Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

У червні\~2022\~р.\~позивач [PERSON] звернувся в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі рішення Рівненського районного суду від 25.11.2021 р. аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі з до 1/6 зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказує, що рішенням Рівненського районного суду від 25.11.2021 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено позовні вимоги частково. Рішенням було змінено спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] та стягнуто аліменти в розмірі усіх видів заробітку але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісяця, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до повноліття. Наводить положення ст. ст. 180, 182 СК України. Проте при розгляді справи про встановлення розміру аліментів не було встановлено ряд обставин. А саме суд не врахував стан здоров`я платника аліментів, що прямо пов`язаний з його працездатністю й відповідно матеріальним становищем. Матеріальне становище платника що оцінюється, виходячи з вартості приналежного йому майна, розміру його заробітку (доходу). Крім того, про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, які здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї. При визначенні аліментів суд ураховує також інші обставини, що мають істотне значення. Це можуть бути будь-які обставини, що стосуються сторін або дитини і відносяться до справи: -Сімейний стан дитини (наявність або відсутність у неї другого з батьків); -Стан здоров`я, матеріальний і сімейний стан того з батьків, з яким проживає дитина (є безробітним, пенсіонером, непрацездатним, перебуває на утриманні); -Наявність в того з батьків, з яким проживає дитина, осіб, яких він за законом зобов`язаний утримувати (непрацездатних батьків, дітей в іншому шлюбі); -Необхідність провадити інші виплати (погасити кредит за житло тощо); -Установлений у законі прожитковий мінімум; -Обсяг коштів, які звичайно направлялися батьками на утримання дитини, тобто її колишній рівень життя тощо. Оскільки аліментні зобов`язання по утриманню носять майновий характер, всі обставини, що враховуються судом при визначення розміру аліментів, теж мають майновий аспект свого прояву й тим або іншим чином впливають на матеріальне становище сторін. У 2022 р. суттєво погіршився стан здоров`я позивача, який потребує додаткового медикаментозного втручання. Після проходження обстеження у лікарів йому було встановлено діагнози, які позбавляють можливості в тому числі і працювати. Позивач не має у власності будь-якого майна, свого особистого житла та будь-якого іншого виду доходу крім випадкового заробітку. Перебуває фактично на утриманні своєї матері. Всі ці обставини суттєво впливають на його матеріальний стан, чим позбавляють його у мінімальний хоча б рівень витрачати кошти на свій стан здоров`я та його утримання як то харчування та проживання. При прийнятті рішення Рівненським районним судом у 2021 р. не було прийнято до уваги ряд обставин, які впливають на встановлення розміру частки аліментів та обставин, які змінилися. На утриманні позивача перебуває двоє малолітніх дітей від різних шлюбів. А саме [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , де батьком значиться позивач та матір [PERSON] . Відповідно до рішення Здолбунівського районного суду у справі №2-351/11 від 01.04.2011 р. стягнуто аліменти на користь колишньої дружини на утримання доньки від першого шлюбу. Відтак, визначивши аліменти у розмірі на одну дитину суд припустився помилки, оскільки за вказаних обставин законодавством при зміні способу стягнення слід врахувати і інтереси іншої дитини та виходити з обрахунку призначення аліментів у розмірі 1/3 частки на двох дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Тобто суд за наведених доводів мав встановити розмір по 1/6 на кожну дитину. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 14.06.2022 р. відкрито спрощене провадження у справі з викликом учасників. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17.10.2022 р. у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до спільного розгляду із первісною позовною заявою відмовлено. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 24.10.2022 р. відкладено розгляд справи та визнано потрібним, щоб позивач [PERSON] з`явився в судове засідання для надання особистих пояснень. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28.10.2022 р. у задоволенні клопотання представника відповідачки адвоката Чоланюка С.Ю. про повернення позовної заяви позивачу вх.15479 від 24.10.2022 р. відмовлено. У відзиві вх. 14120 від 26.09.2022 р. представник відповідачки адвокат Чоланюк С.Ю. вказує, що позов не підлягає до задоволення як за безпідставністю позовних вимог, так і за їх необґрунтованістю та недоведеністю. Просить у задоволенні позову відмовити. У рішенні Рівненського районного суду Рівненської області від 25.11.2021 р. вказано: «Суд бере до уваги, що на його утриманні перебуває і інша дитина, однак це не звільняє його від обов`язку утримувати спільну дитину сторін і сплачувати аліменти в розмірі, що передбачений законодавством. Тому, на думку суду, позовну вимогу про зміну способу стягнення аліментів необхідно задоволити повністю». Постановою Рівненського апеляційного суду від 28.04.2022 р. рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25.11.2021 року в частині стягнення пені змінено, зменшивши суму з 18666,68 до 13666,68 грн. 68 коп. В решті рішення суду залишено без зміни. У своїй постанові Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ вказав, що: «Окрім того, виходячи з положень ч. 1 ст. 192 СК України та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів. Покликання в апеляційній скарзі на те, що суд при постановлені рішення дав неправильну оцінку пред`явленим доказам не заслуговують на увагу, оскільки у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили. Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права». Наводить положення ч.4 ст. 82 ЦПК України, ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», ст. 129-1 Конституції України, п.9 ст. 129 Конституції України, практику Верховного Суду, а саме постанову від 24.06.2019 р. у справі 607/2509/14-ц, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 р.№8 «Про незалежність судової влади» Рішення Рівненського районного суду у іншій цивільній справі між тими ж сторонами і щодо стягнення аліментів відповідають означеним критеріям, обставини встановлені цим рішенням має преюдиційне значення при розгляді даної справи. Звертає увагу, що зменшення розміру аліментів не повинно компенсуватися за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Про те, що зміна сімейного стану не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів йдеться і в постанові Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду, що викладений в постановах від 16.09.2020 р. у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20) та від 03.06.2020 р. у справі 760/9783/18-ц (провадження № 61-702св19). Наводить ч.3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» та вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що розмір аліментів, які позивач сплачує за виконавчими документами на утримання своїх дітей становить понад 50 відсотків його доходу, тому визначений розмір аліментів відповідає як нормам чинного законодавства, так і встановленим обставинам справи, а відтак не порушує гарантоване право позивача на отримання ним його заробітку. Крім того, вказує, що з Акту №МК №525 від 11.03.2022 р. інформації про те, чи може позивач працювати або працювати в спеціально створених умовах без фізичних навантажень, не вбачається. Відомостей про те, що позивач через погіршення стану здоров`я наразі займається оформленням групи інвалідності, за умови встановлення якої, він позбавлений можливості працювати, немає. Позивачем не надано доказів того, що через погіршення стану здоров`я, він несе значні додаткові витрати на своє лікування, після березня 2022 р. жодного звернення до медичної установи не було, витрат на медичне лікування він не несе, пошуком роботи не займається, в центрі зайнятості в статусі безробітного не оформлений. Попри те, що позивач є батьком двох дітей, жодних дій в інтересах дітей, з метою їх матеріального забезпечення не робиться. Позивачем зайнята пасивна позиція щодо участі у вихованні дитини, весь тягар на утримання якої, ним перекладається на плечі матері. З позову вбачається, що позивачем ставляться виключно власні інтереси вище інтересів дитини. Позивач зібрав ряд підстав, на які посилається з метою зменшення встановленого рішенням суду розміру аліментів, однак ніяким чином не враховує, що його дитина росте, розвивається, витрати на її лікування зростають, відповідно ті витрати повинні покриватися. Вважає, що у справі відсутні достатні та об`єктивні докази про те, що від дня винесення судового рішення, матеріальне становище позивача змінилося, погіршився його стан здоров`я, а зазначені позивачем підстави для зменшення розміру аліментів не свідчать про погіршення його матеріального становища, тому він має змогу забезпечити свої витрати у достатніх, розумних розмірах. Встановлений розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства та інтересам неповнолітньої дитини, а його зменшення за наведених мотивів позову, не може бути задоволено, оскільки не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. У судовому засіданні позивач 28.10.2022 р. позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити із підстав, які вказані у позові. У подальшому подав заяву вх. 15818 від 28.10.2022 р., згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить справу розглядати без його участі, з участю його представників. Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просять їх задоволити. Представник позивача адвокат Шеруда О.П. пояснює, що на підставі рішення ВЛК позивач знятий з військового обліку. Акт № ЛКК №525 від 11.03.2022 р. дослідження стану здоров`я, який не взятий до уваги Рівненським апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги на рішення Рівненського районного суду від 25.11.2021 р., міг вплинути на зменшення розміру пені, а не на зміну способу стягнення аліментів. Встановлений позивачу діагноз перешкоджає йому працевлаштуватися, його хвороба не впливає на дієздатність, а лише на реалізацію ним прав та виконанню обов`язків. У позивача немає інвалідності, а тому не можуть бути встановленні рекомендації щодо умов його праці. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні пояснює, що позивач не є здоровою та працездатною людиною, однак він дієздатний. Витрати на лікування відбуваються за рахунок держави, вона також купує ліки сину, останнім часом позивач не перебував на лікуванні. Ніякого майна він немає, а тому не може розпорядитися своїм майном на утримання дітей. Він добровільно сплачує аліменти на підставі рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області без виконавчого листа на виконання рішення суду. Фактично позивач знаходиться на її утриманні. В 2021 р. позивач знявся з місця реєстрації, бо хотів поїхати на заробітки в м.Київ, однак не поїхав. Не міг стати на облік у Центрі зайнятості, бо не мав зареєстрованого місця проживання. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення. Згідно заяви вх. 15981 від 31.10.2022 р. представник відповідачки адвокат Чоланюк С.Ю. просить справу слухати без його участі на основі наявних матеріалів, у задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану. Суд, вислухавши пояснення учасників справи у судовому засіданні, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264\~ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] мати, та позивач [PERSON] батько, що підтверджується засвідченою копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , дата видачі 09.10.2009 р. 01.04.2011 р. Здолбунівським районним судом Рівненської області у справі №2-351/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 18.03.2011 р. і до досягнення дитиною повноліття. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони по справі позивач [PERSON] батько та відповідачка [PERSON] мати, що підтверджується засвідченою копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , дата видачі 24.05.2022 р. 26.08.2021 р. позивача знято з реєстрації за адресою [ADDRESS] , що підтверджується засвідченою копією довідки про зняття з реєстрації місця проживання ЦНАП у місті Рівному УЗНАП РМР №44963 від 26.08.2021 р. Як убачається із засвідченої копії довідки Рівненського міського центру зайнятості №04-11/750 від 18.05.2022 р., [PERSON] не перебуває на обліку як безробітний в Рівненському міському центрі зайнятості з 01.11.2021 р. по даний час. Подано довідку з ГУ ПФУ в Рівненській області відносно позивача щодо відомостей за звітні роки з 2009 по 2020 р. Як убачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 24.05.2022 р. щодо [PERSON] за період з 4 кварталу 2021 р. по 1 квартал 2022 р. інформація про доходи відсутня. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/3650/21 від 25.11.2021 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] стягнуто з\~ [PERSON] на користь\~ [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 18666 гривень 68 копійок; змінено спосіб стягнення аліментів,\~що були стягнуті згідно рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 червня 2014 року (справа№ 570/2229/14-ц)\~та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , на неповнолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до повноліття дитини. Згідно Акту №ЛКК №525 від 11.03.2022 р. дослідження стану здоров`я призовника [PERSON] , перебував за направленням військового комісаріату (ВЛК) від 28.11.2016 р. на обстеженні. В акті наведено скарги, анамнез, діагноз. Постановою Рівненського апеляційного суду від 28.04.2022 р. у справі № 570/3650/21 (провадження № 22-ц/4815/481/22) апеляційну скаргу представника [PERSON] адвоката Шеруди О.П. задоволено частково. Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 листопада 2021 року в частині стягнення пені змінено, зменшивши суму з 18666,68 до 13666,68 грн. В решті рішення суду залишено без зміни. 01.06.2022 р. позивач звернувся до суду із вказаним позовом. З поданих дублікатів чеків, вбачається, що платник [PERSON] здійснила платіж за призначенням аліменти 22.04.2022 р. у сумі 502 грн.; 31.05.2022 р. у сумі 500 грн.; 29.06.2022 р. у сумі 502 грн.; 30.07.2022 р. у сумі 502 грн. отримувачем яких є [PERSON] З 17.08.2022 р. у ЦЗНАП позивач став на облік за місцем реєстрації [ADDRESS] . Як убачається з відповіді №04-19/1555 від 20.10.2022 р. на адвокатський запит №21/02/2022-1 від 21.02.2022 р. Рівненського міського центру зайнятості РОЦЗ ДЦЗ, [PERSON] перебуває на обліку як безробітний в Рівненському міському центрі зайнятості з 26.09.2022 р. по теперішній час. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183, 184 СК України. Від указаного правового висновку Велика Палата Верховного Суду не відступала (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі №682/3112/18). Відповідно до ч. 1 ст. 82 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Обгрунтовуючи позовні вимоги про зменшення розміру аліментів, [PERSON] як на зміну свого матеріального та сімейного стану посилався також на наявність рішення суду про стягнення аліментів на іншу малолітню дитину. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Відповідно ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. З аналізу ст. 192 СК України та наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Суд звертає увагу на те, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не відноситься до переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання дитини (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16). Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Сторонами не оспорюється проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю. Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] як на обставини, що дають йому право на зменшення розміру аліментів за статтею 192 СК України, посилався на те, що погіршився його стан здоров`я, що суттєво впливає на його матеріальний стан, відсутність можливості працевлаштуватися, та наявність на його утриманні ще однієї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У позовній заяві і під час надання пояснення пояснень позивач взагалі не посилається на те, що втрата роботи сталася після ухвалення судового рішення від 25.11.2021 р. і що саме це призвело до зміни матеріального становища. Підстави, на які посилається позивач, не відповідають умовам застосування правил статті 192 СК, а тому не можуть бути достатніми для зміни розміру аліментів за цією нормою. В судовому засіданні позивач та його представники наголошують, що позивач також має зобов`язання щодо утримання малолітньої доньки, не має доходу, не може працевлаштуватися через погіршення стану здоров`я, а тому розмір аліментів на малолітнього сина не відповідає його дійсним доходам. Тобто позивачем фактично заявлено про невідповідність визначеного судом розміру аліментів його дійсним доходам. Такий розмір\~ зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно позивач вважає непосильним для себе тягарем. Проте ці обставини, які відповідно до статті 182 СК впливають на розмір аліментів, були підставою перегляду рішення суду від 25.11.2021 р. в апеляційному порядку. Позивач скористався своїм правом на оскарження судового рішення від 25.11.2021 р. з урахуванням положень статті 182 СК України, а також правом на зменшення розміру аліментів за статтею 192 СК України, які не є альтернативними способами захисту інтересів платника аліментів та застосовуються з урахуванням конкретних обставин та часу їх виникнення. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обов`язковою умовою для застосування положень статті 192 СК, за якою звернувся до суду позивач [PERSON] , є\~зміни\~матеріального та сімейного становища платника аліментів, які\~виникли після судового рішення\~про стягнення аліментів у певному розмірі. Доказів зміни матеріального та/або сімейного становища [PERSON] не надано. У судовому засіданні сторона позивача пояснила, що останній раз [PERSON] отримав дохід у жовтні-листопаді 2020 р. під час роботи на виборчій дільниці, що фактично підтверджується довідкою з ГУ ПФУ у Рівненській області, і після цього часу він ніде не працював, доходів не отримував; рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області про стягнення аліментів на іншу малолітню дитину ухвалено в 2011 році. Отже, обставини, на які посилається позивач, існували до ухвалення Рівненським районним судом Рівненської області від 25.11.2021 р. Тому сама по собі наявність обставин, передбачених статтями 182 СК України (без встановлення часу їх виникнення) не має правового значення для можливості застосування механізму статті 192 СК України. Крім того, на думку суду посилання у позовній заяві як на підставу своїх вимог про погіршення стану здоров`я позивача та подання до суду Акту №ЛКК №525 від 11.03.2022 р., свідчить саме про стан здоров`я позивача ще з 2016 року. Тим паче, що доказів про його перебування на лікуванні не подано та в судовому засіданні надано пояснення, що останнім часом позивач лікування також не проходив, і не здійснював обстеження щодо надання відповідної групи інвалідності. Відсутність у позивача офіційного місця роботи, наявність обов`язку по утриманню іншої дитини, не звільняє його від обов`язку утримувати свого неповнолітнього сина на рівні з матір`ю. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1, п.2 ч. 2 ст. 141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed