Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

У позовній заяві позивач просить ухвалити рішення про визнання таким, що не підлягає виконанню вчиненого 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. виконавчого напису № 167951 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 45262,25 грн заборгованості за кредитом. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що згідно постанови про відкриття провадження № 66759391 від 09.09.2021 приватним виконавцем Пирогою С.С. здійснюється стягнення з [PERSON] коштів в сумі 45262,25 грн на користь ТОВ «Вердикт Капітал», якому АТ «Альфа-банк» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 2 від 21.12.2020 за кредитним договором № 591013194 від 03.08.2016 укладеного між АТ «Альфа-банк» та [PERSON] . Будь-які боргові зобов`язання перед відповідачем, перед АТ «Альфа-банк» у позивачки відсутні. Тому вважає, що виконавчий напис нотаріусом було вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення таких виконавчих написів і як наслідок було неправомірно відкрито провадження щодо виконання вказаного напису. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивачки подала додаткові пояснення у справі та просила розглядати справу за відсутності позивачки та її представника. У відзиві відповідач вважає, що виконавчий напис було вчинено відповідно до норм законодавства тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. За таких обставин суд провів розгляд позову в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів\~суд встановив\~наступні фактичні\~обставини. 15 червня 2021 року приватним нотаріусом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис №\~167951 про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ «Вердикт Капітал», якому ТОВ «ФЛЕКСІС» відступлене право вимоги на підставі Договору факторингу №21-12/20 від 21.10.2020, якому АТ «Альфа-Банк» відступлене право вимоги на підставі Договору факторингу № 2 від 21.12.2020 за кредитним договором № 591013194 від 03.08.2016 укладеного між АТ «Альфа-Банк» на загальну суму 45262,25 грн., що складається з: -17700,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; -27062,25 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією. Між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] був укладений 03.08.2016 договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк» №Z06/21651/004253960 згідно якого включалися і умови кредитування за споживчим кредитом із орієнтовною сумою до 50000 грн. Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк» №Z06/21651/004253960 від 03.08.2016 укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] не посвідчувався нотаріально, що підтверджується копію такого договору. Отже, у справі встановлено, що стягнення з та [PERSON] заборгованості за оспорюваним виконавчим написом проводиться з підстав, що випливають з кредитних правовідносин. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Згідно із ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У статті 88 Закону «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі Перелік документів від 29.06.1999 N 1172). З оспорюваного виконавчого напису вбачається, що при його видачі приватний нотаріус, окрім норм Закону України «Про нотаріат», керувався пунктом 2 Переліку документів від 29.06.1999 N 1172. Пунктом 2 Переліку документів від 29.06.1999 N 1172 визначено стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Цей пункт (фактично розділ) Переліку був доповнений Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року. За змістом цього пункту до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року в частині доповнення Переліку документів від 29.06.1999 N 1172 після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова суду набрала законної сили з моменту її проголошення. Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 висловила правовий висновок про те, що судовими рішеннями визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», тому договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, Перелік документів від 29.06.1999 N 1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису (12 червня 2021 року) стосувався лише нотаріально посвідчених договорів відповідно до пункту 1 цього Переліку. З копії Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк» №Z06/21651/004253960 від 03.08.2016 укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] , який був наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, вбачається, що він в нотаріальному порядку не посвідчувався. Відтак, нотаріус не мав законних підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису, оскільки кредитний договір не був нотаріально посвідчений. При цьому приватний нотаріус при видачі виконавчого напису керувався нечинним уже на момент вчинення цієї нотаріальної дії пунктом 2 Переліку документів від 29.06.1999 N 1172, що є неприпустимим. Зазначене є самостійною підставою для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім цього, Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц зазначив, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Доказів надіслання повідомлення (вимоги,\~претензії) позивачу про необхідність погашення суми кредитної заборгованості та отримання ним такого повідомлення відповідач суду не надав, тим самим не спростував викладених позивачем у позові доводів. Твердження позивача про відсутність будь-якої заборгованості відповідач теж не спростував. У зв`язку із цим у суду відсутні підстави вважати зазначену в оспорюваному виконавчому написі кредитну заборгованість безспірною. Крім того встановлено, що станом на дату розгляду Наказом Міністерства юстиції України від 30.12.2021 № 4722/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату (далі Комісія) від 17.12.2021 № 4 на підставі підпунктів «е», «з» та «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон), у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства, а також грубим порушенням закону, яке завдало шкоди фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій та неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 30.11.2009 за № 7921 на ім`я [PERSON] , анульовано. Таким чином, суд вважає заявлені позовні вимоги підставними та такими, що підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved