Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідачів [PERSON] та [PERSON] , щодо позбавлення позивача права на отримання квартири в порядку черговості від заводу засобів автоматики (ВАТ "Термінал") та стягнути з відповідачів на його користь по 250 000 грн. моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що в період з 12.12.1972 по 17.08.1999 він працював столярем на ВАТ Завод «Термінал». В період роботи позивача на заводі, відповідно до протоколу №12 розширеного засідання заводського комітету профсоюзу заводу засобів автоматики, його було поставлено в чергу на отримання житла. У 1997 році відповідач [PERSON] , яка працювала на заводі техніком по закалюванню металу і за власною ініціативою долучилась до контролю черговості отримання житла працівниками заводу, підробила документи, в яких зазначила про те, що позивач є пенсіонером і його черга на житло не підійшла, при тому, що позивач звільнився з роботи лише у 1999 році, а у 1997 році позивач стояв у черзі на отримання житла під №40, і мав право на отримання квартири. У 1997 році завод надав працівникам 118 квартир у [ADDRESS] , (пізніше [ADDRESS] і 9 чоловік, що стояли в черзі за позивачем, отримали квартири. При цьому інформація про зняття позивача з квартирного обліку відсутня. У цьому ж році директор заводу [PERSON] повідомив позивача про те, що він може забрати ордер на отримання квартири у відділі кадрів, проте при зверненні до відділу кадрів, начальник відділу [PERSON] та [PERSON] безпідставно відмовили позивачу у видачі ордеру. Квартиру позивач не отримав через незаконні дії [PERSON] , яка на громадських засадах займалась квартирним обліком та розподілом квартир заводу. Спільно з [PERSON] , [PERSON] , з метою незаконного позбавлення права позивача на отримання квартири, сфальсифікував документи та викрав протест прокурора про заборону розподілу квартир заводом, і у цей час отримав квартиру, яка призначалась позивачу. Так, у 1982 році [PERSON] сфальсифікував матеріали, щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за появу в нетверезому стані на робочому місці, внаслідок чого був виданий наказ №147 від 04.04.1982 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Рішенням Ленінського народного суду міста Вінниці від 01.03.1983 зазначений наказ було скасовано, як незаконний. Після цих подій позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів, з заявами про підробку документів відповідачами. Проте кримінальні справи закривались. Останній раз кримінальне провадження було закрито 24.05.2016 за відсутністю події злочину. Позивач вважає, що внаслідок незаконних дій відповідачів йому було спричинено душевні страждання, через що у нього виникло право на стягнення з них моральної шкоди. Розмір моральної шкоди позивач визначив у сумі 250\~000 грн. з кожного відповідача. Вказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.07.2021 відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачам для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу - на подання заперечення. (а.с. 29) Відповідачі правом на подання відзиву не скористались. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Надав пояснення аналогічні тим, що були викладені в позовній заяві. Зазначив, що усі кримінальні провадження, щодо неправомірних дій відповідачів, внаслідок яких він не отримав квартиру було закрито. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити в його задоволенні, у зв`язку з відсутністю подій, про які вказує позивач, зазначила, що твердження позивача не підтверджуються жодними доказами. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Люлик Р.І. заперечував проти задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні, оскільки вони безпідставні та необгрунтовані. Суд заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що в період з 12.12.1972 по 17.08.1999 позивач працював на посаді столяра в ВАТ Завод «Термінал», що підтверджується записом у трудовій книжці. (а.с.5). В період роботи позивача, відповідно до протоколу №12 розширеного засідання заводського комітету профсоюзу заводу засобів автоматики від 24.02.1976, його було поставлено в чергу на отримання житла. (а.с.10-12) Рішенням Ленінського народного суду міста Вінниці від 01.03.1983 з [PERSON] було знято дисциплінарне стягнення сувору догану, накладену наказом №147 від 04.04.1982. (а.с.8) Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.05.2016 №127/8955/16-к відмовлено в задоволенні скарги [PERSON] на постанову слідчої Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області від 07.12.2015 про закриття кримінального провадження №12013010390000579. (а.с.9) Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Великою палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц було зроблено висновок, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Касаційного господарського суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. В матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що позивач не отримав квартиру саме через дії відповідачів, і що такі дії були протиправними. Таким чином, позовна вимога про визнання протиправними дії відповідачів [PERSON] та [PERSON] , щодо позбавлення позивача права на отримання квартири в порядку черговості від заводу засобів автоматики (ВАТ "Термінал") задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд дійшов такого висновку. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)'' від 31.03.1995 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явиш. заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Згідно з ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи/або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. Виходячи з аналізу ст. 1167 ЦК України "Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду", зобов`язання з відшкодування моральної шкоди виникає за наявності: моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювана шкоди; причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вини заподіювана шкоди. Як зазначено у п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести заявник. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні\~\~спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд з`ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру. \~В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки, що призвела до заподіяння шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.\~\~ При цьому на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу). Таким чином, однією з основних підстав для стягнення моральної шкоди є наявність протиправних дій відповідача. Позивачем не було доведено за допомогою належних, достатніх та допустимих доказів протиправність дій [PERSON] та [PERSON] , щодо позбавлення позивача права на отримання квартири в порядку черговості від заводу засобів автоматики (ВАТ "Термінал"). Також, позивачем не було доведено, факт завдання йому відповідачами моральної шкоди та розмір моральної шкоди на суму саме 500\~000 грн., по 250\~000 грн. з кожного з відповідачів, о тому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання дій протиправними, стягнення моральної шкоди внаслідок позбавлення права на житло не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed