Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Конотопського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] та прохає стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 31 січня 2022 року в розмірі 46 807 грн 84 коп, інфляційні втрати в розмірі 5 812 грн 94 коп, 3 % річних в розмірі 511 грн 66 коп, всього заборгованість за договором позову в розмірі 53 132 грн 44 коп, а також понесені судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31 січня 2022 року він за договором позики надав [PERSON] у борг кошти в розмірі 1 600 доларів США, про що відповідач власноруч написав йому розписку. В свою чергу відповідач брав на себе зобов`язання повернути борг в строк до 04 лютого 2022 року. Однак в обумовлений договором позики строк [PERSON] не повернув йому борг. З метою досудового врегулювання спору, ним 24 травня 2022 року відповідачу була направлена претензія з вимогою сплатити заборгованість за договором позики від 31 січня 2022 року. Проте зазначений борг [PERSON] повернутий не був. Станом на 17 червня 2022 року сума боргу за договором позики від 31 січня 2022 року, виходячи з офіційного курсу долару США до гривні України, встановленого НБУ, відповідно до якого 1 долар США дорівнює 29,2549 грн, становить 46 807 грн 87 коп. Оскільки відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором позики від 31 січня 2022 року, то він прохає стягнути з відповідача на його користь, відповідно до ст. 625 ЦК України, також 3% річних від простроченої суми боргу 46 807 грн 84 коп за період з 05 лютого 2022 року до 17 червня 2022 року, що становить 511 грн 66 коп (46 807 грн 84 коп х 3 % : 365 днів х 133 дні), а також інфляційні втрати за період з 05 лютого 2022 року до 17 червня 2022 року, що становить 198,70 доларів США, а у перерахунку на національну валюту України станом на 17 червня 2022 року, із розразунку, що 1 долар США дорівнює 29 грн 25 коп, складає 5 812 грн 94 коп. Всього прохає стягнути на його користь з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики від 31 січня 2022 року на загальну суму 53 132 грн 44 коп, а також понесені судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 992 грн 40 коп та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 750 грн 00 коп. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 липня 2022 року провадження у справі було відкрито та справа призначена за правилами загального позовного провадження до розгляду у підготовчому судовому засіданні (а.с. 49). Відповідно до ухвали суду від 31 серпня 2022 року підготовче провадження у справі було закрито та справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 68). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує (а.с. 36-37, 77, 80). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився. Про час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також за повідомленою ним адресою електронної пошти (а.с. 70, 71). Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзив на позовну заяву [PERSON] наданий не був. Оскільки дотримані всі, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України вимоги, суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частинами 1-3 ст. 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. У постанові від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту і достовірності документа, на підставі якого доводиться факт укладення договору позики та його умов. Надана відповідачем [PERSON] позивачеві [PERSON] розписка містила умови отримання позичальником в борг грошових коштів із зобов`язанням їх повернення в строк до 04 лютого 2022 року, а також дату отримання коштів - 31 січня 2022 року. Оригінал розписки від 31 січня 2022 року про отримання [PERSON] у борг коштів наданий суду позивачем [PERSON] (а.с. 78). За договором позики від 31 січня 2022 року строк повернення [PERSON] коштів був встановлений до 04 лютого 2022 року (а.с.78). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав своїх зобов`язань за договором позики від 31 січня 2022 року перед [PERSON] та станом на 17 червня 2022 року сума коштів, яка не повернута відповідачем становить 1 600 доларів США. Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Позивач прохає стягнути з відповідача кошти за договором позики від 31 січня 2022 року в гривнях України, виходячи з курсу долару США до гривні України, встановленого Національним банком України, станом на 17 червня 2022 року. За офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України станом на 17 червня 2022 року 1 долар США дорівнював 29,2549 гривень України (а.с. 32). Таким чином 1 600 доларів США у перерахунку на національну валюту України із розрахунку, що 1 долар США дорівнював 29,2549 гривень України, станом на 17 червня 2022 року становило 46 807 грн 84 коп (1 600 дол США х 29,2549 грн України). Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України у постановах від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15 висловив правові позиції та вказав на те, що за змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. З наведеного слідує, що норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Таких висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц та Верховний Суд у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 130/2604/18. Враховуючи зазначене, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат в розмірі 5 812 грн 94 коп не підлягають задоволенню. Оскільки відповідач [PERSON] не виконав своє зобов`язання за договором позики від 31 січня 2022 року, то відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, з нього на користь позивача слід стягнути 3% річних від простроченої суми. Позивач [PERSON] прохає стягнути на його користь з відповідача 3% річних за період з 05 лютого 2022 року до 17 червня 2022 року В той же час Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, по всій території України з 05 год 30 хв. 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан, який діє і на даний час. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 % річних за період з 05 лютого 2022 року до 23 лютого 2022 року. При визначенні розміру 3% річних від простроченої суми боргу за договором позики суд виходить з того, що борг за договором позики від 31 січня 2022 року становить 46 807 грн 84 коп, за період з 05 лютого 2022 року до 23 лютого 2022 року пройшло 19 днів. Розрахунок 3% річних за період з 05 лютого 2022 року до 17 червня 2022 року: 46 807 грн 84 коп х 3% : 365 х 19 = 511 грн 68 коп: - 46 807 грн 84 коп сума боргу за договором позики від 31 січня 2022 року, - 365 кількість днів у році, - 19 кількість днів прострочення. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути борг за договором позики від 31 січня 2022 року в розмірі 46 807 грн 84 коп та 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 73 грн 10 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги [PERSON] задоволені на 88 %, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 873 грн 31 коп (992 грн 40 коп х 89 %). Щодо стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу розмірі 7 500 грн 00 коп, то суд зазначає наступне. Положеннями ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У позовній заяві позивач [PERSON] зазначив, що у зв`язку з порушенням його прав та відсутністю спеціальних знань у галузі права він змушений був звернутися для надання йому професійної правничої допомоги до ТОВ «Служба правової допомоги м. Києва». Ним за надання йому професійної правничої допомоги 18 травня 2022 року та 20 червня 2022 року були сплачені кошти на загальну суму 7 750 грн 00 коп, за підготовку претензії, яка була направлена відповідачу, позовної заяви та заяви про розгляд справи без його участі. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем суду наданий договір № 18052201 про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 18 травня 2022 року, відповідно до якого [PERSON] ТОВ «Служба правової допомоги м. Києва» була надана правова допомога у вигляді складання проекту претензії, яка була направлена [PERSON] у зв`язку з неповерненням боргу за договором позики від 31 січня 2022 року, на суму 4 000 грн 00 коп (а.с. 33) та договір № 14062201 про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 16 червня 2022 року, в якому зазначено, що [PERSON] ТОВ «Служба правової допомоги м. Києва» надана правова допомога у вигляді складання проекту позовної заяви та проекту клопотання про розгляд справи без його участі, та за вказані послуги він має сплатити кошти в сумі 3 750 грн 00 коп (14 червня 2022 року - 1 750 грн 00 коп, а 17 червня 2022 року - 2 000 грн 00 коп) (а.с. 25), а також надані акти приймання-передачі наданих послуг від 20 червня 2022 року (до договору № 14062201 від 16 червня 2022 року) та від 25 травня 2022 року (до договору № 18052201 від 18 травня 2022 року) (а.с. 34, 35). Вищевказані договори та акти приймання-передачі наданих послуг містять детальний опис наданих ТОВ «Служба правової допомоги м. Києва» [PERSON] послуг. Крім того позивачем [PERSON] надані квитанції до прибуткових косових ордерів № 18052201 від 18 травня 2022 року про сплату ним ТОВ «Служба правової допомоги м. Києва» коштів у сумі 4 000 грн 00 коп та № 14062201 від 20 червня 2022 року про сплату ним на користь ТОВ «Служба правової допомоги м. Києва» грошових коштів в розмірі 3 750 грн 00 коп (а.с. 34, 35). При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд враховує критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (постанова Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 756/2114/17) Як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява №19336/04, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; за рішенням Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони. Вказаний висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, у якій Верховний Суд зазначив, що право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягає розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) також зроблено висновок, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами». Також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги відповідачем заявлено не було. Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 6 820 грн 00 коп (7 750 грн 00 коп х 88 %).

Outcome: partial