Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

позивач звернулася до суд із позовом до відповідача у якому просить: стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами, в твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що від шлюбних відносин у сторін народилось двоє синів, один з яких неповнолітній. Після припинення шлюбу, молодша дитина залишилась проживати із позивачем. Відповідач не надає кошти на утримання дитини. Попри те, утримання сина повністю відбувається позивачем, у тому числі вона годує його, одягає, водить сина на спортивні секції, на розвиваючі гуртки, заняття з репетиторами. Наводить доводи про те, що син як і інші діти хворіє, у зв`язку із чим виникає необхідність у витратах на лікування, на його додаткове посилене харчування та оздоровлення, а також навчання. Відповідач працевлаштований, а тому має об`єктивну можливість брати участь в утриманні сина. У відповідності до ст. ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України, просить позов задовольнити. Відповідачем подано відзив, який містить заперечення проти позову. Наводить аргументи про те, що бере участь в утриманні синів та має намір сплачувати аліменти на неповнолітнього сина. Офіційно працевлаштований. Відтак, просить позов в частині стягнення аліментів задовольнити. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат, то у такій просить відмовити за недоведеність, адже не подано жодних доказів, які б підтверджували, що такі викликані особливими обставинами. На його утриманні перебувала матір пенсійного віку, що підтверджено договором про надання послуг та яка померла [INFO] . Просить позов задовольнити частково. Позивачем подано до суду відповідь на відзив, яка містить на заперечення. Наводить доводи про те, що неповнолітній син отримує репетиторські послуги із вивчення англійської мови, української мови, алгебри, що підтверджено платіжними документами. Окрім цього, у жовтні 2022 року позивачем було придбано одяг та взуття на загальну суму 4608,00 грн; син відвідує гурток малювання та займається спортивними танцями, що підтверджено фотознімками та копіями нагород. Перебування матері відповідача на його утриманні не підтверджено належним доказом, а доданий доказ не підтверджує цього. Окрім цього, у приватній власності позивача перебуває квартира у місті Києві. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримала повністю та просить позов задовольнити з підстав викладених у заявах по суті. У судовому засіданні представник відповідач заперечив проти позову та просить такий задовольнити частково з підстав викладених у заяві по суті. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Сторони перебували у шлюбних відносинах, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб. Шлюб припинено на підставі судового рішення від 06 липня 2022 року, справа № 758/16366/21, копія якого міститься у матеріалах справи. Суд установив, що сторони є батьками двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копіями свідоцтв про народження. Син [PERSON] проживає разом із матір`ю. Така обставини не заперечується стороною відповідача, а тому приймається судом до уваги. У зв`язку із цим, суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що позивач разом із сином самостійно залишила місце постійного проживання, оскільки це не підтверджено жодними доказами у відповідності до вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України. У зв`язку із наявністю підстав для стягнення аліментів на утримання сина, позивач звернулася до суду із позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 15 (обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання) Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Окрім цього, відповідно до ст. 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із матеріалів справи суд установив, що відповідач офіційно працевлаштований у Державній установі «Інститут геронтології імені Д. Ф. Чеботарьова» Національної академії медичних наук України та займає посаду молодшого наукового співробітника відділу біології старіння та експериментального подовження життя, що підтверджено відомостями із трудової книжки серії [NUMBER] , копія якої міститься у матеріалах справи. Відповідачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 серпня 2022 року № 306731592. Щодо доводів відповідача про перебування на утриманні матері, яка померла [INFO] , що підтверджено укладеним договором про надання послуг від 06 квітня 2022 року між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] щодо догляду із забезпеченням проживання для осіб похилого віку та осіб, потребуючих особливого спеціального догляду, то такі суд оцінює критично, адже охоплює період, який існував до виникнення спірних правовідносин між сторонами, а також перебування особи на утриманні відповідача повинне мати місце на момент вирішення питання про стягнення аліментів у відповідності до ст. 182 СК України. При цьому, суд також враховує законодавчі положення, щодо розміру прожиткового мінімуму для дітей у віці до 6 років та від 6 до 18 років, згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 років до 18 років становить у розмірі 2744,00 грн. Таким чином, суд враховує законодавчо визначені положення закону, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, матеріальне становище дитини, матеріальне становище відповідача та стан здоров`я останнього, який є задовільним, адже жодних доказів іншого не подано; наявність законодавчо закріпленого обов`язку батьків рівною мірою утримувати дитину та такий обов`язок визнається відповідачем, а відтак суд прийшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати аліменти на утримання дитини у частці від усіх видів заробітку (доходу) у розмірі 1/4, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено до суду 19 вересня 2022 року, а відтак, стягувати аліменти необхідно з 19 вересня 2022 року. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини, підлягає захисту, шляхом задоволення позовної вимоги повністю. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, суд прийшов до наступних висновків. Позивач наводить аргументи про те, що ним понесено додаткові витрати на утримання дитини викликані необхідністю отримання послуг репетиторів з вивчення української мови, алгебри, англійської мови, що підтверджено платіжними документами за жовтень 2022 року та листопада 2022 року відповідно. Окрім цього, було придбано одяг та взуття для сина на загальну суму 4608,00 грн, що підтверджено фіскальними чеками за жовтень 2022 року. Син сторін займається спортивними танцями та відвідує гурток малювання, що підтверджено фотознімками. Наводить аргументи про те, що як і будь-яка інша дитини син хворіє. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає, що позивачем не подано жодних доказів на підтвердження того, що витрати на репетиторів з вивчення української та англійської мов, алгебри не є звичайними, а викликані особливими обставинами, пов`язаним з розвитком здібностей дитини та таланту щодо цих наук; позивачем не подано доказів того, що між ним та відповідачем були узгоджено таке питання в частині, що стосується їх вартості, а відтак суд прийшов до переконання про те, що відсутні підстави вважати вказані витрати додатковими у розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України. Разом із тим, позивачем наведено аргументи про те, що понесено витрати на придбання одягу та взуття для сина, що підтверджено платіжними документами, однак такі доводи суд не приймає до уваги, адже позовна вимога про стягнення додаткових витрат на дитину стосується фінансування таких витрат наперед, а не для покриття після їх фактичного понесення. Щодо аргументів позивача про те, що син як і інші діти хворіє, то такі суд оцінює критично, адже вони жодним чином не свідчать про їх понесення наперед, що є необхідністю стягнення додаткових витрат викликаних особливими обставинами наперед, а саме хворобою дитини. Доводи позивача про те, що син займається спортивними танцями та відвідує гурток малювання, суд оцінює критично, адже позивачем не надано належних доказів понесення ним додаткових витрат у зв`язку із цим. Крім того щодо електронних доказів у вигляді фотографій, стороною позивача не звернуто уваги на вимоги положення ст. 100 ЦПК України про те, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом, а відтак у відповідності до ст. ст. 77, 78 ЦПК України є неналежним та недопустимим електронним доказом, а тому не беруться судом до уваги. У зв`язку із наведеним та аналізуючи подані докази, суд прийшов до переконання про те, що у позовній вимогі про стягнення додаткових витрат на дитину пов`язаних із хворобою дитини та розвитком здібностей, необхідно відмовити за недоведеністю. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини та додаткових витрат на дитину підлягає захисту, шляхом задоволення позову частково. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В разі, якщо позивача звільнено при зверненні до суду від сплати судового збору, ці витрати потрібно стягнути з відповідача. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнена законом. Таким чином, з відповідача потрібно стягнути 992,40 грн судового збору в дохід держави. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial