Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із указаним позовом, яким просив: поновити його на посаді лікаря-стоматолога-ортопеда (1.0 ставка) у відділенні ортопедичної стоматології Стоматологічного практично-навчального медичного центру Національного університету охорони здоров`я України ім. П.Л. Шупика; стягнути з Національного університету охорони здоров`я України ім. П.Л. Шупика на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 10 вересня 2021 року до дня поновлення на роботі. Позовні вимоги обґрунтовує наступними обставинами. Позивач перебував із відповідачем у трудових відносинах на посаді лікаря-стомотолога-ортопеда (1.0 ставка) у відділенні ортопедичної стоматології, яке відноситься до спеціального фонду в Стоматологічному практично-навчальному медичному центрі Національного університету охорони здоров`я України ім. П.Л. Шупика (далі відповідач). Відповідачем було вирішено провести внутрішній аудит фінансової діяльності ортопедичного відділення СПНМЦ за 2020 рік та перший квартал 2021 року та на підставі отриманих результатів внутрішнього аудиту прийнято рішення провести скорочення посад працівників СПНМЦ. Позивача було повідомлено про скорочення штату, а 10.09.2021 року звільнено з посади. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки рішення про скорочення чисельності або штату працівників було винесено без наявності передумов для такого скорочення, проведення внутрішнього аудиту, який став підставою для винесення рішення про скорочення, відбувалось комісією, у складі якої був лише один член комісії, що мав економічну освіту. Крім того, на думку позивача, останній мав пріоритетне право на залишення на посаді, оскільки мав переважні планово-фінансові показники діяльності, ніж інші лікарі, які були залишені на посаді. Поряд із цим, адміністрація НУОЗ України ім. П.Л. Шулика невдало та неефективно здійснювала забезпечення лікарів індивідуальними засобами захисту, матеріальним забезпеченням для роботи, тому робота в період карантину 2019-2021 років для лікарів була дуже тяжкою, що крім того і вплинуло на показники внутрішнього аудиту з фінансової діяльності СПНМЦ та стало підставою для звільнення працівників за цими показникам не надавши їм належних умов для нормального функціонування центру, не переглянувши жодного разу планові показники для лікарів у зв`язку з поширенням коронавірусної інфекції. Ухвалою судді від 25 жовтня 2021 року у справі відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 30 вересня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким представник відповідача заперечує проти позовних вимог, зазначаючи про наступні підстави для відмови в позові. Одним із основних завдань СПНМЦ є виконання фінансового плану, затвердженого наказом НУОЗ України імені П. Л. Шупика. За результатом проведеного фінансового аудиту діяльності СПНМЦ як структурного підрозділу НУОЗ України імені П. Л. Шупика проаналізовано виконання фінансового плану лікарями-стоматологами-ортопедами, затвердженого наказом НУОЗ України імені П. Л. Шупика, встановлено, що планові показники щомісячних надходжень від надання платних стоматологічних послуг лікарями СПНМЦ, затверджених наказом від 26.06.2018 № 2870, не забезпечують кошторисних призначень за спеціальним фондом на 2021 рік. 17.06.2021 видано наказ НУОЗ України імені П. Л. Шупика «Про скорочення штату працівників СПНМЦ», у якому передбачено скорочення посад з 01.09.2021, у тому числі і посади лікаря-стоматолога-ортопеда (1,75 ставки). Ураховуючи обмеження щодо звільнення окремих категорій працівників та переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством, було складено список працівників, які підлягають скороченню. [PERSON] не підпадає під обмеження щодо звільнення окремих категорій працівників та не має переважного права на залишення на роботі. 29.06.2021 [PERSON] було направлено попередження про скорочення разом з переліком запропонованих посад поштою з рекомендованим повідомленням про вручення з проханням повідомити відділ кадрів у разі згоди на запропоновану іншу посаду. Згоди на переведення на запропоновані наявні вакантні посади у НУОЗ України імені П. Л. Шупика [PERSON] не надавав. 13 жовтня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. 20 жовтня 2022 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою судді від 07 листопада 2022 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, якою просив приводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач про розгляд справи повідомлявся вчасно та належним чином, у судове засідання представник відповідача не з`явився, заяв про відкладення або про розгляд справи за відсутності представника відповідача на адресу суду не надходило, враховуючи, що сторони до судового засідання обмінялись всіма належними заявами по суті справи, суд вирішує проводити розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачає ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Як встановлено судом, позивач з 10.07.2003 року зарахований на посаду лікаря-стоматолога-ортопеда госпрозрахунковою відділення зубного протезування стоматологічної поліклініки на 0.5. ст., з місячним посадовим окладом 125 грн. 50 коп., що підтверджується наказом № 95-к від 07.07.2003 року, виданого Київською медичною академією післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика, та відомостями з трудової книжки позивача [NUMBER] . Наказом № 2440 від 24.05.2021 року Національного університету охорони здоров`я України ім. П.Л. Шупика постановлено провести внутрішній аудит з фінансової діяльності СПНМЦ до 27.05.2021 року у складі голови комісії Бугро В.І. За результатом проведеного внутрішнього аудиту з фінансової діяльності СПНМЦ НУОЗ України імені П.Л. Шупика складено довідку, якою викладені висновки про те, що цільового витрачання коштів загального, спеціального та благодійного фондів комісією не встановлено. Планові показники щомісячних надходжень від надання платних стоматологічних послуг лікарями СПНМЦ, затверджених наказом від 26.06.2018 № 2870, не забезпечують кошторисних призначень за спеціальним фондом на 2021 рік. Вказані обставини стали передумовою для постановлення наказу від 17.06.2021 року № 2942 за підписом ректора Національного університету охорони здоров`я України ім. П.Л. Шупика про скорочення штату працівників СПНМЦ, яким вирішено: 1. З 01.09.2021 скоротити посади: завідуючого ортопедичного відділення - 1,0 ставки; лікаря-стоматолога ортопеда - 1,75 ставки; зубного техніка - 1,25 ставки. 2. До 25.06.2021 начальнику відділу кадрів [PERSON] та начальнику юридичного відділу Тетяні Вознюк: 1) скласти список працівників, які підлягають скороченню з урахуванням переважного права на залишення на роботі, визначеного ст. 42 КЗпП України; 2) підготувати наказ про попередження працівників про наступне вивільнення; 3) одночасно з попередженням про звільнення запропонувати працівникам, які підлягають звільненню за п. 1 ст. 40 КЗпП України, іншу наявну у НУОЗ України імені П. Л. Шупика роботу. 31.08.2021 року позивача звільнено зв`язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України. (наказ від 16.08.2021 р. № 381-к). Головним управлінням Держпраці у Київській області розглянуто в межах компетенції звернення позивача від 12.08.2021 (вх. № П-4826 від 13.08.2021) про можливі порушення законодавства про працю в Національному університеті охорони здоров`я України ім. П.Л. Шупика (лист Головного управління держпраці у Київській області від 07.10.2021 р. № 4.2/4-П-4826-6664). Інспектором праці здійснено виїзд до Національного університету охорони здоров`я України імені П.Л. Шупика (НУОЗ України імені П.Л. Шупика) за фактичною адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, 9, вивчено ряд наданих документів. Не враховуючи обмеження щодо звільнення окремих категорій працівників та переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством, було складено список працівників, які підлягають скороченню за результатом перевірки та інспектором Держпраці у Київській області встановлено, що позивач підпадав під обмеження щодо звільнення окремих категорій працівників та мав переважне право на залишення на роботі, оскільки має на утриманні малолітню дитину та непрацюючу дружину, яка здійснює догляд за дитиною, позивач є єдиним годувальником у сім`ї, про що підтверджують додані до звернення від 13.08.2021 документи. За результатами аналізу надходжень та виконання плану лікарями-ортопедами СПНМЦ за 2020 рік та 1 квартал 2021 року встановлено, що за вказаний період план позивач виконував, за 2020 рік - 82 %, за перший квартал 2021 року - 73 %, тобто маєте вищі показники на фоні інших лікарів-стоматологів-ортопедів. Отже, серед інших працівників СПНМЦ у кількості 6 (шість осіб) позивач займав за виконання планових показників третє місце. Крім того, вказаним листом зазначено, що звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України не відповідає вимогам законодавства, що є порушенням ст. 42 КЗпП України. Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Згідно із п. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Частиною другою ст. 65 Господарського кодексу України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. При цьому, саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Згідно з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі №519/160/16-ц та від 25 листопада 2019 року у справі №415/5022/18, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. Суд бере до уваги, в тому числі, результати проведеної Головним управлінням Держпраці у Київській області перевірки, які викладені в листі від 07.10.2021 р. № 4.2/4-П-4826-6664, якими встановлено, що позивач мав переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством, а тому за наявності даних обставин звільнення позивача відбулося без врахування ст. 42 КЗпП України, що порушило його трудові права, які мають бути відновленні в судовому порядку шляхом поновлення останнього на посаді. Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому суд, як і будь-який інший орган по розгляду трудових спорів, не має адміністративних повноважень, тому він не може скасовувати накази, змінювати підстави розірвання трудового договору. Якщо звільнення з роботи проведено з порушенням закону, суд, не скасовуючи наказу і не змінюючи підстав припинення трудового договору, зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. При цьому суд керується усталеною практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою стаття 6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент (VandeHurk v. theNetherlands, 19 April 1994, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (Boldea v. Romania, 15 February 2007§30). При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09 грудня 1994 року, № 303-A, §29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04, §58). Положеннями ст. 235 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток працівника визначається за правилами, закріпленими у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У п. 2. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз. 1 п. 8 цього порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат, працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства. Отже, враховуючи Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100, середньоденна заробітна плата позивача складала 350, 11 грн. ((7350,38 + 7354,09грн.) : 42дні), внаслідок чого розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] за період з 01.09.2021 р. по 07.11.2022 р. (оскільки день звільнення - 31.08.2021 р. є останнім робочим днем) становить 297х350,11=103982 грн. 67 коп. Таким чином, позивач підлягає поновленню на роботі зі стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 103982 грн. 67 коп. Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 України суд допускає негайне виконання рішення щодо поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про поновлення на роботі у розмірі 908 грн. Разом із тим, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому вказана сума судових витрат підлягає стягнення з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved