Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Акціонерного товариства «Одесагаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», посилаючись на те, що за договором дарування від 03 листопада 2008 року та рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2005 року, справа №2-8325/05, йому на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Позивач вказав, що Акціонерне товариство «Одесагаз» влітку 2016 року незаконно встановило на опорній конструкції будинку [ADDRESS] загальнобудинковий лічильник газу, яким обліковує газ, спожитий мешканцями будинків, [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] та незаконно визначає йому обсяг спожитого газу, виходячи з показників загальнобудинкового вузла обліку газу. Це призводить до надмірних нарахувань Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» оплати за газ, який позивачем не споживався. Позивачем наголошено, що Акціонерне товариство «Одесагаз» протизаконно ігнорує його звернення щодо встановлення у його квартирі індивідуального лічильника газу, посилаючись на наявність загальнобудинкового лічильника. Ухвалою суду від 07 жовтня 2021 року було відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду\~від 25\~січня 2022\~року,\~в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на боці відповідача, було залучено Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс Хмельницький». Ухвалою суду\~від 05\~липня 2022\~року,\~в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору було залучено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в особі Відділу НКРЕКП у Одеській області. Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року було закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання, призначене 09 листопада 2022 року не з`явився, надав суду заяву, згідно якої підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Представник Акціонерного товариства\~«Одесагаз» усудове засідання, призначене 09 листопада 2022 року не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся судом відповідно до вимог\~ст. 128 ЦПК України, причини неявки не повідомив, заяви про відкладення не надавав. На стадії підготовки справи до розгляду, представник Акціонерного товариства\~«Одесагаз»надав до суду відзив, у якому повністю заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість. Інші учасники справи у судові засідання в ході розгляду справи не з`явилися, повідомлялися судом відповідно до вимог\~ст. 128 ЦПК України, причини неявки не повідомили, заяв про відкладення не надавали. Згідно ч. 2ст.247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається\~з матеріалів\~справи та\~не заперечується\~учасниками справи,\~позивач є\~власникомквартири\~за адресою:\~ [ADDRESS] та споживачем послуг з надання природного газу, отримує нарахування з оплати за спожитий газ відповідно до загальнобудинкового приладу обліку газу, встановленого Акціонерним товариством «Одесагаз» влітку 2016 року. Вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи й ті обставини, що позивач неодноразово звертався до відповідачів з приводу встановлення у його квартирі індивідуального приладу обліку газу та перерахування плати за газ, виходячи з норм споживання. Звертався до відповідача з заявою про встановлення індивідуальних приладів обліку газу (лічильників). Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Як передбачено ст. 21 цього ж Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Як встановлено у судовому засіданні позивач є споживачем природного газу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», визначається, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. Згідно глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2494, оператор газорозподільної системи суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Таким чином, Акціонерне товариство «Одесагаз» є оператором газорозподільної системи. За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року №150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу. Згідно з додатком №1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м. природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн. Не встановлення Акціонерним товариством «Одесагаз» індивідуального лічильника позивачеві з посиланням на відсутність коштів та можливе його встановлення у майбутньому, на можливість його встановлення споживаем за власний кошт, на наявність загальнобудинкового лічильника газу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним. Таким чином, задоволення вимоги позивача щодо зобов`язання Акціонерного товариства «Одесагаз» встановити індивідуальний лічильник обліку природного газу буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачеві індивідуального лічильника забезпечить оплату ним саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість. Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Таким чином, саме на Акціонерне товариство «Одесагаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживача є неправомірним. Отже, обраний позивачем спосіб захисту суд вважає таким, що відповідає вимогам статті 16 ЦК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Стаття 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~ визначає, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року. Тобто, після зазначених дат постачання цим категоріям споживачів мало здійснюватися за умови комерційного обліку лічильниками газу, до їх настання - незалежно від наявності газових лічильників. Відповідно до приписів частини другої\~статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~в редакції від 20 січня 2018 року загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному\~статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні\~закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами. Відповідно до пункту 6 частини першої\~статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, становить частину спільного майна багатоквартирного будинку. У свою чергу, таке майно є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень будинку (частина друга\~статті 382 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України), частина перша\~статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Таким чином, будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування - всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності.\~Встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об`єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як допустиме обмеження права власності.