Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

В липні 2022 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Горвата І.І. звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ «Везем Шиппінг», в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача кошти в сумі 367001,00 грн., а також на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 20000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та відповідачем за результатами проведених переговорів був укладений публічний договір про надання послуг, який розміщений за посиланням https://auto-sale.com.ua/documents/public_contract_vzm.pdf, відповідно до якого позивач доручив відповідачу, а відповідач взяв на себе зобов`язання з підбору, огляду, бронювання та послуг із забезпечення придбання транспортного засобу. Позивач належним чином підписав заяву про приєднання електронним підписом, та погодився із офертою, що прирівнюється до укладення договору. На виконання п. 4.1.1 зазначеного договору, позивач попередньо погодив запропонований відповідачем автомобіль «Мітсубісі», номер лоту 69272591 . Представником відповідача було надано розрахунок послуг та ціну попередньо погодженого позивачем автомобіля. 11.02.2022 року було зафіксовано факт викупу зазначеного автомобіля, та позивача повідомили про успішну виграшну ставку, погодженого ним автомобіля. На виконання п. 3.8 та п. 4.2.2 договору, позивач уклав із АТ «ОТП Банк» кредитний договір № 2039014934 від 16.02.2022 року, за яким отримав в користування кошти в сумі 311500,00 грн. під 19,99 % річних. На виконання п. 4.2.6 публічного договору, відповідач надав позивачу рахунок № 12575-ВШ від 14.02.2022 року, в якому вказав вартість, спосіб та рахунок, на який повинна бути здійснена попередня оплата повної вартості товару в сумі 367001,00 грн. 16.02.2022 року позивач здійснив попередню оплату рахунку позивача через АТ «ОТП Банк» в сумі 367001,00 грн., а також надав співробітнику відповідача всі необхідні документи. Останній, повідомив позивача про орієнтовний час доставки погодженого позивачем автомобіля морським сполученням в Україну. Однак, 23.02.2022 року позивача було повідомлено про те, що доставка автомобіля затримується, в зв`язку із переповненням портів. Впродовж останніх місяців позивач намагався отримати від відповідача інформацію щодо виконання раніше досягнутих домовленостей, однак, відповіді від відповідача не отримав. Поруч і цим, 05.03.2022 року позивач дізнався, що погоджений між позивачем та відповідачем автомобіль, який було оплачено позивачем, був вже двічі проданий після 11.02.2022 року. Наведене свідчить, що отримати автомобіль позивач вже не зможе, а також не зможе укласти зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу з продавцем зазначеного товару. Крім того, протиправними діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, яка виразилась у глибоких душевних стражданнях і переживаннях, та які оцінені позивачем в розмірі 20000,00 грн. Посилаючись на викладене, а також в зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним договором, позивач вважає, що наявні підстави для повернення позивачу сплачених коштів в сумі 367001,00 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 20000,00 грн., а тому він вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.07.2022 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року, у розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін було відкладено. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2022 року, в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у справі було відмовлено. Представник позивача після відкриття провадження у справі, надіславши до суду заяву про забезпечення позову та запит про надання інформації по справі, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач відзив на позов до суду не подав. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути праву в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК Україн, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом установлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання послуг, який розміщений за посиланням https://auto-sale.com.ua/documents/public_contract_vzm.pdf, відповідно до якого позивач доручив відповідачу, а відповідач взяв на себе зобов`язання з підбору, огляду, бронювання та послуг із забезпечення придбання транспортного засобу. Позивач належним чином підписав заяву про приєднання електронним підписом, та погодився із офертою, що прирівнюється до укладення договору, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. На виконання п. 4.1.1 зазначеного публічного договору, позивач попередньо погодив запропонований відповідачем автомобіль «Мітсубісі», номер доту 69272591, а також відповідачем було надано розрахунок послуг та ціну попередньо погодженого позивачем автомобіля. 