Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

Позивач зазначила, що згідно договору дарування від 30 серпня 2019 року вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач безпідставно нарахував позивачу заборгованість попередніх власників квартири, яка виникла до моменту набуття у власність квартири позивачем за постачання теплової енергії у сумі 20 549грн 51коп. Враховуючи, що лише в серпні 2019р. вона набула права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування 30 серпня 2019 року і до цього моменту не була споживачем послуг відповідача за вказаною адресою, відповідно і не отримувала таких послуг від відповідача, а тому дії відповідача щодо переведення на позивача заборгованості за період до 30 серпня 2019 року є неправомірними і порушують інтереси позивача, як споживача. З наведених підстав, просить зобов`язати відповідача виключити з обліку по особовому рахунку [PERSON] заборгованості попередніх власників квартири за період до 30 серпня 2019 року у сумі 20 549грн 51коп. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2022 року було відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка заявою позов підтримала, представник відповідача надав суду відзив, яким позов не визнав та просив відмовити в задоволенні вимог позивачки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. 30 серпня 2019 року [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 30 серпня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Івановим О.І. за р. № 1957 (а.с.8-9,11). Обов`язку набувача квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги в договорі прямо не оговорено. Із витягу з особистого рахунку [NUMBER] за вказаною адресою випливає, що створилась заборгованість у розмірі 20 549,51 грн. за постачання теплової енергії за період до 30 серпня 2019 року (а.с.12-13). Відповідно до ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Зобов`язання по оплаті комунальних послуг виникли у позивача з часу придбання у власність вказаної квартири та початку користування цими послугами. Судом встановлено, що станом на день укладання договору дарування 30 серпня 2019 року - наявна заборгованість за послуги, що надає відповідач, в сумі 20\~549грн 51коп. Вказана обставина підтверджується випискою з особового рахунку, поданою як позивачем, так і відповідачем. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. При цьому договір, згідно з яким позивачка стала власником спірної квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Згідно із преамбулою Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», він визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Стаття 7 Закону Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» присвячена обов`язкам співвласників багатоквартирного будинку. Положеннями цієї статті є встановлення у її частині другій правила, відповідно до якого кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Крім того, частина третя цієї ж статті передбачає, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення набуття новим власником усіх обов`язків попереднього власника як співвласника. Тлумачення наведеної норми права у системному зв`язку з вищеприведеними нормами надає можливість дійти висновку про те, що у даному випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника обов`язків саме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачені законом, а не боргів попереднього власника з оплати за житлово-комунальні послуги. Тобто з моменту переходу права власності на квартиру попередній власник втрачає права і обов`язки співвласника багатоквартирного будинку, а новий власник набуває прав і обов`язків співвласника такого будинку. Адже згідно з частиною першою статті 2 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку набувача квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі (КЦС ВС у постанові в справі ЄУН № 686/6276/19 від 01.09.2020р., головуючий Луспеник Д.Д.). Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, тому з`ясування питання про наявність заборгованості з водопостачання при купівлі квартири є правом, а не обов`язком позивача. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved