення, в якому є ділянка такого трубопроводу, у тому числі частина стояка, або обладнання внутрішньобудинкової системи опалення, приймаються такі вихідні дані: трубопровід вважається\~не теплоізольованим; довжина транзитного трубопроводу приймається рівною відстані від входу та виходу трубопроводу в приміщення, за винятком ширини однієї із стін/перегородок (при горизонтальному вході/виході) або висоти одного з перекриттів (при вертикальному вході/виході), а якщо транзитний трубопровід вертикально входить та виходить з приміщення в одній точці - рівною висоті поверху, на якому знаходиться приміщення, або горизонтально входить та виходить з приміщення в одній точці - рівною внутрішньому периметру приміщення, визначеному за аналогічним по плануванню приміщенням у будівлі. Проте, позивачем суду не надані докази того, що позивач здійснює постачання теплової енергії в будинок, в якому розташоване приміщення відповідача, доказів того, в приміщені відповідача наявні транзитні трубопроводи опалення загальнобудинкової системи (як-то результати енергетичного аудиту або акти обстеження інженерних систем приміщення); докази на підтвердження недопущення представників позивача до приміщень відповідача для з`ясування протяжності, діаметра транзитних трубопроводів. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим ЦПК України (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). Ризик настання наслідків, пов`язаних із ненаданням доказів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, несе позивач. З урахуванням того, що позивачем не доведено факту поставки/споживання теплової енергії відповідачем, у задоволені слід відмовити у повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В силу приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (ч. 8 ст. 141 ЦПК). За подання позову Концерном «Міські теплові мережі» сплачено судовий збір в розмірі 2270 грн. 00 коп., який у зв`язку із відмовою в позові покладається на позивача. Доказів понесення відповідачем витрат, які останній сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, суду не надано. Із заявами про намір подати суду зазначені докази після ухвалення рішення відповідач та його представник до суду не звертались.

Outcome: dismissed