11.02.2022 року було зафіксовано факт викупу зазначеного автомобіля, та позивача повідомили про успішну виграшу ставку погодженого ним автомобіля. На виконання п. 4.2.6 публічного договору, відповідач надав позивачу рахунок № 12575-ВШ від 14.02.2022 року, в якому вказав вартість, спосіб та рахунок, на який повинна бути здійснена попередня оплата повної вартості товару в сумі 367001,00 грн. На виконання п. 3.8 та п. 4.2.2 публічного договору, позивач уклав із АТ «ОТП Банк» кредитний договір № 2039014934 від 16.02.2022 року, за яким отримав в користування кошти в сумі 311500,00 грн. під 19,99 % річних, що підтверджується наявними у справі доказами. 16.02.2022 року позивач здійснив попередню оплату рахунку через АТ «ОТП Банк» в сумі 367001,00 грн., що підтверджується копією квитанції № 609Т003J2К від 16.02.2022 року. З огляду на відсутність доставки автомобіля, та в зв`язку з відсутністю відповіді відповідача на запити позивача про отримання від відповідача інформації щодо виконання раніше досягнутих домовленостей, представником позивача було направлено відповідачу претензію із вимогою повернути кошти в сумі 367001,00 грн. Однак, зазначена вимога була залишена відповідачем без належного реагування, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем належним чином не були виконані умови договору, в т.ч. щодо укладення зовнішньоекономічний договору купівлі-продажу між позивачем та продавцем зазначеного товару, а тому сплачена позивачем сума підлягає поверненню. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зі змісту укладеного сторонами договору вбачається, що сторонами попередньо було обумовлено який саме транспортний засіб має бути придбаний для позивача, його технічні характеристики, рік випуску. Як безумовно слідує із матеріалів справи позивачем була належним чином оплачена вартість послуг з підбору та бронювання транспортного засобу, що підтверджується належними письмовими доказами. Однак, відповідачем взяті на себе зобов`язання за договором не виконані в повному обсязі, та не забезпечено належним чином укладення зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу з продавцем товару, що свідчить про порушення відповідачем умов договору та є підставою для відповідальності за порушення зобов`язання і стягнення сплачених позивачем коштів. Варто вказати, що стороною відповідача не надано суду доказів на спростування доводів позивача, як і не надано доказів належного виконання договірних зобов`язань. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог щодо неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, стороною відповідача доводи позову не спростовані, а відтак суд вважає, що наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача сплачених коштів в сумі 367001,00 грн., в зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що в контексті Закону України «Про захист прав споживачів» у спорах про захист прав споживачів законодавством передбачено відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо її заподіяння було небезпечне для життя і здоров`я людини. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач звертає увагу на поширення щодо виниклих правовідносин дії Закону України «Про захист прав споживачів», однак, обґрунтовуючи позовні вимоги, в частині моральної шкоди, позивач, також посилається та обґрунтовує свої вимоги загальними положеннями про відшкодування шкоди, визначеними Цивільним кодексом України. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист прав споживачів», законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Так, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 22 вказаного закону передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивач вказує, що моральна шкода спричинена внаслідок неправомірного ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань за договором, полягає у хвилюванні за сплачені ним кошти, які були надані позивачу в кредит. Розмір спричиненої моральної шкоди позивачем оцінено в сумі 20000,00 грн. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Слід зазначити, що розмір заявленої моральної шкоди в сумі 20000,00 грн. не підтверджений обсягом завданих позивачу страждань за наслідком не виконання умов договору. Разом з тим, встановлені судом обставини справи, на переконання суду, призвели до спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилася в душевних хвилюваннях, яких він зазнав в зв`язку із порушенням його прав, та неналежним виконанням відповідачем умов договору. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги обставини справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 1000,00 грн., що, на думку суду, з урахуванням наявних у справі доказів, - є співмірним та достатнім відшкодуванням завданих позивачу моральних страждань, в зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договору. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 3670,01 грн. (за позовну вимогу матеріального характеру), та в сумі 124,05 грн. (за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди), а всього суму в розмірі 3794,06 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial