Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] \~ про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 19 січня 2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. У шлюбі народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Зазначає, що спільного сімейного життя між сторонами не склалося. Вже тривалий час вони разом не проживають. На сьогоднішній день всі питання щодо виховання дітей вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Відповідач ніяким чином не піклується про свою сім`ю, про стан здоров`я, фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. Сімейне життя призвело до постійних суперечок. На даний момент шлюб між сторонами носить формальний характер. Вважає, що подальшого сенсу підтримувати шлюбні відносини немає. Враховуючи наведене, просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, неповнолітнього сина [PERSON] залишити позивачці на виховання. Судові витрати стягнути з відповідача. Позивач в судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві, просила розглядати даний спір у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 19.01.2002 року\~ сторони зареєстрували шлюб 19.01.2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, про що зроблено запис за №54. Відповідно до копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 16.07.2002 року сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно копії свідоцтва про народження, виданого повторно, Серія [NUMBER] від 23.07.2022 року сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що через непорозуміння в сім`ї сторони припинили взаємовідносини, як подружжя. Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що неповнолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю. Дані обставини сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягають. Позивачка просить суд після розірвання шлюбу їхню спільну неповнолітню дитину [PERSON] залишити на проживання з нею. Однак, частиною 2 статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Станом на день звернення до суду неповнолітній дитині сторін [PERSON] , [INFO] , виповнилось 14 років, а тому\~ не підлягає до задоволення вимога про залишення [PERSON] на проживання з позивачкою. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved