Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що позивачу [PERSON] надано для службового користування квартиру за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою зареєстровані три особи: [PERSON] (колишня дружина) та сини [PERSON] і [PERSON] жоден із них в квартирі не проживає біля року, а саме з жовтня 2021 року, не сплачують комунальні платежі та в утриманні житла участі не беруть. У свою чергу, відповідач [PERSON] проживає в квартирі своєї матері за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 31.03.2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Таким чином, представник позивача вважає, що оскільки відповідач [PERSON] вже не є членом сім`ї позивача, не є родичем і не проживає у вищезазначеній квартирі, а тому представник позивача просить суд визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.09.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву в якому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав зазначених у відзиві. Дослідивши матеріали цивільної справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Із Ордеру на службове жиле приміщення №166 серії СЖ виданого виконавчим комітетом Мукачівської міської ради 30.10.2008 року вбачається, що КЕВ м.Мукачево видало його [PERSON] з сім`єю з 3-ох чоловік на право зайняття службового жилого приміщення жилою площею 25,2/46,0 кв.м., яке складається з двох кімнат по [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] наймач, [PERSON] дружина, [PERSON] син (а.с. 14). Із Акту №99 від 25.11.2021 року слідує, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 20 жовтня 2021 року (а.с. 15). 20.02.2008 року між КЕВ м.Мукачево і [PERSON] був укладений Договір найму жилого приміщення в будинках місцевих рад (а.с. 17-24). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 31.03.2021 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано (а.с. 25-27). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 22.04.2021 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі ј частки всіх видів доходів. Із довідки за №36 від 21.01.2021 року слідує, що [PERSON] перебуває на військовій службі є курсантом 1-го курсу факультету ракетних військ і артилерії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та забезпечується за рахунок держави харчуванням, військовою формою одягу, проживанням в казармі, грошовим забезпеченням у визначених керівними документами розмірах. Зарахований наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного №54-КС від 06.08.2020 року, термін навчання 5 років до червня 2025 року, форма навчання денна. Відповідно до довідки №4-02831 від 15.01.2021 року [PERSON] проживає і зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а також за даною адресою зареєстровані сини [PERSON] та [PERSON] . Дані правовідносини регулюються нормами Житлового кодексу України. Частиною першою\~статті 383 Цивільного кодексу України\~та статтею 150 Житлового кодексу Української\~Радянської Соціалістичної Республіки закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою\~статті 9 ЖК Української РСР\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР\~встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК Української РСР, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до\~статті 72 ЖК Української РСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~71,\~72 ЖК Української РСР\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Відповідно до ст. ст.13, 76, 80, 81\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд встановив, що представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] не проживає за зазначеною адресою більше шести місяців без поважних причин. У свою чергу, із наданого представником позивача Акту ТзОВ «Навібуд» не вбачається, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , більше ніж 6 місяців, а вбачається, що остання не проживає біля одного місяця, оскільки такий Акт було видано 25.11.2021 року. Крім цього, тимчасове не проживання відповідачем за зазначеною адресою спростовується поданим відзивом на позовну заяву, де відповідач зазначив, що на час проведення ремонту разом із дитиною проживав за іншою адресою. Так само, представник позивача не надав суду докази того, що відповідач [PERSON] проживає в квартирі своєї матері за адресою: [ADDRESS] . З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтований, а тому у його задоволенні слід відмовити саме через недоведеність.

Outcome: dismissed