Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просив розірвати договір оренди земельної ділянки укладений 22 січня 2018 року між ним та TOB «Агро Сервіс Груп-2017»; стягнути з ТОВ «Агро Сервіс Груп-2017» на користь позивача 11083 гривень 99 копійок. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6823388000:03:001:0006, площею 0,50 гектари, яка розташована на території Пилипковецького старостинського округу Новоушицької селищної ради, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, що підтверджується державним актом ХМ № 089708 від 04 березня 2003 року. 22 січня 2018 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки. За даним договором позивач передав у платне користування вказану земельну ділянку, а відповідач прийняв її. Речове право користування земельною ділянкою зареєстровано 24 січня 2018 року, номер запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 24565781. Відповідно до пункту 9 Договору розмір орендної плати склав 7% від нормативно - грошової оцінки. Обчислення розміру орендної плати здійснюється з врахуванням індексів інфляції. Пунктом 11 передбачено, що орендна плата сплачується один раз на рік у термін до 31 грудня поточного року. Станом на 01 січня 2018 року розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки складав 11866 гривень 50 копійок. За 2018 - 2021 роки відповідач не проводив виплати орендної плати. Виходячи з умов договору розмір орендної плати за 2018 рік мав складати 830 гривень 65 копійок. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням індексу інфляції складатиме 2018 - 2021 року - 11866 гривень 50 копійок. Заборгованість по сплаті орендної плати за 2018-2021 роки становить 3322 гривні 60 копійок. Станом на 15 травня 2022 року розмір пені передбаченої пунктом 14 Договору складатиме 6787 гривня 74 копійки, а розмір 3% річних складатиме 258 гривень 45 копійок. Втрати від інфляції складають 715 гривень 20 копійки. З моменту укладення договору оренди земельної ділянки і по даний час, тобто протягом 4 років, відповідач орендної плати не виплачував. За таких обставин, договір оренди земельної ділянки підлягає розірванню. Ухвалою судді від 18 травня 2022 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 05 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 21 червня 2022 року представник відповідача адвокат Наталюк Н.М. подав до суду заяву у якій просив суд застосувати до позову загальну та спеціальну позовну давності. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у ньому. Проти заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності не заперечили. Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд у судове засідання не з`явився. Суд, заслухавши позивача та його представника, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6823388000:03:001:0006, площею 0,50 гектари, яка розташована на території колишньої Пилипковецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, що підтверджується державним актом ХМ № 089708 від 04 березня 2003 року (а.с.7, 8). 22 січня 2018 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки № б/н (а.с.9, 10). За даним договором позивач передав у платне користування вказану земельну ділянку, а відповідач прийняв її (а.с.11). Речове право користування земельною ділянкою зареєстровано 24 січня 2018 року, номер запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 24565781 (а.с.12). Станом на 01 січня 2018 року розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки, кадастровий номер 6823388000:03:001:0006, площею 0,50 гектари, складав 11866 гривень 50 копійок (а.с.15). За 2018 - 2021 роки відповідач не проводив виплати орендної плати за користування земельною ділянкою (а.с.13, 14). Відповідно до п. 9 Договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 7 % від грошової оцінки земельної ділянки, що складає 11866,50 грн. Відповідно до п. 11 Договору оренди землі, орендна плата сплачується один раз на рік у термін до 31 грудня поточного року. Відповідно до п.14 Договорів оренди землі у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожний день прострочення. Відповідно до п. 28 Договорів оренди землі, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до даних розрахунку представника позивача заборгованість складає 11866 гривень 50 копійок, з яких заборгованість по сплаті орендної плати - 3322 гривні 60 копійок, пеня передбачена пунктом 14 Договору - 6787 гривень 74 копійки, 3% річних - 258 гривні 45 копійок, втрати від інфляції - 715 гривень 20 копійок. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані такими нормами права. Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Права та обов`язки орендодавця та орендаря встановлені статтями 24 та 25 Закону України «Про оренду землі». Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Пунктом «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Разом з тим, як зазначалося вище, згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає можливість дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди земельної ділянки з підстави, передбаченої пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно із якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Під час розгляду справи було встановлено, що ТОВ «Агро Сервіс Груп-2017» допустило невиплату орендної плати за договорами оренди землі від 22\~січня 2018\~року за 2018-2021 роки. Оскільки відповідно до умов договору, орендна плата повинна була бути сплачена до 31 грудня поточного року. Доказів проведення виплати орендної плати відповідачем суду не надано. Будь-які докази на підтвердження повідомлення позивача щодо можливості отримання орендної плати за договором оренди земельної ділянки, накопичення на депозитному рахунку нотаріуса (стаття 537 ЦК України), відкриття банківського рахунку на вимогу чи виконання в інший спосіб своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної сплати ТОВ «Агро Сервіс Груп-2017» орендної плати за вказаними договорами суду не надано. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази, що відповідач намагався вчасно та у повному обсязі виконати свій обов`язок щодо сплати орендної плати за 2018-2021 роки. Сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, а позивач як власник земельних ділянок не отримав вчасно того, на що він розраховував при наявності діючої угоди. Неналежне виконання умов договору, а саме - невиконання обов`язку зі своєчасної сплати орендної плати є порушенням умов договорів оренди земельних ділянок, яке, з огляду на положення статті 526 ЦК України, дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість у подальшому. За вказаних обставин сам факт систематичного порушення умов договору оренди земельної ділянки щодо своєчасної сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору. Позивач у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати виявив бажання розірвати в односторонньому порядку укладений з відповідачем спірний договір оренди землі, звернувся з відповідною вимогою і така вимога відповідає чинному законодавству та умовам договору оренди землі. На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов висновку про наявність правових підстав для розірвання спірного договору оренди земельної ділянки, у зв`язку із систематичним порушенням умов договору відповідачем, зокрема, несплати орендної плати. Відповідно до\~ч.2\~ст.\~625\~ЦК України\~боржник,\~який прострочив\~виконання грошового\~зобов`язання,\~на вимогу\~кредитора зобов`язаний\~сплатити суму\~боргу з\~урахуванням встановленого\~індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність (ст. 258 ЦК України). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Враховуючи зазначене суд дійшов до висновку, що позовна вимога щодо стягнення орендної плати за період з 2017 - 2021 року включно та похідні суми є обґрунтована. Поряд із зазначеним, суд вважає обґрунтованим посилання представника відповідача щодо застосування загальної та спеціальної позовної давності до вказаної вимоги, проте не погоджується із посиланням представника відповідача щодо початку перебігу строку позовної давності. Суд звертає увагу на те, що у п. 11 Договору, орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року, відтак про порушене право на отримання орендної плати позивачу стало відомо з наступного дня після дати визначеної п.11 Договору, тобто 01 січня наступного року. Отже, суд вважає, за можливе застосувати загальну позовну давність щодо вимог позивача, а тому позовні вимоги останнього про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за 2018 рік задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з орендної плати за 2019 - 2021 роки у розмірі 2491,95 грн, тобто за три роки по 830,65 грн. Зважаючи на невиконання відповідачем умов договору оренди, несплати орендної плати за користування земельною ділянкою суд дійшов до висновку про стягнення із відповідача 3 % річних, інфляційні втрати, заборгованість за пенею, в межах позовної давності. Враховуючи те, що сторонами не погоджено суми заборгованості у межах позовної давності та не передано розрахунок у судове засідання, суд вважає за необхідне визначити суми заборгованості беручи до уваги розрахунок представника позивача, який складений станом на 15 травня 2022 року та не спростований представником відповідача. Так,\~суд вважає,\~що із\~відповідача на\~користь позивача\~підлягає стягненню\~заборгованість у\~розмірі 5261 гривня 26 копійок, з яких: заборгованість по сплаті орендної плати - 2491 гривня 95 копійок, пеня передбачена пунктом 14 Договору - 2160 гривень 51 копійка, 3% річних - 102 гривні 42 копійки, втрати від інфляції - 506 гривень 38 копійок. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованість у сумі 5261 гривня 26 копійок (позов задоволено на 32,18%), тобто суд задовольняє вимогу про стягнення заборгованості частково. Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що у позові було заявлено немайнову та майнову вимогу, яка підлягає частковому задоволенню, суд вважає, що до неї необхідно застосувати пропорційність при визначенні розміру судових витрат, що підлягають стягненню на користь позивачки. Отже, за майнову вимогу було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, а вимогу було задоволено на 47,47 %, тому окрім 992,40 грн на користь позивача підлягає стягненню 471,09 грн, що загалом становить 1463,49 грн.

Outcome: partial