Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

В серпні 2022 року [PERSON] звернулася до суду із заявою у порядку окремого провадження про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. У своїй заяві вказала, що є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . Померлій належало нерухоме майно, зокрема, квартира в м. Києві та частина будинку в Київській області. Проте у правовстановлюючих документах на нерухоме майно прізвище померлої було вказано з помилкою. Відтак заявник позбавлений можливості оформити спадкові права на належну померлій нерухомість. Ухвалою суду від 19 серпня 2022 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження. В судове засідання заявник та її представник не з`явилися, представник заявника, адвокат Чорній Д.О., подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав заявлені вимоги. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності та ухвалити рішення відповідно до вимог законодавства. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до п. 12 вказаної постанови Пленуму ВСУ при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по-батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, зокрема, квартира в м. Києві та частина будинку в Київській області. Заявник [PERSON] є спадкоємцем до майна померлої [PERSON] та прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мужук А.В. На підставі вказаної заяви нотаріусом було заведено спадкову справу №6/2022, що підтверджується наявними у справі документами. Довідкою про склад спадкоємців від 14 червня 2022 року №63/02-14 підтверджується, що спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , є заявник. Окрім того, судом встановлено, що [PERSON] за життя склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно заявнику. Відповідно до договору дарування квартири від 21 вересня 1998 року №2-2592 [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] . Крім того, на підставі договору дарування від 22 листопада 1996 року №4-4536 [PERSON] була власником частини будинку [ADDRESS] . Як вбачається із вказаних договорів, прізвище спадкодавця у них було зазначено як « [PERSON] ». Разом з тим, у свідоцтві про смерть від 24 травня 2022 року [NUMBER] прізвище спадкодавця було зазначено як « [PERSON]». Таким самим чином її прізвище зазначено і в паспорті та довідці про присвоєння ідентифікаційного коду. Листом від 10 серпня 2022 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мужук А.В. повідомила заявника про неможливість оформити спадщину через наявність розбіжностей у правовстановлюючих документах та запропонувала їй звернутися до суду. Таким чином, наведене свідчить про те, що відомості щодо особи спадкодавця [PERSON] , зазначені у вказаних правовстановлюючих документах щодо нерухомого майна, яке увійшло до складу її спадщини, не збігаються із такими відомостями, вказаними у інших правовстановлюючих документах, та у зв`язку з цим заявник [PERSON] позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права, тобто встановлення даного юридичного факту безпосередньо породжує для заявника юридичні наслідки. Згідно висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз від 13 липня 2022 року №056/568-n експертом встановлено, що прізвища « [PERSON] » і « [PERSON] » є ідентичними, а їх різне написання виникло при перетвореннях через посередництво відповідного російського запису в умовах українсько-російської міжмовної взаємодії. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги неможливість встановлення даного юридичного факту в позасудовому порядку, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог та наявність підстав для встановлення факту належності правовстановлюючих документів на майно [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved