Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва до ПАТ «КБ «Надра», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання припиненим правовідносин за договором іпотеки. 28 травня 2020 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Саадулаєву А.І. Предметом позову є: 1. Визнання припиненим договору іпотеки від 07 травня 2007 року, укладеного між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованим в реєстрі за № 1443. 2. Визнання припиненим зобов`язання [PERSON] за Договором іпотеки від 07 травня 2007 року, укладеним між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованим в реєстрі за № 1443. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 02.06.2020 року відкрито провадження у цивільній справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 29.06.2021 року залучено до розгляду справи ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», як правонаступника відповідача ПАТ «КБ «Надра», у цивільній справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 27.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Як вбачається із змісту позовної заяви спірні правовідносини сторін виникли з укладеного 07 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» та [PERSON] (далі - Відповідач, Банк, Кредитор) кредитного договору № 74/П/05/2007-840 (далі - Кредитний договір) за умовами якого Банк надає Позичальнику кредит у розмірі 400 000 доларів США зі строком повернення до 05 травня 2017 року та сплатою 14,49 % річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання Позичальником умов Кредитного договору 07 травня 2007 року між Банком та [PERSON] було також укладено Договір іпотеки, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П, та зареєстрований в реєстрі за № 1443 (далі - Договір іпотеки, Іпотечний договір). Згідно умов Договору іпотеки в іпотеку Банку було передано наступне нерухоме майно: кв. [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 01 грудня 2005 року №4781. На підставі зазначеного Договору іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П було накладено заборону відчуження на нерухоме майно за реєстровим номером 1444 ( запис про обтяження №4920358 від 07.05.2007 року). Позивач вважає, що в даному випадку правовідносини за Договором іпотеки повинні бути визнані судом припиненими з огляду на те, що Банком використано право на судове та позасудове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, а також наявність судових рішень про відмову Банку у вимогах про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, станом на дату подання позову у даній справі власником предмету іпотеки - кв. [ADDRESS] є не іпотекодавець за Договором іпотеки, а інша особа - [PERSON] . Від представника третьої особи до суду надійшли письмові пояснення в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на те, що позивач в позовній заяві не заперечує факт укладання кредитного договору та договорів забезпечення, підтверджує також їх часткове виконання, в той же час, не погоджується з наявною сумою заборгованістю. Зазначає, що позивач доданими до матеріалів справи доказами не підтверджує факт відсутності заборгованості за кредитним договором, не наводить будь-яких підстав для її відсутності та не надає доказів її погашення. Обов`язок доказування фактів викладених в позовній заяві покладаються на позивача. Вважає, що позовна заява є необґрунтованою. Від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення по справі. Від представника відповідача до суду надійшов відзив в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України. Вважає, що нормами чинного законодавства України не передбачено такої підстави для припинення зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимоги кредитора за основним зобов`язанням. Зазначив, що в разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно. В судовому засіданні, яке відбулось 09.11.2022 року, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. В судове засідання, яке відбулось 09.11.2022 року, представник відповідача не з`явився, з невідомих суду причин, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В судовому засіданні, яке відбулось 09.11.2022 року, представник третьої особи заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на обставини викладені у письмових поясненнях. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 07 квітня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 74/П/05/2007-840 за умовами якого Банк надає Позичальнику кредит у розмірі 400 000 доларів США зі строком повернення до 05 травня 2017 року та сплатою 14,49 % річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання Позичальником умов Кредитного договору 07 травня 2007 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П, та зареєстрований в реєстрі за № 1443. Згідно умов Договору іпотеки в іпотеку Банку було передано наступне нерухоме майно: кв. [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 01 грудня 2005 року №4781. На підставі зазначеного Договору іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П було накладено заборону відчуження на нерухоме майно за реєстровим номером 1444 ( запис про обтяження №4920358 від 07.05.2007 року). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року в повному обсязі відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Турборемонт» про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку із пропуском строків позовної давності. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року по справі №761/1534/15-ц визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 06 травня 2014 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною та зареєстрований в реєстрі за № 518 про звернення стягнення на предмет іпотеки - кв. [ADDRESS] . Підставою для ухвалення такого рішення у справі став пропуск трирічного строку для стягнення заборгованості згідно п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 15.10.2015 року по справі № 431/3573/15-ц по справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П., [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича про визнання недійсними договору іпотеки, кредитування, поруки, попереднього договору купівлі-продаж було визнано недійсним вищевказаний договір іпотеки та було вилучено записи про обтяження нерухомого майна - предмету іпотеки. Ухвалою від 28 березня 2016 року Апеляційного суду Луганської області, рішення Старобільського районного суду Луганської області по справі №431/3573/15-ц скасовано, провадження по даній справі вище вказаною ухвалою закрито. Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 23 грудня 2015 року було визнано мирову угоду, укладену 23 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] та передано у власність [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) від [PERSON] квартиру, яка складається з чотирьох кімнат загальною шющею137,5 кв. м, жилою площею 70,1 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статі 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 цього кодексу). Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі дії мають бути ефективними, тобто призводити до того результату, на який вони спрямовані. Інакше кажучи, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. аналогічні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 рудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), від 9 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20 (пункт 11.87), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 33.2), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 58), від 3 серпня 2022 року у справі № 910/9627/20 (пункт 8.45). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частини перша та друга статті 509 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Суд звертає увагу, що п. 8.5 кредитного договору № 74/П/05/2007-840 від 07.04.2007 року, визначено, що цей договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання позичальником прийнятих на себе зобов`язань. Крім того, слід зазначити, що приписи, зокрема, статті 16 ЦК України не передбачають способом захисту права та інтересу визнання договору припиненим, а реалізація таких способів захисту як зміна або припинення правовідношення може відбуватися шляхом розірвання договору. Звертаючись до суду з вимогою про визнання договору припиненим, позивач прагне досягнути юридичної визначеності, тобто прагне отримати підтвердження судом припинення прав кредитора на одержання плати від боржника. Проте у такому разі належним способом захисту є визнання відсутності права відповідача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (пункт 59). Надалі, обґрунтовуючи відсутність підстав для відступу від наведеного висновку, суд вказав, що з огляду на тісний зв`язок договору із правовідносинами, які саме з нього виникають (договірні правовідносини), розвиток останніх можуть зумовлювати, зокрема, умови договору. Проте подальші зміни цих правовідносин, наприклад, припинення прав та обов`язків за договором, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору. Інакше кажучи, припинення обов`язку за договором не завжди пов`язане з припиненням самого договору (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Тобто, за наявності у сторін договору іпотеки інших зобов`язань за цим договором, припинення іпотеки можливо з підстав, передбачених статтею 599 ЦК України. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 року справа №462/5368/16-ц, та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.02.2018 року справа №441/1647/15-ц. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 статті 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження припинення зобов`язання за кредитним договором, а тому, відсутні підстави для визнання припиненими зобов`язань за договором іпотеки та припиненим договору іпотеки, який виник з кредитного договору, що не є припиненим відповідно чинного законодавства та п. 8.5 договору, у зв`язку із чим, позовні вимоги є необґрунтованими вимогами закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed