Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

Адвокат Гримут Т.В., звернулася в суд в інтересах позивача [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Центр надання адміністративних послуг Дубівської селищної ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивачка [PERSON] , є власником житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності про що свідчить свідоцтво про право власносності на нерухоме майно від 25.05.2009 року та Витяг про реєстацію права власності на нерухоме майно від 03.06.2009 року. У вказаному будинку згідно акта обстеження матеріально-побутових умов проживають: донька, внук та внучка позивачки. Відповідач - [PERSON] є колишнім зятем позивачки, проте даний громадянин не проживає за місцем реєстрації вже понад 5 років, що підтверджується, актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї та довідкою виданими 03.02.2022 №51 виконавчим комітетом Дубівської селищної ради. Шлюб між донькою позивачки та відповідачем було розірвано згінд рішення Тячівського районного суду Закарпатської області у хваленим 03.04.2018 року у цивільній справі №307/1981/17. Вважає, що реєстрацією у будинку позивачки відповідач порушує її майнові та житлові права, право власності, оскільки така заважає вільно володіти, розпоряджатися та користуватися належним їй житловим будинком або відчужити його, у тому числі в оформленні субсидії, розмір якої залежить від кількості проживаючих у будинку осіб. Враховуючи наведене, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим в [ADDRESS] . Ухвалою судді від 29.07.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Від пердставника позивача - адвокат Гримут Т.В. надійшла заява в якій вона просить справу розглядати без її та позивача участі та не заперечує щодо проведення заочного розгялду спарви. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатором за №9050001435078 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Заява про розгляд справи без його участі до суду не надходила, відзив не подавав. Представник третьої особи Центру надання адміністративних послуг Дубівської селищної ради, в судове засідання не з`явився. Селищний голова Дубівської селищної ради 18.10.2022 р. подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у відсутності представника третьої особи. Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а також те, що представник позивача надіслав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити та в своїй заяві зазначив, що не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.06.2009 року, позивачці на праві власності належить житловий будинок, що розташований за адресою в [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0815 га, за кадастровим номером 2124483200:04:003:0091 (а.с. 10). Відповідно інформації наданої Дубівською селищною радою 03.02.2022 р. за №51, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але фактично там не проживає з січня 2017 року (а.с.23). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов складеного депутатом та затвердженим головою Дубівської селищної ради від 03.02.2022 року, [PERSON] , не проживає в будинку, що в [ADDRESS] , з січня 2017 року. Місце його проживання на час обстеження дворогосподарства не відоме (а.с.11). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. Із статті ст. 41 Конституції України вбачається, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені стст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено стст. 379, 382 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із змісту постанови Верховного Суду України № 6-57цс11 від 16.01.2012 року вбачається, що аналіз норм цивільного законодавства України - ст.ст. 16 ч. 1, 321 ч. 1, 391 ЦК України - дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з січня 2017 року не проживає у будинку розташованому за адресою [ADDRESS] , будь-яких поважних причин, які б перешкоджали йому проживати у даному будинку не наведено, вказана реєстрація відповідача у будинку, що належить позивачу є перешкодою їй для користування і розпоряджання своєю власністю на свій розсуд, і таке становище порушує конституційні права позивача. Беручи до уваги вищенаведені обставин, та те, що відповідач не є членом сім`ї позивача та співвласником будинку, а також правових підстав для користування даним будинком не має, суд вважає, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком розташованим за адресою в [ADDRESS] , є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачкою сплачено 908,00 грн. судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного, понесені позивачкою судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Тому

Outcome: approved