\~Разом з тим відповідно до однозначних приписів частини сьомої статті\~319\~та частини другої статті\~321 ЦК України\~обмеження права власності можуть бути запроваджені виключно законом. Тобто з урахуванням положень абзацу другого частини другої\~статті 4 ЦК України\~такі обмеження можуть бути встановлені виключно нормативно-правовим актом, що має юридичну силу закону України. Зазначене кореспондується із приписами пункту 7 частини першої\~статті 92 Конституції України, відповідно до яких правовий режим власності визначається виключно законами України. Відтак суд вважає, що до та після 20 січня 2018 року першочергово слід враховувати, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному\~статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~(якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку\~статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника. Таким чином, слід вважати, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу, як до 20 січня 2018 року, так і після цієї дати діяв з порушенням вимог законодавства. В ході розгляду справи представник Акціонерного товариства «Одесагаз» підтвердив, що при встановленні влітку 2016 року та при введенні в експлуатацію загальнобудинкового лічильника природного газу на опорній конструкції будинку [ADDRESS] , не з`ясовувалась згода чи відсутність згоди на це у співвласників будинку. Положеннями\~Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~встановлено систему стимулів та гарантій запровадження повного комерційного (приладового) обліку та здійснення контролю за використанням ресурсів природного газу. З прийняттям цього\~Закону\~внесено зміни до\~Закону України від 08 липня 2010 року № 2467-VI «Про засади функціонування ринку природного газу»\~(який втратив чинність 01 жовтня 2015 року з прийняттям\~Закону «Про ринок природного газу»), відповідно до яких відпуск природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. При цьому населення у разі відсутності приладів обліку природного газу споживає газ за нормами, встановленими законодавством, до строків, передбачених у частині першій\~статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Однак, як норми\~Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», так і норми\~Закону України «Про ринок природного газу»\~не ставлять у залежність визначення обсягу споживання населенням природного газу від наявності чи відсутності загальнобудинкового лічильника газу.\~Закон України від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу»\~змінив строк постачання природного газу, яке здійснюється за умови його комерційного обліку в частині населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, - з 1 січня 2021 року. Ці зміни набули чинності 20 січня 2018 року. Отже, з 1 січня 2018 року почало діяти правило про облік до моменту встановлення лічильників газу за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. Це положення не пов`язується з наявністю загальнобудинкового лічильника газу. Таким чином, законодавчими актами передбачено лише два\~\~механізми обчислення обсягу спожитого газу:\~за даними лічильників газу або за встановленими Кабінетом Міністрів України нормами споживання. Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави\~5\~розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього\~Кодексу. Тому для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт відмови споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора ГРМ. Таким чином, у разі невстановлення населенню у строки, зазначені у частині першій\~статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. Позиція суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, наведеним у Постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18) та висновкам Великої Палати Верховного Суду, наведеним у Постанові від 26 жовтня 2021 року, справа №212/5836/17. Велика Палата Верховного Суду у подібних правовідносинах дійшла до наступних висновків. Односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу необхідно кваліфікувати не тільки в контексті застосування попередньої та чинної редакцій\~Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а також у контексті норм про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України,\~ЦК України,\~Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу без згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку слід кваліфікувати як протиправні незалежно від того, вчинені вони до 20 січня 2018 року чи після цієї дати. Дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу до 01 січня 2021 року на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу будуть правомірними за одночасного дотримання таких умов: у споживачів не встановлені індивідуальні лічильники обліку газу; загальнобудинковий лічильник газу встановлений з дотриманням положень законодавства, зокрема за наявності згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку. За відсутності хоча б однієї з указаних умов дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу до 01 січня 2021 року на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу суперечитимуть як\~Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», так і приписам законодавства про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України,\~ЦК України,\~Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Законодавство передбачає два механізми визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників: за показаннями загальнобудинкового лічильника та за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Якщо з будь-яких причин установити загальнобудинковий лічильник природного газу у певний проміжок часу з дотриманням вимог чинного законодавства (зокрема, внаслідок відсутності згоди співвласників будинку) не виявляється можливим, то визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників має відбуватися за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. У разі виникнення спору в умовах відсутності юридичної визначеності у правовому регулюванні щодо застосовних норм споживання природного газу суд повинен застосовувати останні норми споживання природного газу, які затвердив Кабінет Міністрів України (незалежно від втрати чинності відповідною постановою, зокрема від визнання її нечинною чи скасування), до затвердження нових норм споживання природного газу. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ 20372/11). Враховуючи вище\~викладене,\~задоволення вимог\~позивача щодо\~визнання незаконним\~встановленнязагальнобудинкового лічильника газу, визнання незаконним визначення об`єму та обсягу спожитого індивідуальним споживачем природного газу, виходячи з показів загальнобудинкового лічильника газу; визнання незаконними дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» щодо нарахування плати за спожитий газ, виходячи з показів загальнобудинкового лічильника\~газу та\~зобов`язання здійснення\~перерахунку, зобов`язання Акціонерного товариства «Одесагаз» на період до встановлення індивідуального лічильника газу розраховувати позивачеві споживання газу відповідно до норм споживання, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року №149 буде законним та справедливим й такий спосіб захисту відповідає вимогам статті 16 ЦК України. Суд відмовляє у позовній вимозі до Акціонерного товариства «Одесагаз» про зобов`язання, після встановлення індивідуального лічильника газу в квартирі за адресою: [ADDRESS] , визначати об`єм та обсяг фактично спожитого позивачем газу за його показниками, оскільки вважає їх заявленими передчасно. Суд відмовляє у позовній вимозі до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про зобов`язання після встановлення індивідуального лічильника газу в квартирі за адресою : [ADDRESS] здійснювати нарахування за спожитий газ, виходячи з показників цього лічильника, оскільки вважає їх заявленими передчасно. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з огляду на часткове задоволення позовних вимог,

Outcome: partial