Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 476 173,15 гривень та суму судового збору у розмірі 4761,73 грн. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав вказаних у позові. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, зокрема посилаючись на відзив та письмові пояснення тому як грошові кошти не були отримані відповідачем від позивача, розписка була укладена під тиском та під впливом тяжкої обставини та погроз з боку [PERSON] . Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 01 березня 2013 року між позивачем та [PERSON] , був укладений договір позики грошових коштів. Відповідно до умов договору, 01 березня 2013 року позивачем було передано [PERSON] у борг 16 788 (шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят вісім) доларів США, що на той момент було еквівалентом 136 822 (сто тридцять шість тисяч вісімсот двадцять дві) гривні, що підтверджується даною [PERSON] розпискою, які він повинен був повернути йому за першою вимогою. 07 квітня 2020 року позивачем була надіслана на адресу відповідача лист-вимога про необхідність повернути отримані відповідачем у позику кошти в розмірі 16 788 (шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят вісім) доларів США до 05 травня 2020 року, яку він отримав 09 квітня 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Але, у зазначений в листі-вимогі термін відповідач отримані в борг кошти не повернув і, таким чином, не виконав свого зобов`язання за договором позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що предметом договору позики є іноземна валюта. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. В абзаці четвертому п. 1 ст. 1 декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю визначено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або відносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно до даних з відкритих джерел, еквівалентом 16 788 (шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят вісім) доларам США за курсом НБУ на 07.10.2020 року, що становив 2836,39 грн. за 100\~доларів США є 476 173,15 грн. (чотириста сімдесят шість тисяч сто сімдесят три гривні 15 копійок). Саме ця сума повинна бути стягнена з відповідача. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачем та його представником в ході судового розгляду не було спростовані обставини вказаних в позові щодо неотримання грошових коштів та відсутності підстав для їх повернення. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику за позикою. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі ст.ст. 526, 1046, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved