Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] борг за договором позики від 10.04.2020 року у сумі 761 144,10 грн., з яких: сума основного боргу - 258 968,10 грн.; проценти від суми позики - 5 213,03 грн.; 3% річних - 365 003,86 грн., інфляційні втрати - 36 620,68 грн.; пеня - 56 493,21 грн.; штраф - 38 845,22 грн., з підстав порушення відповідачем умов Договору в частині своєчасного погашення заборгованості. На підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 16.02.2022 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. 29 вересня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження без виклику сторін. 27 жовтня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва підготовче засідання закрито, та справу призначено до судового розгляду по суті вимог. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив провести розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста\-ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 10.04.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти в сумі 258 968,10 грн., що складало еквівалент 9 500,00 доларів США; позичальник зобов`язалась повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в строк та на умовах, встановлених графіком повернення позики згідно п. 3.1 цього Договору, з урахуванням знецінення суми позики; кінцевий строк повернення позики - 24.07.2020 року. Факт одержання грошей підтверджується розпискою позичальника про отримання позики, яка видається позичальником позикодавцеві. (а.с. 9-10, 11) Відповідно до п. 4.1 Договору позики, виконання зобов`язань за цим Договором забезпечується заставою транспортного засобу: автомобіль «Шевроле», 2010 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] (а.с. 12-13) Згідно п. 5.1 Договору позики, сторони відповідають за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, за цим договором і чинним законодавством України якщо Позичальник не повернув Позику (її чергову частину) у строк, встановлений Графіком, він зобов`язаний сплатити Позикодавцеві суму боргу за Позикою (її неповернею частиною) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми. Позичальник відповідає за несвоєчасне повернення Позики (порушення розділу 3 даного Договору) й сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування пені за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) Позичальник сплачує Позикодавцю штраф у розмірі 1 (один) % від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. (п. 5.2 Договору позики) Згідно п. 5.3 Договору позики, сторони дійшли до згоди, щодо зміни тривалості позовної давності про стягнення неустойки ( (штрафу, пені), передбаченої частиною п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, і встановили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, встановлених розділом 5 цього Договору, припиняється через три роки від дня, коли це зобов`язання повинне було бути виконане. У випадку прострочення виконання зобов`язань, передбачених розділом 3 даного договору, більше ніж 20 (двадцять) днів винна сторона додатково сплачує іншій стороні за даним договором штраф у розмірі п`ятнадцяти відсотків від суми Позики, встановленою п. 1.1. цього Договору. (п. 5.4 Договору позики) Згідно п. 5.5 Договору позики, сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, і встановлюють її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої суми Позики протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати, коли Позика (її частина) повинна була бути повернена Позичальником та дев`яносто шість відсотків річних від несплаченої суми позики до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених Графіком, вважається що Позикодавцем пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата ВС, розглянувши справу № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як убачається з матеріалів справи, на час звернення з позовом до суду відповідач не виконує взяті на себе за Договором позики від 10.04.2020 року зобов`язання, грошові кошти у розмірі позики на загальну суму 258 968,10 грн., позивачу не повернула, тому дана заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку, з урахуванням процентів від суми позики - 5 213,03 грн.; 3% річних - 365 003,86 грн., інфляційних втрат - 36 620,68 грн.; пені - 56 493,21 грн.; штрафу - 38 845,22 грн., розрахованих позивачем за невиконання відповідачем Договору позики станом на 27.01.2022 року. (а.с. 6-7) Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягають до задоволення, та присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу за Договором позики від 10.04.2020 року у розмірі 761 144,10 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Згідно пункту 25 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 зауважено, що: «Судова колегія зазначає, що КАС України (та відповідно, ЦПК України) у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.» Судом встановлено, що 13.01.2022 року між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Міжнародна адвокатська компанія «Протекта» укладено Договір про надання правничої допомоги №13/01/2022-5/4, відповідно до умов якого Адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу, юридичні та консультаційні послуги, зокрема, по стягненню боргу в розмірі 258 968,10 грн., в тому числі процентів від суми позики, пені, штрафу, а також стягнення відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченого ст. 625 ЦК України за договором позики від 10 квітня 2020 року з [PERSON] , в тому числі шляхом звернення до суду. (а.с. 14-16) Згідно п. 4.1, 4.3 Договору про надання правничої допомоги, розрахунок гонорару Об`єднання складається з: юридична експертиза документів, наданих Клієнтом, - 1 000,00 грн.; узгодження правової позиції з Клієнтом - 1 500,00 грн.; підготовка позовної заяви - 2 години, 10 000,00 грн.; представництво інтересів в судовому засіданні (перше судове засідання) - 2 000,00 грн. за кожне судове засідання. Згідно п. 4.4. Договору про надання правничої допомоги, Клієнт додатково оплачує (в доповнення до гонорару) за підготовку документів під час розгляду справи в суді (заперечень, відповідей на відзив, письмових пояснень) в розмірі 500,00 грн. за кожну умовну сторінку підготовленого документу. Таким чином, надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, ураховуючи повне задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 12 500,00 грн., що становить послуги адвоката, які складаються з: юридичної експертизи документів, наданих Клієнтом, - 1 000,00 грн.; узгодження правової позиції з Клієнтом - 1 500,00 грн.; підготовки позовної заяви - 2 години, 10 000,00 грн. В частині стягнення з відповідача додаткового гонорару адвоката суд дійшов наступних висновків. Згідно п. 4.5 Договору про надання правничої допомоги, Клієнт додатково оплачує гонорар за прийняття рішення на користь Клієнта у розмірі 5% від задоволеної судом суми до стягнення. Верховний Суд у постанові у справі № 903/781/21 від 28 липня 2022 року скасував рішення судів попередніх інстанцій та задовольнив позовні вимоги адвокатського об`єднання. Верховний Суд погодився з висновком судів про те, що передбачена підпунктом "d" пункту 4.4. укладеного між сторонами у справі договору винагорода є додатковою винагородою адвоката, платою за досягнутий адвокатом результат, та є за своєю суттю так званим "гонораром успіху", нарахування та сплата якого залежать від настання певної події. Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте Верховний Суд врахував те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини. Таким чином, з огляду на вищенаведені роз`яснення Верховного Суду суд визнає обґрунтованим стягнення гонорару успіху адвоката в сумі 5% (згідно п. 4.5 Договору про надання правничої допомоги) від суми задоволених позовних вимог, що складає 38 057,21 грн. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 7 611,50 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved