Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 6122684500:03:001:0177), що знаходиться по [ADDRESS] . Позивач позовні вимоги підтримує, посилаючись на те, що він добросовісно володіє житловим будинком та земельною ділянкою з березня 2022 року. Він сплатив відповідачу кошти за майно, однак не може належно оформити своє право власності на майно, так як відповідач ухиляється від належного посвідчення договору у нотаріуса. Відповідач надала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі в зв`язку з вибуттям за кордон, позов визнає, не заперечує обставин, вказаних позивачем, в тому числі факту отримання коштів. Дослідивши матеріали\~справи суд встановив, що [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 6122684500:03:001:0177), що знаходиться по [ADDRESS] . За придбане майно позивач сплатив кошти, які відповідач отримала і майно було фактично передано у користування позивачу. Однак зареєструвати своє право власності позивач не може, так як відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно ч. 1 ст.\~334\~ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Водночас, в силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України. Судом встановлено, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на дійсне настання правових наслідків, що узгоджується з ч.3 ст. 203 ЦК України. Правочин, укладений між сторонами підлягає правочин обов`язковому, однак зміст договору не суперечить іншим вимогам закону та не порушує прав третіх осіб, які не є його сторонами. Договір не може бути нотаріально посвідчений без участі відповідачки, яка вибула за кордон, не бажає прибути для належного оформлення угоди. У зв`язку з цим можливість для позивача посвідчити договір нотаріально втрачено і в інший спосіб, крім звернення до суду, позивач захистити свої права не має можливості. Враховуючи, крім вказаного вище, що позивач всі свої зобов`язання виконав, тривалий час користується придбаним майном, однак не може оформити право власності на майно з причин незалежних від нього, суд вважає, що договір слід вважати укладеним, а правочин дійсним, отже позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на придбане майно.

Outcome: approved