Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. На підставу своїх вимог спирається на те, що 18.07.2019 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво - Святошинського району Київської області, актовий запис №122 від 18.07.2019 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. З 2021 року шлюбні стосунки між ними припинені, оскільки вони не зійшлись характером, мають протилежні погляди на життя. Після народження дитини їх стосунки погіршилися, відповідач систематично ігнорував її потреби та не надавав належної підтримки у догляді за спільною дочкою. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Через часті сварки сторонки погіршилися, що негативно впливало на спільну дочку. Протягом останнього року вони спільно не проживають, спільного побуту не ведемо. Рішення розірвати шлюб вона прийняла остаточно і змінювати його не має наміру. Вона вважає, що примирення та збереження шлюбу між ними неможливе з вище викладених підстав. Крім того, перебування у шлюбі суперечить інтересам дитини та її інтересам розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні, здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Оскільки вона не має наміру продовжувати сімейні стосунки, надання строку на примирення і недоцільне, адже такий не виправить стан їх з відповідачем шлюбних відносин, оскільки наведені вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а тому це лише погіршить їх із відповідачем стосунки та продовжите їх перебіг у часі. Спір щодо поділу майна між позивачем та її чоловіком відсутній, спільного майна не мають. До початку війни, їх неповнолітня дочка - [PERSON] , проживає із нею, за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира належить на праві власності її батьку, проживають в ній на праві постійного безоплатного користування. З лютого місяця 2022 року через військову агресію російської федерації проти України та у зв`язку із запровадженням Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 воєнного стану вона з дочкою тимчасово евакуювалися до м. Познань, Республіка Польща. Оскільки відповідач фактично перестав приймати участь в житті дитини, позивач бажає визначеності щодо місця проживання дитини. Виходячи із наведеного, просить встановити місце проживання їх дочки [PERSON] із позивачем в подальшому. Водночас, згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь - якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти. Враховуючи наведене, позивач просить зобов`язати відповідача виплачувати аліменти у порядку та в розмірах визначених чинним законодавством. Відповідач офіційно не працевлаштований, але працює. Також вона зазначає, що у відповідача є ще одна дитина від попереднього шлюбу, але на його утриманні не перебуває. Оскільки, зв`язку із евакуацією, вона із дочкою проживає у Польщі, то на забезпечення достатнього рівня життя дитини йдуть значні кошти, зокрема лише за відвідувань і садочку вона сплачує 5226 гривень на місяць, оренда житла становить 16720 грн., на місяць. Вона вважає, що у зв`язку із тим, що батько дитини немає офіційного доходу розмір аліментів має бути визначено у твердій сумі. Крім того позивач зазначає позовну вимогу щодо стягнення з відповідача аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі 3000 грн. до досягнення їх донькою трирічного віку, оскільки згідно з ч.2,4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років, у зв`язку з чим позивач вимушена звертатись до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 06.09.2022 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивачка в судове засідання не з?явилася, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у її відсутність та підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з?явився, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у його відсутність та визнає позовні вимоги частково, а саме позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини просить задовольнити, позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини задоволити частково в сумі 1200 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а в іншій частині позову просить відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини, приходить до наступного. 18 липня 2019 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво - Святошинського району Київської області, актовий запис №122 від 18.07.2019 року. (а.с.14). Позивач в шлюбі народила дитину: дочку [PERSON] ,\~ [INFO] , батьком якої є відповідач. (а.с.15). Згідно позовних\~вимог позивач\~зазначає,\~що спільне життя у них не склалось, шлюбні відносини між ними припиненні, спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, воно суперечить їх інтересам. Задовольняючи позовні вимоги в частині про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 СК України. Відповідно до статті 51 Конституції України та ч. 1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Ч. 3 та 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до\~ ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215\~ЦПК України (в редакції на 2007). У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Встановивши, що шлюб між сторонами на даний час носить формальний характер, збереження шлюбу суперечать інтересам сторін, суд дійшов висновку про неможливість збереження шлюбу та наявності підстав для його розірвання, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України). Вирішуючи даний спір, суд з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, враховуючи фактичні взаємовідносин між сторонами. Місце проживання дитини: дочки [PERSON] , [INFO] , слід встановити за місцем проживання матері - позивача по справі, оскільки на даний час остання перебуває на утриманні матері та проживає разом з нею. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі, суд зазначає наступне. Як встановлено від шлюбу сторони мають спільну дитину: дочку [PERSON] ,\~ [INFO] , в свідоцтві про народження якої відповідач записаний як батько дитини. (а.с.15). Як зазначає позивач згідно позовних вимог відповідач добровільно коштів на утримання та виховання дитини надавати не бажає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач в повній заяві визначила позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Між сторонами виникли аліментні правовідносини щодо зобов`язання батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Предметом доказування є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що самостійно утримує дитину, забезпечує дитині всебічний розвиток, самостійно сплачує витрати на розвиток, лікування та навчання. Позивач не зазначає в позові і не надає належних доказів, який вона має місячний дохід. Також позивач не надає жодного доказу щодо матеріального становища відповідача на час подачі позову. Тобто з наданих позивачем доказів не можливо встановити ні її середній заробіток, ні відповідача. Натомість відповідач при подачі до суду відзиву надав докази того, що він офіційно не працевлаштований та у нього відсутній дохід, що підтверджується відоимостями з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 13.09.2022 р., згідно якого вбачається що у відповідача відсутній будь-який дохід з 2014 р. по 13.09.2022 р. Крім того відповідачем надано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта, згідно якого вбачається відсутність будь-яких відомостей про право власності відповідача. Звертаючись до суду з даним позовом позивач не надала доказів, які б вказували на матеріальне становище відповідача, наявність на праві власності, володіння у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, або ж понесених відповідачем витрат на придбання майна, сума якого перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, що в силу ст. 182 СК України, є її обов`язком. Вирішуючи даний спір, суд повинен належним чином встановити матеріальне становище відповідача, перевірити фінансову можливість платника аліментів сплачувати заявлену позивачем суму аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» із 1 липня 2022 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2744 грн. 00 коп. Згідност. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази та положення статті 182 СК України, суд вважає за доцільне визначити аліменти на утримання дитини, у розмірі 1/4 частки всіх доходів відповідача, без визначення твердої грошової суми, оскільки позивачем не виконано обов`язок покладений на неї положеннями ст. 182 СК України, що не дає змогу суду визначити та встановити спроможність відповідача до сплати аліментів у твердій грошовій сумі або застосування мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину. Доводи позивача про те, що виховання дитини потребує значних витрат, оскільки дитині необхідна матеріальна підтримка для достатнього її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, у зв`язку з чим нею понесено витрати на відвідування садочку, оренди житла, не є визначальним при визначенні розміру аліментів, в розумінні ст . 182 СК України. Такі доводи можуть бути враховані при зверненні до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину. Суд звертає увагу, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення аліментів, задоволивши дані вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини: дочки [PERSON] ,\~ [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, що буде відповідати мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину та встановленим обставинам справи. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на її утримання до досягнення дитиною трьох років, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 75 СК України дружина,чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. У Сімейному кодексі України не встановлено мінімального та максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому суд виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи, з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 затверджений Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Обгрунтовучі дані позовні вимоги позивачка зазначає, що вона перебуває в Польщі в м.Познань в зв"язку з евакуацією, проте не надає суду жодних доказів даного факту. Натомість при подачі позову до суду 17.08.2022 р. позивач особисто зазначила своє фактичне місце проживання як с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область. Крім того позивачем надано довідку ПП "Влад" від 26.01.2022 р. №1 (а.с.16) з якої вбачається, що [PERSON] дійсно працює в ПП "Влад" на посаді начальника відділу кадрів з 26.01.2022 р.. Також позивачем надано довідку ПП "Влад" від 30.08.2022 р. №12 з якої вбачається, що позивач звільнена з посади начальника відділу кадрів 08.04.2022 р. Будь-яких доказів того, що позивач на момент подачі позову до суду знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років до суду не надано, як не надано відомостей про наявність чи відсутність доходів позивача за даний період. За приписами статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З урахуванням зазначеного, необхідною умовою утримання жінки, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] ,\~ [INFO] , яка є малолітньою та проживає з матір`ю, яка в свою чергу на даний час не працює. Відповідач є працездатним, наявність доказів про відсутність офіційних доходів відповідача не свідчить про його не можливість надавати матеріальну допомогу позивачу. Доведеність батьківства відповідача стосовно народженої від нього позивачем дитини породжує обов`язок відповідача як на утримання дитини так і на утримання її матері, оскільки вона потребує матеріальної допомоги, виходячи з приписів ч. 2 ст. 91 СК України, якою констатовано, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 84 та ст. ст. 86 і 88 цього Кодексу. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач не надав суду жодних доказів матеріального стану позивачки, а також доказів про перебування на його утриманні інших осіб. Із наведеного слідує, що відповідач не довів, що він неспроможний сплачувати аліменти на утримання позивача, з якою проживає їхня спільна дитина. Як було встановлено судом, відповідач є батьком дитини, що не заперечується відповідачем. Дитина мешкає разом із матір`ю. Із тверджень позивача, вона не працює, та потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, що у свою чергу, є його обов`язком відповідно до вимог ст.84 СК України. Тобто сімейне законодавство захищає однаковим чином право матері дитини на утримання від батька дитини до досягнення їх спільною дитиною трьох років як у випадку наявності між ними шлюбних відносин, так і у випадку їх відсутності. Обов`язковим для цього утримання є тільки факт підтвердження, що сторони є батьками дитини, та її проживання саме з матір`ю. Суд також враховує інші обставини, що мають істотне значення. Це можуть бути будь-які обставини, що стосуються справи, мають майновий аспект свого прояву і тим або іншим способом впливають на матеріальне становище сторін. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд дійшов висновку про необхідність задоволення даних позовних вимог щодо стягнення аліментів на користь позивачки на її утримання до досягнення дитиною трьох років частково, а саме стягненню підлягають аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дочкою [PERSON] ,\~ [INFO] , трьохрічного віку з моменту заявлення даної позовної вимоги (05.09.2022 р.) і даний розмір цілком обґрунтований та такий, що виправдовує дійсні потреби та враховує матеріальний стан сторін, виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений за позовні вимоги в частинні розірвання шлюбу покласти на сторін в рівних частинах, в частині стягнення аліментів покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved