Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 жовтня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який було розірвано на підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 11 березня 2016 року. За час проживання в шлюбі у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на викладене, ст.ст.150,155,164 СК України, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини, а також стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав, силу ч.7 ст.128, ч.4 ст.130 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце судового засідання (а.с.47,48,63-65,69,71). Враховуючи зазначене, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в ній доказів. Суд, заслухавши представника позивача, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Пунктом 2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 4 червня 2021 року, який розірвано на підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 11 березня 2016 року та є батьками [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає разом із позивачем по [ADDRESS] (а.с.9-12). Відповідно до характеристики Путивльської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 ім.Р.Руднєва Путивльської міської ради [PERSON] виховується в неповній сім`ї, вихованням дитини займаються мати та дід. Батько участі у вихованні дитини не приймає (а.с.13). Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 27 вересня 2021 року [PERSON] проживає разом з чоловіком - [PERSON] та дитиною - [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] , яка знаходиться в доброму стані, для дитини створені належні умови для проживання, розвитку, відпочинку та навчання (а.с.16). Відповідно до акта оцінки потреб сім`ї від 25 серпня 2021 року та висновком оцінки потреб сім`ї від 25 серпня 2021 року, за місцем проживання дитини по [ADDRESS] встановлено, що наявні проблеми та обставини не порушують стан та задоволеність потреб дитини (а.с.17-22). В той же час, відповідно до наданої позивачем довідки вона на даний час проживає з дитиною в м.Щецин Республіка Польща, а [PERSON] навчається в школі №18 ім.генерала Ю.Бема м.Щецин Республіка Польща (а.с.55-57) Відповідно до висновку Виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області №02-20/1889 від 8 вересня 2022 року вважається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] (а.с.60-61). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що була класним керівником [PERSON] , яка з початку воєнного стану разом з матір`ю [PERSON] та дідом виїхала в Республіку Польща до [PERSON] , який на даний час там працює. Вихованням [PERSON] займалися мати та дід, а батько - [PERSON] вихованням дитини не займався. Свідок [PERSON] суду показала, що є соціальним працівником та працює з неблагополучними сім`ями. З [PERSON] вона не працювала, оскільки вона виховується у звичайній сім`ї, її вихованням займаються мати та дід. Підстави ставити під сумнів такі показанням свідків у суду відсутні. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п.п.15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що дійсно [PERSON] який є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини з часу розірвання шлюбу між сторонами, матеріальної допомоги не надає, не забезпечує необхідних умов життя, навчання, виховання та лікування своєї малолітньої дитини, ухиляється від участі у її вихованні, долею дитини не цікавиться, свідомо нехтує своїми обов`язками, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено в розмірі: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Крім того, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено в розмірі: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Позивач працює на посаді фахівця (приймальника) 3-ї категорії в ТОВ «НП Логістик» та отримала за період з лютого 2021 року по липень 2021 року заробітну плату на загальну суму 96599 грн. 89 коп. (а.с.14,15). З огляду на викладене, оскільки відповідач не надає своїй дитині необхідної матеріальної допомоги, хоча є працездатною особою, тому суд вважає необхідним стягнути з нього аліменти на утримання дитини, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідач повинен таким чином відшуковувати роботу, яка могла б забезпечити як його пристойне існування, так і надання необхідної матеріальної допомоги неповнолітній дочці. У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 908 грн. витрат по сплаті судового збору при подачі позову, а також 908 грн. на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач була звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved