Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , особою, яка втратила право на користування його житловим приміщенням, а саме належним йому на праві приватної власності житловим будинком розташованим в [ADDRESS] - в даний час Тульчинського району Вінницької області. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що з березня 2011 року, відповідач [PERSON] , була зареєстрована та проживала в належному йому на даний час на праві власності, житловому будинку, відповідно до свідоцтво про право на спадщину від 15 червня 2022 року, реєстр №209, який розташований в [ADDRESS] . З 2012 року до цього часу [PERSON] , за місцем її реєстрації не проживає, але в зв`язку з її реєстрацією в належному йому житловому будинку, він не має можливості в повній мірі використовувати свої права як власник будинку. В даний час він має бажання продати цей житловий будинок, але в зв`язку з реєстрацією відповідача в будинку, це перешкоджає здійсненню його намірів, крім того він сплачує комунальні послуги, які повинна сплачувати відповідач. В зв`язку з тим, що відповідач не користується належним йому житлом більше шести місяців, він з метою захисту своїх прав як власника має право звернутись до суду про визнання [PERSON] , такою, що втратила право на користування його житловим приміщенням. Ухвалою суду від 21 липня 2022 року в даній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 17 серпня 2022 року було закрито підготовче провадження по даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 13 годину 00 хвилин 14 вересня 2022 року. В судове засідання 27 жовтня 2022 року позивач [PERSON] та його представник адвокат Кабанов М.О. не з`явились, проте в матеріалах справи наявні заяви від представника позивача, в яких він просить розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання не з`явилась, та до суду повернулися конверти, в яких відповідачу за адресою реєстрації місця проживання були направлені повістки про виклик до суду з відміткою відділення поштового зв`язку про повернення у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою. Будь-яких заяв чи клопотань, а також відзиву на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до положень ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, в тому числі, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки два рази, відзив на позовну заяву не подав, суд, за згодою\~позивача,\~вважає за\~можливе проводити\~заочний розгляд\~справи та\~ухвалити заочне\~рішення, на\~підставі наявних\~у справі\~доказів,\~відповідно до\~положень ч.\~1\~ст.\~280,\~ч.\~4\~ст.\~223\~ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зіст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі\~наданих суду\~доказів було\~встановлено,\~що позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 15 червня 2022 року, Піщанською державною нотаріальною конторою Вінницької області належить житловий будинок, що знаходиться на адресою, [ADDRESS] , що підтверджується копіями Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власнсоті № 302807995 від 15 червня 2022 року, копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69215017 від 15 чеврня 2022 року та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 чеврня 2022 року (а.с.8-10). Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Таким чином, позивач являється власником вказнаного житлового будинку та відповідно до положень ч. 1 статті 317 Цивільного кодексу України йому як власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. З записів, які містяться в будинковій книзі для прописки громадян, які проживають у буд. [ADDRESS] , вбачається, що з 30 березня 2011 року в будинку за вказаною адресою для постійного проживання на підставі посвідки [NUMBER] від 28 січня 2011 була зареєстрована [PERSON] , [INFO] . (а.с.5-6) Відповідно до довідки виконавчого комітету Піщанської селищної ради Вінницької області № 614 від 04 липня 2022 року, відповідно до розпорядження виконкому Піщанської селищної ради № 72 від 27 листопада 2015 року, колишній провулок Кутузова перейменований на провулок Шевченка, на якому розташований житловий будинок та господарські будівлі за № 18 (а.с.7) Відповідно до довідки виконавчого комітету Піщанської селищної ради Вінницької області № 615 від 04 липня 2022 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та разом з ним зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Згідно акту обстеження № 4 від 04 липня 2022 року про фактичне місце проживання [PERSON] встановлено, що [PERSON] понад 10 років за вказаною адресою не з`являлась (а.с.11). Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті 379 Цивільного кодексу України вказано, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Права власника житлового будинку, визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України. Зокрема, згідно положень ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Стаття 72 ЖК України зазначає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верхового суду України від 03 квітня 1987 року № 2 «Про практику застосування судами житлового законодавства», за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї житлове приміщення зберігається протягом шести місяців. Якщо людина відсутня в житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, вона вважається такою, що втратила право на житлове приміщення. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верхового суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача приміщення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі вищевикладеного враховуючи, що відповідач не проживає в будинку, що належить на праві власності позивачу понад десять років, не є членом сім`ї позивача та судом не встановлено поважних причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою, що надавало б йому право на зберігання за ним жилого приміщення понад шість місяців, суд приходить до висновку, що своєю реєстрацією у житлі позивача відповідач порушує права позивача як власника на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати позивач просить з відповідача не стягувати. На підставі викладеного,

Outcome: approved