Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що у період з 16 квітня 2018 року по 05 жовтня 2021 року вона знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, а саме ТОВ «Прикарпатзахідтранс», що підтверджується відповідними записами у її трудовій книжці. Під час перебування позивачки в трудових відносинах з відповідачем останнім їй було нарахована заробітна плата в розмірі 28 385 грн, з яких нею фактично отримано 2 910,53 грн, що підтверджується випискою з банку про рух коштів на її картковому рахунку. Таким чином невиплачена заробітна плата становить 25 474, 47 грн. Підтвердженням існування заборгованості з боку відповідача є роздруківка по зарплаті, яка видана їй відповідачем під час вручення трудової книжки. 05 жовтня 2021 року вона звільнена у зв`язку із скороченням штату працівників, згідно наказу відповідача № 483-ЗВ від 05.10.2021 року. Вказаним наказом також була передбачена виплата вихідної допомоги, у відповідності до ст. 44 КзпП України та виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 45 календарних днів. Крім того вважає, що з вини відповідача вона не отримала свою заробітну плату, а також має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, тобто за десять місяців. Оскільки відповідач неправомірно відмовився від виплати нарахованої їй заробітної плати в день звільнення, з відповідача підлягає стягнення грошова сума в розмірі 56 651,21 грн за час затримки розрахунку. На підставі вищенаведеного просить позов задовольнити в повному обсязі. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.\~\~ Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, відзив не подав, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки не повідомив, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Встановлено, що у період з 16 квітня 2018 року по 05 жовтня 2021 року позивачка [PERSON] знаходилася у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Прикарпатзахідтранс» (код ЄДРПОУ 13990932), що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивачки серії [NUMBER] від 09 червня 2006 рок та працювала на посаді старшого діловода на час декретної відпустки основного працівника. В подальшому 26.04.2022 року була переведена на посаду діловода. 05.10.2021 року вона була звільнена з роботи на підставі ст. 44 КЗпП України згідно наказу відповідача № 483-ЗВ від 05.10.2021 року. Також встановлено, що під час перебування позивачки в трудових відносинах з відповідачем їй була нарахована заробітна плата в розмірі 28 385 грн, з яких нею фактично отримано 2 910,53 грн, що підтверджується випискою з банку про рух коштів на її картковому рахунку від 22 червня 2022 року.\~\~\~\~\~\~ При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України). Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу (підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Виходячи з вказаних норм закону, виплата належних позивачу сум мала бути здійснена відповідачем саме в день її звільнення. Таким чином, на час розгляду справи сторонами не оспорюється факт наявності не виплаченої позивачу [PERSON] заробітної плати в сумі 25 474,47 грн, відповідно вимога щодо стягнення вказаної заборгованості із відповідача підлягає до задоволення в повному обсязі. Що стосується вимоги про стягнення із відповідача в користь позивача середнього заробітку за час затримки при звільненні, судом встановлено таке. Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Оскільки відповідач жодним чином не мотивував свою відмову розрахунку позивача, жодних письмових відповідей чи пояснень не надав, суд вважає, що вина відповідача презюмується, таким чином, в ході розгляду справи встановлена вина відповідача у несвоєчасній виплаті позивачу сум належних при звільненні з роботи, відповідно підлягає до задоволення вимога щодо стягнення із відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Що стосується розрахунку заробітку позивачки за останні два місяці роботи (серпень-вересень 2021 року) суд виходить такого. Заробітна плата за вересень 2021 року становила 6000,00 грн, кількість робочих днів у вересні 2021 року 22 дні, заробітна плата за серпень 2021 року становить 6000,00 грн, кількість робочих днів у серпні 2021 року 21 день. Таким чином середньоденна заробітна плата становить 279,07 грн. Кількість відпрацьованих робочих днів за період затримки розрахунку (жовтень 2021 року липень 2021 року) становить 203 дня. Таким чином загальна сума відшкодування дорівнює 56 651,21 грн.\~ Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 992,40 грн сплаченого судового збору за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку, а також у порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України на користь держави у том самому розмірі за позовною вимогою про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Outcome: approved