Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 46,6 кв. м та житловою площею 30,8 кв. м. за набувальною давністю. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що з 2003 року вона разом зі своїми батьками та братом проживає в житловому будинку [ADDRESS] , який не має власника. 21 листопада 2003 року вона разом зі своїми батьками - [PERSON] , [PERSON] та братом [PERSON] вселилася в житловий будинок [ADDRESS] . На той час їй було тільки 16 років. За минулий час в 2016 році її батько помер, а її брат змінив місце свого проживання. В 2014 році він виїхав на постійне проживання до Російської Федерації. Раніше зазначений житловий будинок належав [PERSON] , який [INFO] помер і який був далеким родичем з боку її батька. [PERSON] отримав зазначений житловий будинок з надвірними спорудами у спадщину після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] . Зазначений житловий будинок з надвірними спорудами належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.12.2002 року, виданого державним нотаріусом Орджонікідзевськорї державної нотаріальної контори Панченко В.В. [PERSON] після смерті свого батька не користувався зазначеним житловим будинком, оскільки постійно мешкав в квартирі [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності. На той час він не мав наміру змінювати своє місце проживання та переїжджати в зазначений житловий будинок, оскільки будинок після смерті його батька потребував ремонту. Залишати житловий будинок без постійного нагляду він також не бажав, оскільки у відсутність мешканців сторонні особи почали незаконно проникати на територію домоволодіння та здійснювати з його території дрібні крадіжки. Тому [PERSON] вирішив найти особу, яка б проживала в його житловому будинку та доглядала за ним. Її сім`я на той час потребувала будь-яке житло для проживання, але батьки тоді не малі фінансової можливості придбати своє окремо житло. [PERSON] запропонував їм пожити поки в його житловому будинку та доглядати за ним. Тому в 2003 році [PERSON] вселив її та її родичів в свій житловий будинок на невизначений період часу без будь-яких правових підстав до тих пір, поки вони знайдуть собі інше житло або якщо у нього з`явиться покупець. Але через рік після того, як вони вселилися в житловий будинок, а саме [INFO] [PERSON] помер. На той час, 15.10.2004 року їй виповнилося тільки 17 років. Після смерті [PERSON] протягом минулих 17 років спадщину ніхто не прийняв і ніхто на неї не претендує. Тобто протягом вже більше 17 років зазначений житловий будинок не має нового власника. З 2003 року вона постійно, безперервно проживала і на даний час проживає разом зі своєю сім`єю в зазначеному житловому будинку. Весь цей час вона відкрито, безперервно та добросовісно користувалася ним. Протягом всього часу вона підтримує зазначений житловий будинок та надвірні споруди в належному, придатному для проживання стані, здійснює поточний ремонт та благоустрій житлового будинку та надвірних споруд, несе усі витрати по оплаті отриманих комунальних послуг з електропостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення. Протягом зазначеного періоду вона не змінювала своє постійне місце проживання. В 2003 році була здійснена реєстрація місця проживання їхньої сім`ї в зазначеному житловому будинку без будь-яких правових підстав, в якості членів сім`ї колишнього власника. Але з вказаних вище обставин вона не може укласти від свого імені договори на газопостачання, електропостачання, водовідведення, оскільки не має ніяких правових підстав для цього. Ніяка інша особа також не має ніяких прав на зазначений житловий будинок і таким чином не може укладати договори на постачання комунальних послуг. Наскільки відомо, заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не залишив. У померлого [PERSON] була донька, яка спадщину не прийняла і протягом всього цього часу не проявляла ніякий активних дій щодо оформлення своїх спадкових прав на цей житловий будинок з надвірними спорудами. Вона протягом встановленого законом строку не зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, пропустила строк для прийняття спадщини, внаслідок чого отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Після чого вона відмовилося від вчинення будь-яких дій, спрямованих на оформлення своїх прав на зазначений житловий будинок. Вона пояснила тоді, що цей житловий будинок не коштує тих витрат, які їй доведеться на нього витрачати, тому щоб вона особисто ним займалися, якщо має намір в ньому проживати. Наскільки відомо, ніяких інших близьких родичів, які б мали право претендувати на спадщину, у [PERSON] не залишилося. В зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник позивача адвокат Шаврова Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, при прийнятті рішення по справі покладаються на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1\~ст. 2 ЦПК України). Суд враховує приписи ч.4 ст.82 ЦПК України, які встановлюють, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд, при розгляді позовних вимог, враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.5 Цивільного процесуального кодексу України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до\~ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.12.2002 року, виданого державним нотаріусом Орджонікідзевської державної нотаріальної контори Панченко В.В., [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] , який він отримав після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.9). Державна реєстрація права власності на зазначений житловий будинок з надвірними спорудами була здійснена КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 13 грудня 2003 року (а.с.10). Згідно копії паспорта Серії [NUMBER] , [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Згідно повідомлення КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 27.07.2022 року, станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину (ВАС №448234р№1212/18.12.2002) (а.с.8). Згідно домової книги, [PERSON] разом з батьками [PERSON] , [PERSON] та братом [PERSON] були прописані в житловому будинку по [ADDRESS] (а.с.16-22). Згідно заяви [PERSON] від 31.01.2018р., спадщину за законом після померлого батька [PERSON] вона приймає, подавши дану заяву до відповідної нотаріальної контори після спливу 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця, звертатиметься до суду для продовження терміну прийняття спадщини (а.с.48). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 31.01.2018р. державного нотаріуса Покровської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Ю.М.Полянського, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] , який помер [INFO] в зв`язку з пропуском 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця (а.с.53). Спадкова справа заведена на підставі заяви [PERSON] .. Згідно заяви [PERSON] від 08.11.2022р., наданої нею до суду особисто, вона не претендує на житловий будинок [ADDRESS] і не заперечує проти того, щоб за [PERSON] було визнано право власності на нього. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №50760878 від 01.02.2018 року, наданої Покровською міською державною нотаріальною конторою, інформація відсутня відносно наявності заповіту (а.с.54). Факт того, що [PERSON] відкрито, безперервно та добросовісно володіє житловим будинком [ADDRESS] після смерті [PERSON] і до сих пір також підтверджується наданими в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, згідно яких повідомила, що вона мешкає 33 роки в будинку [ADDRESS] . Вона мешкає поряд з [PERSON] , яку знає давно. Знала і її батьків, вони дружили. Знала і попередніх власників будинку, які були родичами батьків заявниці, вони померли. Сім`я [PERSON] живе по [ADDRESS] постійно з 2003 року і до сьогодні як власники будинку. Окрім цього, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання, згідно яких повідомив, що [PERSON] він знає давно з 2003 року. Він дружив з її батьком, який помер в 2016р. її батьки жили по [ADDRESS] і жили там постійно. [PERSON] живе в цьому будинку і зараз. Окрім цього, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання, згідно яких повідомив, що він мешкає 33 роки в будинку [ADDRESS] . Він мешкає поряд з [PERSON] , яку знає давно. Знав її батьків і попередніх власників будинку, які були родичами батьків заявниці, які вони померли. Сім`я [PERSON] живе по [ADDRESS] постійно з 2003 року і до сьогодні як власники будинку. Окрім цього, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, згідно яких повідомила, що вона живе по [ADDRESS] . Вона знала батьків [PERSON] . Знає і [PERSON] , живе неподалік від неї. Вона була квартальною. Сім`я [PERSON] живе дуже давно по [ADDRESS] з 2003 року і по сьогодні як власники. Зазначені обставини, підтверджені вказаними вище доказами та у своїй сукупності беззаперечно підтверджують, що [PERSON] дійсно, починаючи з 2003 року і до цього часу добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком [ADDRESS] , протягом всього часу підтримує його в належному стані і тому набула право власності на зазначений житловий будинок з надвірними спорудами на підставі ст.ст.328, 344 ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18) наведено такі висновки щодо застосування норм права. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Без титульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Зазначені висновки узгоджуються з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Суд вважає, що давність володіння [PERSON] зазначеним житловим будинком є добросовісною, оскільки вона при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. На час смерті колишнього власника [PERSON] [INFO] заявниця була ще неповнолітньою. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування). Позивач не укладала ніяких договорів ні з якими особами на користування зазначеним житловим будинком з надвірними спорудами. Протягом 17 років вона безперервно, добросовісно та відкрито володіє та користується зазначеним житловим будинком без будь - яких правових підстав. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає десять років. Володіння позивачем зазначеним житловим будинком з надвірними спорудами є також відкритим та без титульним, тобто вона володіє зазначеним майном протягом вже більше 17 років без будь-якої правової підстави. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Також суд зазначає, що за весь час відкритого володіння позивачем зазначеним будинком, ніякі інші особи не звертались до нього із питання визнання права власності на нього. Таким чином, позовні вимоги щодо визнання за позивачем права власності за набувальною давністю обґрунтовані, так як ґрунтуються на вимогах закону, а з боку позивача належними доказами доведено, що вона дійсно добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном, а саме житловим будинком [ADDRESS] протягом більше 17 років і це є підставою для набуття позивачем права власності на це майно, що передбачено ст. 344\~ЦК України і\~не суперечить положенням Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». При таких обставинах заявлені вимоги знайшли підтвердження в суді і суд вважає можливим визнати право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] - за позивачем для подальшого користування й одержання необхідних документів, що підтверджує право власності на об`єкт нерухомості. При цьому, суд зазначає, що розглядаючи даний позов та задовольняючи вимоги позивача - права та інтереси будь-яких осіб не порушуються.

Outcome: approved