Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в два місяці після набрання рішення суду законної сили. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що її батьками були [PERSON] та [PERSON] . Її мати [PERSON] померла [INFO] , а батько [PERSON] помер [INFO] . Після смерті матері, вона довгий час проживала зі своєю бабусею [PERSON] та її чоловіком [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після перенесеного 24 березня 2020 року її баба [PERSON] повідомила її про те, що вона склала на неї заповіт, який знаходиться у шафі разом з усіма документами. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Однак, як виявилось, у заповіті зазначено, що до складу спадщини входить 2/3 частини квартири, яка розташована в [ADDRESS] . Проте, поряд із заповітом та іншими документами, що були в зазначеній вище шафі, був також заповіт, яким померлий [PERSON] заповів їй 1/3 частину тої ж квартири, яка розташована в [ADDRESS] . Раніше про даний заповіт їй не було відомо. У липня 2020 року вона звернулася до приватного нотаріуса Дубровицького районного нотаріального округу Рівненської області Чубая О.С. для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Однак їй було відмовлено, про що видано постанову, оскільки на момент смерті спадкодавця [PERSON] , вона не проживала з ним за адресою: [ADDRESS] та не звернулася до нотаріуса протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини. Оскільки вона не знала про наявність заповіту, складеного на її користь, а спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] не заводилася, то вважає поважними причини пропуску нею строку прийняття спадщини, що є підставою для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Під час проведення підготовчого засідання у справі, за клопотанням представника позивача - адвоката Богельського І.В., ухвалою суду від 09 грудня 2021 року, до участі у справі залучено в якості співвідповідачів дітей спадкодавця [PERSON] , а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Богельський І.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та обґрунтував свою позицію у поданому відзиві на позовну заяву з якого вбачається, що він вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. [INFO] помер [PERSON] , який на випадок своєї смерті зробив розпорядження щодо належної йому на праві власності 1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яку заповів своїй онуці [PERSON] , склавши заповіт. Дружина [PERSON] , [PERSON] , зробила розпорядження щодо 2/3 частин цієї ж квартири у своєму заповіті, згідно якого заповіла належну їй частину квартири своїй онуці [PERSON] [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] , позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак постановою приватного нотаріуса Дубровицького районного нотаріального округу Рівненської області Чубая О.С. від 23 липня 2020 року, позивачу відмовлено у заведенні спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] посилалася на те, що їй не було відомо про існування заповіту на її ім`я, складеного чоловіком її баби [PERSON] , і що про його існування вона дізналася випадково після смерті своєї баби [PERSON] , вважаючи це поважною причиною пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини. У своєму відзиві, відповідач [PERSON] погоджується з тим, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Однак зауважив, що у будь-якому разі причини, за яких особа не була обізнана про наявність заповіту на її користь, підлягають встановленню з огляду на конкретні обставини справи та встановлення яких може слугувати безумовною підставою для відмови у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. У зв`язку з наведеним, просить в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за повітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Співвідповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання в якому просить розглянути справу без його участі, оскільки за станом здоров`я він не може прибути на судовий розгляд. При цьому зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Співвідповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив проти задоволення позову. Співвідповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надіславши до суду клопотання про проведення розгляду справи без її участі, зазначивши, що не заперечує проти визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за повітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Суд, вислухавши сторони, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Так, [INFO] помер [PERSON] , про що 25 березня 2019 року Дубровицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Судом встановлено, що 18 грудня 1998 року [PERSON] складено заповіт на користь [PERSON] , який посвідчено державним нотаріусом Дубровицької райдержнотконтори Рівненської області Токовим В.Г. та зареєстрований в реєстрі за №3787. Згідно заповіту [PERSON] на випадок своєї смерті заповів [PERSON] належну йому на праві власності 1/3 квартири, яка розташована в [ADDRESS] (а.с.12). [INFO] померла [PERSON] , про що 15 квітня 2020 року Дубровицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). [PERSON] 17 грудня 1998 року складено заповіт на користь [PERSON] , який посвідчено державним нотаріусом Дубровицької райдержнотконтори Рівненської області Токовим В.Г. та зареєстрований в реєстрі за №3786. Згідно заповіту [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] належну їй на праві власності 2/3 квартири, яка розташована в [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до ст. 1255 ЦК України, нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту. Як встановлено в ході розгляду справи, позивачу [PERSON] про наявність заповіту [PERSON] , остання їй повідомила перед смертю. Проте, про наявність заповіту [PERSON] на її ім`я, позивач не знала, оскільки їй про це ніхто не говорив, а знайшла його поряд із заповітом [PERSON] та іншими документами, що були в шафі. Позивач вказує, що після того, як дізналася про існування заповіту [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Дубровицького районного нотаріального округу Чубая О.С. для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Відповідно до постанови приватного нотаріуса Дубровицького районного нотаріального округу Чубая О.С. від 03 липня 2020 року (а.с.15), нотаріусом відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки на момент смерті [PERSON] , [PERSON] не проживала із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] та не зверталася до нотаріуса протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини. З вказаної постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, не вбачається, що будь-які особи зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Отже, відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України) Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Крім того, згідно роз`яснень, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, провадження № 61-38298св18. 04 березня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №133/1880/18, провадження № 61-12000св19 вказав, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. У даному випадку суд також враховує позиції Верховного Суду, висловлені у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 про необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі та в постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 703/4978/19 про те, що неповідомлення нотаріусом спадкоємця про заповіт є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Так, зокрема, відповідно до положень статті 63 Закону України "Про нотаріат" в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку, зроблений у Постанові Верховного суду від 28 жовтня 2019 по справі № 761/42165/17-ц, провадження № 61-49121св18. Окрім того, Верховним судом у постанові № 681/203/17-ц від 17 жовтня 2018 року викладено позицію про необхідність дослідження у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, чи вчиняв нотаріус дії для повідомлення позивачів про відкриття спадщини, чи здійснював їх виклик як спадкоємців за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця та не врахував принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, слід враховувати чи пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини є значним. З досліджених у судовому засіданні доказів, не вбачається, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа, як і жодних даних про вчинення нотаріусом будь яких дій щодо визначення кола спадкоємців чи виклику спадкоємців за заповітом для прийняття спадщини. Разом з тим, судом встановлено, що проміжок часу з якого позивач дізналася про існування заповіту, складеного [PERSON] і до моменту звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, є незначним. В той же час, факт необізнаності особи про наявність заповіту може бути спростовано шляхом надання суду інших доказів, що свідчать про протилежні обставини, однак матеріали справи таких доказів не містять. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Із врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] була необізнана про наявність заповіту, складеного [PERSON] на її користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] не заводилася, й відповідно не вчинялися нотаріусом дії для повідомлення позивача, як спадкоємця за заповітом про відкриття спадщини, як і не здійснення його виклику як спадкоємця, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчить про поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , тому відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. На переконання суду, строк у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, як просить у позовній заяві позивач, буде достатнім строком для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, і тому позов слід визнати обґрунтованим та задовольнити. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved