Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. Позов обґрунтовує тим, що з [PERSON] перебуває у шлюбі з 27.05.2022 року, а до цієї дати проживали як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. При цьому, вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і шлюб розірвала лише 17.01.2022 року, хоча вони не проживали спільно з 2013 року. За час їх спільного проживання [PERSON] завагітніла та [INFO] народила сина - [PERSON] , біологічним батьком якого є він. Оскільки, між офіційним розірванням шлюбу та народженням їх спільного сина не минуло року батьком, у відповідності до ч. 2 ст. 122 Сімейного кодексу України, у свідоцтві про народження було записано колишнього чоловіка дружини - [PERSON] та його сину було присвоєно прізвище та по-батькові колишнього чоловіка дружини. Він та дружина намагались внести зміни до актового запису про народження дитини через органи РАЦСу, проте колишній чоловік дружини до відділу РАЦСу не прийшов, посилаючись на зайнятість, а тому він вимушений звернутись в суд з даним позовом.Визнання батьківства необхідно йому для того, щоб надавати синові у майбутньому все необхідне для нормального фізичного та духовного розвитку та мати можливість нарівні з матір`ю приймати участь у його вихованні та розвитку. Ухвалою суду від 12.08.2022 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Відповідачем відзив на позов не надано і ухвалою суду від 03.10.2022 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позову, відповідач [PERSON] просила розглядати справу за її відсутності та надала пояснення з приводу того, що позивач є біологічним батьком її дитини, відповідач [PERSON] просив розглядати справу за його відсутності, позов визнає та надав пояснення з приводу того, що не є біологічним батьком дитини його бувшої дружини. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений, представником надана заява про розгляд справи у його відсутності та не заперечення вимог позивача. Дослідивши матеріали справи суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що 01.04.2022 року було складено актовий запис № 356. Батьком дитини зазначений [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.01.2022 року. Вказаним рішенням встановлено, що сторони не проживають разом з 2013 року, сімейні відносини припинені. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 2.05.2022 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 499 і [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до вимог ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Статтею 7 Конвенції про права дитини гарантовано, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Частиною 1 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Зі змісту норм ст. 121 Сімейного кодексу України випливає, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя (згідно ст. 122 СК України). Відповідно до вимог ст. 129 Сімейного кодексу України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства - застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Вказане кореспондується пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого зазначено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст.129 Сімейного кодексу України зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Суд також враховує, що у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України 2004 року, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Суд враховує, що відповідач у справі не заперечує факту батьківства позивача відносно дитини - [PERSON] , що в сукупності з фактичними обставинами справи та процесуальною поведінкою її учасників дає підстави дійти висновку, що позивач дійсно являється рідним батьком малолітньої дитини. Приймаючи рішення суд діє виключно в інтересах майбутніх прав та обов`язків, як дитини так і батька. В ч. 1 ст. 134 Сімейного кодексу України наголошується на тому, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Пунктами 2.13, 2.13.1 наказу Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Відповідно до вимо г статті 141 ЦПК України позивач не ставить вимогу про стягнення понесених ним судових витрат, а тому суд відносить вказані витрати за його рахунок. На підставі викладеного та

Outcome: approved