Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

12.08.2022 року позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив стягнути з відповідачки неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період січень 2022 року 11 серпня 2022 року у розмірі 19912,88 грн., зазначивши при цьому, що стягнення аліментів відбувається на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 10.04.2019 року, яке 14.05.2019 року набуло чинності, по цивільній справі №632/194/19 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позову позивач зазначив, що відповідачка зазначене рішення суду про стягнення з неї аліментів не виконує, починаючи з початку 2022 року, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 16663,50 грн., що підтверджується копією розрахунку, наданого до суду. Оскільки вказане питання стосується забезпечення дитини, позивач у відповідності до вимог статті 196 Сімейного кодексу України та правового висновку Великої Палати Верховного суду від 03.04.2019 року по справі №333/6020/16 бажає стягнути з відповідачки зазначену вище суму заборгованості. Ухвалою судді від 25.08.2022 року провадження по справі було відкрито, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін на 26.09.2022 року, визначено для відповідача та позивача строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечення (в разі бажання)(а.с.15). Перед початком судового засідання 26.09.2022 року від відповідачки по справі засобами поштового зв`язку надійшла заява про звільнення від відповідальності, яку вона подала у порядку ст.182 ЦПК України. У вказаній заяві відповідачка повністю визнала позовні вимоги, однак просила звільнити її від відповідальності на підставі статей 607 та 617 ЦК України, а саме через дію у час виникнення заборгованості форс-мажорних обставин, які вплинули на її фінансовий стан. Справу просила розглянути за її відсутності (а.с.20-21). Разом із вказаною заявою відповідачка надала суду новий розрахунок заборгованості по аліментам для даної справи від 07.09.2022 року за вих. 54/6, складений старшим державним виконавцем Первомайського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Оленою Шевченко, в якій, по-перше, було зазначено, що відповідачка у січні та лютому 2022 року сплатила на виконання вищезазначеного рішення суду по 1773,00 грн. за кожний місяць, а, по-друге, станом на 31.08.2022 року повністю погасила заборгованість по аліментам у розмірі 18672,00 грн. (а.с.22), на доказ чого суду був наданий оригінал квитанції від 30.08.2022 року про сплату аліментів на користь Первомайського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області СМУ Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.19). У судове засідання відповідачка не прибула. Представник позивача у судових засіданні 26.09.2022 року та 24.10.2022 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважав, що підстав для задоволення заяви відповідачки немає, оскільки не ній лежить відповідальність зі сплати аліментів безвідносно наявності форс-мажорних обставин, аліменти вона не сплачувала без поважних причин, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому посилався на долучені ним до матеріалів справи роз`яснення Міністерства юстиції України від 01.04.2022 року (а.с.43), відповідно до яких стягнення пені по аліментах при воєнному стані не припиняється, а здійснюється на підставі позову одержувача аліментів. 26.09.2022 року у судовому засіданні була оголошена перерва, оскільки за даними представника позивача, отриманими ним у телефонному режимі при розмові з позивачем, було встановлено, що позивач самі аліменти у розмірі 18672,00 грн., які повністю закривають заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.08.2022 року по виконавчому провадженню між сторонами по справі, не отримував. Ухвалою суду від 29.09.2022 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника позивача через його зайнятість у іншому судовому процесі у Харківському апеляційному суді (а.с.29). Судове засідання 10.10.2022 року було відкладено через знеструмлення будівлі суду у період призначеного судового засідання (а.с.35-36). У судовому засіданні 24.10.2022 року судом було встановлено, що аліменти позивач у справі у розмірі 18672,00 грн. отримав, що не відноситься до предмету спору, однак вказує на виконання зобов`язання зі сплати аліментів відповідачкою, що впливає на порядок вирішення спору, що у судовому засіданні підтвердив представник позивача. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суддя приходить до думки, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 10.04.2019 року по справі №632/194/19, провадження №2/632/195/19, яке набрало чинності 11.05.2019 року, з відповідачки на користь позивача стягуються аліменти у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку при щомісячному нарахуванні, починаючи стягнення з 07 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, яке відбудеться за загальним правилом 29.07.2023 року. Доказом вказаного факту є копія виконавчого листа, доданого позивачем до своєї позовної заяви (а.с.10-11). Факт родинних відносин з дитиною відповідачки та встановлення факту розірвання шлюбу між сторонами по справі не є предметом розгляду даної справи, а тому судом не встановлюються. При вирішенні справи по суті суд перш за все встановлює, що позивач просить суд стягнути з відповідачки неустойку зі сплати аліментів, вирахувану станом на 11.08.2022 року, яку він вирахував самостійно у мотивувальній частині позову через не сплату аліментів за період з 01.01.2022 року до 30.07.2022 року відповідно до копії довідки старшого державного виконавця Первомайського відділу ДВС у Лозівському районі Харківської області СМУМЮ (м. Харків) Аліни Венгер від 27.07.2022 року за вих. №5421/21.13-72 (а.с.9). Суд погоджується з тим, що відповідно до даного розрахунку позивача, він проведений відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). А тому встановлює загальний розмір неустойки за міркуванням позивача у розмірі 19912,88 грн. є таким, що відповідає даним, з яких виходив позивач при підготовці позову. Судом встановлюється, що розмір аліментів у розмірі 1/4 частини доходу відповідачки становив 2777,25 грн., що відповідає 1/4 середнього заробітку для даної місцевості у період з 01.01.2022 року до 31.07.2022 року, тобто відповідачка офіційно ніде не працює. В той же час навіть за таким підрахунком вимоги позивача не відповідають вимогам закону, оскільки відповідно до вищевказаної довідки старшого державного виконавця Аліни Венгер від 27.07.2022 року загальний розмір заборгованості по виконавчому провадженню станом на 31.07.2022 року становив 16663,50 грн., а тому загальний розмір неустойки не може перевищувати 100% суми заборгованості по аліментам, у зв`язку з чим вимоги позивача відповідно до його підрахунку є прийнятними у розмірі 16663,50 грн. станом на 31.07.2022 року. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В той же час, судом встановлюється, що вимоги щодо стягнення неустойки з боку позивача за січень 2022 року та лютий 2022 року не є достовірними, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості від 07.09.2022 року, складену старшим державним виконавцем Первомайського відділу ДВС у Лозівському районі Харківської області СМУМЮ (м. Харків) Оленою Шевченко встановлено, що від відповідачки на адресу позивача надійшли два платежі по 1773,00 грн., один за січень 2022 року, а інший за лютий 2022 року. В результаті чого судом встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.01.2022 року склала 1004,25 грн., а не 2777,75 грн., на які посилався позивач, а станом на 28.02.2022 року 1004,25 грн., а не 2777,75 грн., на які посилався позивач. Тобто розрахунок розміру неустойки за період січень 2022 року та лютий 2022 року, який зроблений позивачем, не відповідає дійсності саме відповідно до доказу, наданого відповідачкою, та який отриманий пізніше доказу, наданого позивачем. Під час судового розгляду спростувати вказаний доказ у визначеному процесуальним законом порядку представник позивача не зміг, а у судовому засіданні 24.10.2022 року підтвердив правильність розрахунку саме від 07.09.2022 року (а.с.22). Через повну відмову у задоволенні позовних вимог позивача суд не вбачає підстав для здійснення вірного розрахунку неустойки (пені) за січень та лютий 2022 року окремо щодо кожного місяця. Висновки суду в цій частині рішення відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.01.2022 року по справі №711/679/21, провадження №61-18434св21, відповідно до яких при обчисленні пені слід враховувати, що при здійсненні часткових платежів по аліментам такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. При обчисленні пені слід звернути увагу, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Судом встановлюється, що відповідачка [PERSON] повністю визнала заявлені до неї в даній справі позовні вимоги, однак просила звільнити її від відповідальності на підставі статей 607 та 617 ЦК України через форс-мажорні обставини, пов`язані з оголошений в країні воєнним станом та військовою агресією проти України, що підтверджено висновком торгово-промислової палати України. Суд погоджується з таким доводами відповідачки та вказує, що звільнення відбувається щодо неї не щодо сплати аліментів, а щодо відповідальності за їх несвоєчасну сплату, яку допустила [PERSON] через форс-мажорні обставини, які відповідачка передбачити не могла, тобто її вина у невиконанні зобов`язання в даній справі відсутня через обставини, які вона передбачити не могла. Так, загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства. Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Такі доводи суду відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.01.2022 року по справі №711/679/21, провадження №61-18434св21. Відповідно до статті 607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Неможливість виконання припиняє зобов?язання, якщо вона викликана обставинами, за які боржник не відповідає. Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Згідно зі ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме, зокрема, загроза війни, збройний конфлікт, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, вторгнення, введення комендантської години та інше. Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1, військова агресія проти України, що стала підставою введення воєнного стану, є форс-мажорними обставинами. У зв`язку з цим підтверджено, що такі обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами. Станом на час розгляду справи по суті воєнний стан не скасований та вказані обставини продовжують діяти на території України. Таким чином, незважаючи на правомірність вимог [PERSON] щодо правових підстав позову, у задоволенні його позовних вимог слід відмовити, оскільки надані суду з боку відповідачки [PERSON] докази на підтвердження невиконання нею своїх зобов`язань за аліментними платежами у період січня-липня 2022 року через форс-мажорні обставини є такими підставами, які повністю звільняють її від відповідальності від сплати таких платежів. При цьому суд враховує те, що відповідачка чітко зазначила, що станом на час подання її заяви, вона має можливість сплачувати аліменти та більше не допустить прострочення їх сплати. Відповідно до ч.5 ст.263 ЦПК України обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, судові витрати за розгляд справи у суді слід компенсувати за рахунок держави на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України. На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed