Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 15.09.2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб Виконавчим комітетом Голубинської сільської ради Свалявського району, Закарпатської області, актовий запис №11. У шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя між ними виявилося невдалим, між ними відсутнє взаємо порозуміння та повага один до одного, що призводить до сварок та непорозумінь. Зазначає, що при спільній розмові з дітьми, з`ясували, що син [PERSON] хоче проживати разом з батьком, а дочка [PERSON] хоче проживати разом з матір`ю, а тому сторони дійшли усної згоди щодо визначення місця проживання дітей, а саме сина разом з батьком, а дочки разом з матір`ю. Вважає, що подальше спільне проживання суперечить їхнім інтересам та інтересам їх дітей, а тому, просить суд розірвати шлюб та визначити місце проживання дочки [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , а сина [PERSON] разом з батьком [PERSON] .. Сторони в судове засідання не з`явилися. Подали суду заяви про розгляд справу їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, крім того зазначив, що дійшли згоди щодо проживання сина разом з батьком, а дочки разом з матір`ю (а.с. 19, 20). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовну заяву належить задовольнити зважаючи на наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.09.2012 року, між сторонами, 15.09.2012 року, зареєстровано у Виконавчому комітеті Голубинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, актовий запис №11 від 15.09.2012 року (а.с. 7). У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 05.09.2013 року, актовий запис № 30), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 26.10.2016 року, актовий запис № 22) (а.с. 8, 9) Згідно із ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. П.10 постанови ПВСУ за №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Правила ст. 113 СК України передбачають право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Щодо визначення місця проживання дітей суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як встановлено в судовому засіданні спір між сторонами щодо місця проживання дітей, а саме сина разом з батьком, а дочки разом з матір`ю відсутній. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що сторони разом з дітьми дійшли згоди щодо визначення місця проживання дітей, суд приймає визнання позову відповідачем. Крім того, беручи до уваги ту обставину, що подружжя не має бажання зберегти сім`ю, яка існує формально, суд вважає, що примирення між сторонами є неможливим, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки не суперечать правам та інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України - у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як відповідач позов визнає, суд дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 992,40 грн., відповідно до квитанції №62451028 від 25.07.2022 року.

Outcome: approved