Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 січня 2019 року відповідачка взяла у нього (позивача) в борг 8\~200 доларів США, що в еквіваленті становить 227\~042 грн., про що нею було складено розписку, відповідно до якої відповідачка зобов`язалася повернути суму боргу з відсотками до 1 лютого 2019 року в сумі 8\~405 доларів США, що в еквіваленті становить 232\~650,40 грн. Однак, оскільки в обумовлений строк відповідачка борг позивачу не повернула, то просив стягнути з неї на свою користь заборгованість за вказаним договором позики у загальному розмірі 253\~588,93 грн., з яких: 232\~650,40 грн. сума основного боргу та 20\~938,53 грн. 3 % річних. Ухвалою суду від 17 лютого 2022 року було відкрито провадження у даній справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; відповідачці роз`яснено її право на подання відзиву на позов. Однак, незважаючи на отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі 19 жовтня 2022 року, до цього часу відповідачка відзив на позов суду не надала. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що, згідно з письмовою розпискою, складеною 02 січня 2019 року [PERSON] , остання отримала у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 8200 доларів США під 30 %, зобов`язалася повернути борг в сумі 8\~405 доларів США у строк до 1 лютого 2019 року /а.с.6/. Як убачається із позовної заяви і відповідачка жодних заперечень щодо цього суду не надала, до цього часу відповідачка отримані у борг від позивача грошові кошти у вказаній сумі не повернула. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ ст.\~1047\~ЦК України,\~договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 202\~ЦК України\~визначено,\~що правочином\~є дія\~особи,\~спрямована на\~набуття,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ч.2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачка, отримавши від позивача у борг за договором позики від 02 січня 2019 року, оформленого розпискою, грошові кошти у розмірі 8405 дол. США, в обумовлений договором строк, а саме до 1 лютого 2019 року борг позивачу не повернула, жодних доказів протилежного суду не надала, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 8 405 доларів США, що еквівалентно, в межах позовних вимог, виходячи з офіційного курсу гривні щодо долара США станом на 1 січня 2019 року, з розрахунку 1 дол.США = 27,688 грн., - 232\~650,40 грн. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. З огляду на зазначене, оскільки відповідачка своєчасно не повернула позивачу суму позики, чим прострочила виконання грошового зобов`язання, то вона /відповідачка/ зобов`язана сплатити позивачу, окрім суми основного боргу та відсотків від суми позики, 3 % річних від простроченої суми, а так як сума боргу, яка стягується з відповідачки становить у загальному розмірі 232\~650,40 грн., то суд, задовольняючи і в цій частині позовні вимоги, вбачає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 2 лютого 2019 року по 2 лютого 2022 року, з урахуванням заявлених позовних вимог в розмірі 20\~938,53 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2535,88 грн.

Outcome: approved