Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

Позивач звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 40020,00 грн. та моральну в розмірі 7000,00 грн., заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 17.08.2019 близько 12 год. 10 хв. по вул. Вишгородській, 33 в м. Києві відповідач [PERSON] , керуючи без поліса цивільної відповідальності автомобілем «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , всупереч вимогам пунктів 12.1, 13.1, 2.3б ПДР України не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , яким керувала позивач [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винність відповідача у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди підтверджена постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.09.2019 у справі №758/11130/19, згідно з якою останню притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень на суму 40020,00 грн. Оскільки завдану шкоду відповідачем добровільно не компенсовано, позивач звернулася за захистом своїх прав до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2020 головуючим суддею у справі було визначено [PERSON] . Ухвалою судді від 15.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу відповіді на відзив. На підставі розпорядження керівника апарату Подільського районного суду міста Києва від 24.06.2021 призначено повторний автоматизований розподіл зазначеної справи, оскільки згідно Рішення Вищої ради правосуддя №798/0/15-21 від 08.04.2021 суддю Подільського районного суду міста Києва [PERSON] звільнено із займаної посади у зв`язку з поданням заяви про відставку. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2021 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 18.06.2021 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, підтримуючи позовні вимоги та не заперечуючи щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.08.2019 близько 12 год. 10 хв. відповідач [PERSON] , керуючи по вул. Вишгородській, 33 в м. Києві автомобілем «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , всупереч вимогам пунктів 12.1, 13.1, 2.3б ПДР України не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції та здійснила зіткнення з автомобілем «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , яким керувала позивач [PERSON] . Автомобіль «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , на якому було скоєно дорожньо-транспортної пригоду, належить відповідачу [PERSON] , автомобіль «Nissan», д.н.з. [NUMBER] - позивачу [PERSON] . Постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.09.2019 у справі №758/11130/19 [PERSON] визнано винною у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України. Вказана постанова суду не оскаржена та набрала законної сили 23.09.2019. Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. Отже, наявність вини в діях відповідача [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.08.2019 близько 12 год. 10 хв., встановлена постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.09.2019 у справі №758/11130/19 та додатковому доказуванню не підлягає. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень на суму 40020,00 грн., що підтверджується нарядом-замовленням №ФП00000009 від 05.09.2019 року, виданим ФОП [PERSON] . Будь яких належних да допустимих доказів на спростування факту завдання позивачеві майнової шкоди у вказаному розмірі відповідачем до суду не подано. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт завдання позивачеві майнової шкоди в розмірі 40020,00 грн. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу завдання відповідачем шкоди майну позивача під час дорожньо-транспортної пригоди. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2, ч.5 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 461/8496/15. При розгляді даної справи судом також враховуються роз`яснення, наведені у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», згідно з якими джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Позивачка надала до суду належні, допустимі та достатні докази того, що саме відповідач [PERSON] своїми протиправними діями спричинила їй матеріальну шкоду у розмірі 40 020,00 грн. Розмір суми, заявленої до відшкодування, підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При цьому судом враховується, що жодних належних та допустимих доказів на спростування встановлених вище обставин справи відповідач [PERSON] суду не надала. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 40 020,00 грн. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем [PERSON] доведено, що внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] , яка не забезпечила дотримання правил дорожнього руху, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль «Nissan», д.н.з. [NUMBER] . Суд погоджується з доводами позивача про перенесені нею моральні переживання внаслідок пошкодження її майна, а тому, враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивач, їх характеру, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 7000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В матеріалах справи міститься квитанція про сплату позивачем при подачі позову до суду судового збору у розмірі 2102,00 грн. Таким чином, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved