Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати фіктивним шлюб, укладений його братом [PERSON] та відповідачкою [PERSON] та зареєстрований 27.09.2012 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області недійсним. Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] , починаючи з вересня 2010 р. перебував у місцях позбавлення волі, де зареєстрував шлюб з відповідачкою, яка ані після реєстрації шлюбу, ані після звільнення 21.05.2014 р. [PERSON] з місць позбавленння волі, шлюбні відносини з [PERSON] не підтримувала, догляд за хворим чоловіком не здійснювала, спільного госопдарства не вела, майна не набували, спільного бюджету не мали та і, взагалі, позивач відповідачку як дружину свого брати жодного разу не бачив. Про існування у брата дружини, дізнався лише 08.10.2015 р. з листа заступника завідувача П`ятої Київської державної нотаріальної контори, яким йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] [PERSON] через наявність спадкоємців першої черги дружини [PERSON] . Вважає, що їх шлюб укладений без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, а тому є фіктивним та таким, що підлягає визнанню недійсним з моменту укладення. 18.12.2018 р. ухвалою суду відкрито провадженняя у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, а також стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, в установлений ухвалою суду термін, відзиву на позовну заяву не подала, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Треті особи надіслали до суду заяви про слухання справи у відсутності їх представників, при виршенні спору покладаються на думку суду. Суд, заслухавши позивача та його представника, свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено наступне. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За правилами ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матералів справи, [INFO] у віці 35 років в місті Києві помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 29.03.2019 р. відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис № 5761 (а.с. 7). 08.10.2015 р. листом вих. № 3340/02-14 заступника завідувача П`ятої Київської державної нотаріальної контори Позивачу повідомлено про те, що він не має права на спадкування після смерті рідного брата [PERSON] , оскільки існують спадкоємці першої черги, які прийняли спадщину (а.с. 10). З огляду спадкової справи № 576/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON] , початої 29.08.2015 р., 29.08.2015 р. від [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , до П`ятої Київської державної нотаріальної контори надійшла заяву за вх. № 1534, в якій вона вказує, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] у віці 35 років, що був зареєстрований та постійно мешкав у [ADDRESS] (а.с. 56). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27.09.2012 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраціної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, 27.09.2012 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів 27.09.2012 р. зроблено відповідний актовий запис за № 352 (а.с. 60). 07.10.2015 р. до П`ятої Київської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] із заявою вх. № 576/2015 про прийняття після смерті брата [PERSON] спадщини, що складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.68). Родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 03.12.1975 р. відділом РАЦС Жовтневого р-ну м. Києва, актовий запис № 2254 та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 03.08.1979 р. відділом РАЦС Жовтневого р-ну м. Києва, актовий запис № 1535 (а.с.76-77). Відповідно до довідок вих. № 4177 від 28.08.2015 р. та вих. № 1009 від 02.04.2015 р. житлово-експлуатаційної дільниці № 906 комунального підприємства керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва, підписаної начальником, бухгалтером та діловодом ЖЕД № 906, [PERSON] дійсно був зареєстрованим та проживав [ADDRESS] з 26.01.1996 р/ та до дня смерті, [INFO] / (а.с. 63, 73). У відповідності до свідоцтва про право власності, виданого згідно із розпорядженням від 12.03.2015 р. № 46279, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної, спільної часткової власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] в рівних частках (а.с. 75). Довідкою вих. № 4176 від 28.08.2015 р. ЖЕД № 906 засвідчено, що в квартирі [ADDRESS] , проживають та зареєстровані дві особи [PERSON] з 13.02.2004 р. та [PERSON] з 22.08.2006 р. (а.с. 62). Як вбачається з довідки про звільнення серії КИВ № 10166 від 21.05.2014 р. Державної пенітенціарної служби України Ірпінського виправного центру УДПтС України в м. Києві та Київській області (№ 132), [PERSON] засуджений 03.09.2010 р. Солом`янським районним судом м. Києва до 6 років позбавлення волі. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10.06.2013 р. невідбуту частину покарання замінено на обмеження волі. Судимість має з 04.03.1998 р. Відбував покарання з 24.05.2010 р. до 21.05.2014 р. Прямує до місця проживання [ADDRESS] (а.с. 8). З огляду актового запису про шлюб № 352 від 27.09.2012 р., [PERSON] , [INFO] , народжений в м. Київ, проживаючий в [ADDRESS] , 27.09.2012 р. зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] , уродженкою смт. Велика Димерка Броварського р-ну Київської області, мешканкою [ADDRESS] . Реєстрація шлюбу проведена за місцем знаходження Бучанської виправної колонії № 85 Київської області. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які проживають у сусідніх квартирах та є сусідками позивача, підтвердили обставини щодо проживання в квартирі [ADDRESS] братів [PERSON] та [PERSON] з малечку та протягом всього життя. Спочатку [PERSON] жили в квартирі з батьками, а потім [PERSON] почав проживати разом з сином, а родину [PERSON] вони не знали. Про те, що він одружений, дізналися від [PERSON] вже після смерті [PERSON] . Дружини [PERSON] ніколи не бачили. Він був постійно сам, був неадекватний, постійно переховувався від поліції. Останні роки жив у квартирі з братом, хворів. [PERSON] його доглядав постійно, передав передачі до місць позбавлення волі, потім лікував вдома та поховав. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Суд вважає, що недійсність шлюбу це особливий вид сімейно-правової санкції, яка застосовується у випадках порушення передбачених законом умов укладення шлюбу і означає анулювання тих юридичних наслідків, які законом пов`язуються з дійсним шлюбом. Відповідно до ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сімї та набуття прав та обовязків подружжя. В абз. 2 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що за рішенням суду шлюб обовязково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі фіктивності (ст. 40 СК України). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю. Крім цього, як вбачається із позиції, що міститься у ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2013 р. у справі N 6-5691св13, причому відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах не правового характеру, що супроводжують Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень СК та зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Таким чином, дослідивши наявні в справі письмові докази, покази свідків, судом не було встановлено спільне проживання сторін, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю. При цьому, суд враховує, що на момент розгляду справи судом вищевказані обставини не відпали та продовжують існувати, а тому не відпали обставини, які засвідчували їх небажання створити сім`ю. Згідно зі ст. 44 СК у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації. Відповідно до ст. 45 СК недійсний шлюб, а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання шлюбу недійсним у звязку з його фіктивністю підлягають задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved