Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

У липні 2022 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного 07 липня 1991 року з відповідачем [PERSON] . Обґрунтовуючи позов позивачка зазначає, що досить тривалий час між нею та відповідачем існують неприязні стосунки, постійно виникають різні конфлікти та сварки, які призвели до припинення сімейних відносин. Спроби налагодити\~сімейні стосунки\~не дали\~бажаних результатів, шлюб існує лише формально, а тому позивачка просить в судовому порядку шлюб розірвати. В судове засідання позивачка не з`явилася, клопотала про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала повністю. Відповідач [PERSON] просив справу розглянути у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК). Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. За матеріалами справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 липня 1991 року (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] видане відділом РАГСу Тернопільського РУЮ Тернопільської області, актовий запис №18). Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до\~ статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. В силу статей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст.110 СК України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а також, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина третя статті 109 СК України, стаття 112 СК України). У пункті 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11 від 21.12.2007 року\~надано роз`яснення, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд не може примусити позивачку зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду на позицію позивачки щодо неможливості зберегти сім`ю, відсутність мотивованих заперечень від відповідача, суд вважає необхідним шлюб розірвати, не вживаючи заходів примирення. Судові витрати у справі слід залишити за позивачкою відповідно до заявленого нею клопотання.

Outcome: approved