Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 06.01.2011 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований у Ружинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №01. В шлюбі в них народилося двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Під час спільного проживання з відповідачем у них виникли різні погляди на життя. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага, піклування про сімю. З ініціативи відповідача у них постійно виникають сварки, свідками яких нерідко стають діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та кожен раз спричиняє душевні страждання. З серпня 2020 року перестали разом проживати та вести спільне господарство. Вважає, що причини,які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне її життя із відповідачем, як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам Також вона, як мати дітей, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання спільних дітей разом із нею. Позивачка переконана, що діти повинні проживати разом із нею, адже за інформацією якою вона володіє відповідач не має в Україні постійного місця проживання. Вона любить своїх дітей і спроможна забезпечити їх всім необхідним. А тому просить розірвати шлюб з відповідачем і визначити місце проживання малолітніх дітей. В судовому засіданні позивачка та її представник не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, так як знаходиться за межами України, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає (а.с.29). Представник третьої особи Орган опіки та піклування Ружинської селищної ради Житомирської області в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Сатанівської селищної ради Хмельницької області в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника за наявними в справі матеріалами. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, що не з`явились. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 12 січня 2018 року Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №01 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] - прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.10-11). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 12.01.2018 року Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] виданого 12.01.2018 року Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області батьками дітей зазначені сторони по справі : батько [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки ВОМІРМП УДМС №1888/2608 від 02.09.2022 року [PERSON] , зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.9). З висновку органу опіки та піклування Сатанівської селищної ради Хмельницької області, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.42). Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому позов підлягає задоволенню, а шлюб між сторонами припиненню, шляхом його розірвання. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Як передбачає ч. 1ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч. 3ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Відповідно до ст. ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підсумовуючи викладене, оцінивши доводи позовної заяви щодо місця проживання дітей, виходячи з інтересів дітей, суд вважає за можливе задовольнити дану позовну заяву розірвати шлюб та визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю . Відповідно до п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved