Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що є власником будинку [ADDRESS] . Крім нього у вказаному будинку також зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , але фактично не проживають з 2014 року. Просить визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме- будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 29.08.2022 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 26). Ухвалою суду від 11.10.2022 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 37). Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] -\~ [PERSON] \~надала заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 45). Відповідач [PERSON] ,\~яка діє\~за себе\~та в\~інтересах неповнолітньої\~ [PERSON] \~через надала\~заяву,\~у якій\~зазначила,\~що не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с. 33). Представник третьої особи- Служба у справах дітей Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 38) та висновок щодо доцільності визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 41-42). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с. 6, 7). Крім нього у вказаному будинку також зареєстровані: [PERSON] , неповнолітня [PERSON] (а.с. 16), проте,\~у ньому\~фактично не проживають, що підтверджується актом обстеження про факт проживання (а.с. 17). Згідно з ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст.\~319\~ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України, яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім`ї та підстави збереження житлових прав цих осіб, члени сім`ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період, коли зберігається право власності певної особи на це житло. Таким чином, зі змісту правових норм, які регулюють об`єм житлових прав члена сім`ї власника будинку, слідує, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405\~ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення статей 383, 391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156\~ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16). Згідно з ч. 1 ст.\~7\~ЗУ «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Також суд зазначає, що у випадку виникнення спору між батьками дитини та/або особою, власником житла щодо виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням такий спір вирішується у судовому порядку із обов`язковою участю органу опіки та піклування. Орган опіки\~та піклування\~подає суду\~письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку Служби у справах дітей Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області щодо доцільності визнання неповнолітньої [PERSON] , такою що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] , з`ясовано, що вона з 2014 році проживає за адресою: [ADDRESS] . У добровільному порядку [PERSON] та [PERSON] не мають можливості знятися з реєстраційного обліку(а.с. 41-42). Відповідно до ст. ст. 17, 18\~закону «Про\~охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання; держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Таким чином, судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] забезпечена іншим житлом та фактично проживає з рідною матір`ю, саме цим її інтереси як неповнолітньої забезпечені у повній мірі. На переконання суду в даному випадку не може йти мови про порушення чинного законодавства в тому числі ЗУ «Про охорону дитинства», щодо [PERSON] . З огляду на вищенаведене, беручи до уваги, що відповідачі за місцем реєстрації не проживають, житловим приміщенням не користуються, не несуть витрат, пов`язаних з утриманням будинку в належному технічному стані, не сплачують за житлово-комунальні послуги, та разом з тим, не було встановлено обставин які б свідчили, що відповідачам чиняться перешкоди у проживанні за місцем реєстрації. Позивач, як власник майна, має право вимагати позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням, тому, відповідно до ст. 391 ЦК України, відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Як зазначено у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12. 2014 року у справі № 6-35436 св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved