Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

14.06.2022 року [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за результатами розгляду якого просить: позбавити відповідачів батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачів на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] . Позовна заява мотивована тим, що вона є бабусею [PERSON] , [INFO] . Її батьками є: [PERSON] та [PERSON] , які у шлюбі не перебувають. 04.03.2019 р. [PERSON] привезла дитину до неї нібито у гості, але фактично залишила дитину на виховання. З того часу [PERSON] постійно проживає з нею та її чоловіком - її дідусем [PERSON] . Батьки дитини протягом більше трьох років з дитиною не спілкуються, не бачаться з нею, не телефонують та навіть не виявляють такого бажання. Відповідачі не цікавляться життям доньки, станом її здоров`я, не беруть участі в її вихованні, духовному розвитку. Відповідачі не надають жодної матеріальної допомоги з утримання дитини. Окрім того, [PERSON] страждає на алкогольну та наркотичну залежність, тричі притягувалася до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України. У неї є старший син [PERSON] , відносно якого вона позбавлена батьківських прав. [PERSON] також страждає на наркотичну залежність. Притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України. Внаслідок своєї залежності [PERSON] має психосоціальний розлад особистості. На цей час онука навіть не знає і не пам`ятає своїх батьків, а її називає «мамою». Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2022 року позовну заяву залишено без руху, з наданням позивачеві строку для усуненні недоліків позовної заяви (а.с. 20-21). Ухвалою суду від 27.06.2022 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с. 29-30) Ухвалою суду від 26.08.2022 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті ( а.с.84-85). Ухвалою суду від 04.10.2022 року орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району зобов`язано підготувати та надати суду письмовий висновок щодо розв`язання позову. (а.с. 125). 03.11.2022 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] (а.с. 137-139) У суді позивачки та її представник позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених по тексту позову. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча повідомлялися про день, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району в суді виступив на боці позивача. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно витягів з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя від 27.06.2022 р. [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27-28) Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128,131 ЦПК України, відповідачі повідомлені про час та місце слухання справи за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явилися у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, заслухавши пояснення свідків, приходить до наступного. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Нормативно-правове обґрунтування. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частина 7 статті 7 Сімейного кодексу України проголошує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В статті 12 цього Закону зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьків батьківських прав, зокрема те, що батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 166 ч. 3 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] є: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 5) Позивачка - [PERSON] є бабусею малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] (а.с. 6) Відповідно до висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району суду № 1859/01-20/20.03-1733 від 02.11.2022 р. батьки дитини протягом більше трьох років з дитиною не спілкуються, не бачаться з нею, не телефонують та навіть не виявляють такого бажання. Відповідачі не цікавляться життям доньки, станом її здоров`я, не беруть участі в її вихованні, духовному розвитку. Відповідачі не надають жодної матеріальної допомоги з утримання дитини. З березня 2019 р. вихованням та утриманням онуки займається позивачка разом з чоловіком [PERSON] (а.с. 137-139). Згідно з листом-відповіддю Відділу поліції № 2 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області НП України № 1187/42/01-2022 від 14.02.2022 р. [PERSON] тричі притягувалася до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України (незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту). [PERSON] також притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України (а.с. 8). Внаслідок своєї залежності [PERSON] має психосоціальний розлад особистості, що підтверджується довідкою ГО «Запорізький центр здорової молоді» № 173 від 03.02.2022 р. (а.с. 9). Відповідно до відповіді на запит № 01-05/72 від 10.02.2022 р., малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 66 «Карамелька» ЗМР з 23.09.2020 р. Батьки дитини жодного разу в закладі дошкільної освіти не з`являлися, інтересу до дитини не виявляли. Дитиною постійно опікуються бабусь та дідусь (а.с. 10). Медичне обслуговування дитини з квітня 2019 р. здійснюється в КНП «ЗЦПМСД №1» за місцем її фактичного проживання. На прийомі у дитячій поліклініці дитина завжди у супроводі бабусі, що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 21.01.2022 р. (а.с. 11). Згідно з актом обстеження умов проживання, який складено відділом по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей ЗМР від 31.01.2022 р. [PERSON] , [INFO] мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] . Для дитини виділена окрема кімната, наявний у великій кількості одяг, взуття, іграшки, тощо. Онука навіть не знає і не пам`ятає своїх батьків, а «мамою» називає [PERSON] (а.с. 7). Також при винесенні рішення суд приймає до уваги пояснення свідків, які були допитані в судовому засіданні: - [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] , пояснила суду, що у березні 2019 року невістка привезла дитину і залишила її у бабусі та дідуся. З того часу життям онучки піклуються тільки вони. Дівчина навіть не пам`ятає своїх батьків, а «мамою» називає бабусю. Син - [PERSON] та невістка вживають наркотики. - [PERSON] , яка є подругою [PERSON] , пояснила суду, що у березні 2019 року невістка привезла дитину і залишила її у бабусі та дідуся. Через це [PERSON] звільнилася з роботи для того, щоб піклуватися про дитину. Дівчина називає бабусю «мамою». Син - [PERSON] та невістка не працюють та вживають наркотики. Вона разом з [PERSON] намагалися знайти невістку, але це їм не вдалося. - [PERSON] , яка є сусідкою [PERSON] , пояснила суду, що з березня 2019 року онука [PERSON] проживає з бабусею та дідусем. Батька [PERSON] бачила останній раз дитиною, а мати [PERSON] взагалі ніколи не бачила. На цей час дитина ходить до садика. ЇЇ здоров`ям також піклується тільки бабуся з дідусем. - [PERSON] , який є чоловіком позивачки та дідусем [PERSON] , пояснив суду, що у березні 2019 року невістка привезла дитину і залишила її у них. Дівчина «мамою» називає бабусю. Сина майже не бачить, невістку бачив один раз у житті. Дитина їх взагалі не цікавить тому, що вони наркомани. Зазначені фактори, в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини та свідомого нехтування своїми обов`язками. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення відповідачів батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] та стягнення на її користь аліментів, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved