Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

У червні 2022 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВОБУДОВА» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 274 від 24.12.2004 року та АВІЗО №269 від 24.10.2005 року, житловий багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] був переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування. Відповідно до АВІЗО № 269 від 24.10.2005 року АТ ХК «Київміськбуд» передало ТОВ «Новобудова» вказаний житловий будинок на баланс. Як зазначає позивач, відповідач є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 26.09.2005 року. При цьому, за вказаною адресою ТОВ «Новобудова» надає житлово-комунальні послуги, відповідно до договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. У період з 01.01.2019 року по 01.06.2022 року відповідач користується житлово-комунальними послугами, але не вносить оплату за них, в результаті чого в неї виникла заборгованість. Таким чином, оскільки відповідач не виконує в повному обсязі свої зобов`язання по сплаті житлово-комунальних послуг, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.06.2022 року прийняти до розгляду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.. Розгляд цивільної справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, до суду надійшло клопотання у якому позивач просить суд проводити розгляд справи без участі представника позивача, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом установлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат, житловою площею 74,90 кв.м. загальною площею 136,40 кв.м., на підставі Свідоцтва про право власності від 26.09.2005 року. Згідно рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 274 від 24.12.2004 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] був переданий ТОВ «Новобудова» на баланс, експлуатацію та обслуговування. Відповідно до авізо № 269 від 24.10.2005 року АТ ХК «Київміськбуд» передало ТОВ «Новобудова» вказаний будинок на баланс. Згідно Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, наймачі забов`язані щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація) та витрати на утримання (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі (типовий перелік яких затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 560). Згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакціях на час виникнення спірних правовідносин), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник (споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг). Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК України, власники квартир зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Згідно зі ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим дотриманням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Новобудова» та [PERSON] був укладений договір №136-20 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Предметом договором є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] а споживачем - забезпечення своєчасної оплати послуг за встановленим тарифом та у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Як встановлено судом, у відповідності до умов договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.11.2011 року, оплата за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій оплачується готівкою або в безготівковій формі та вноситься не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Водночас, згідно умов договору споживач зобов`язаний сплачувати послуги в установлений цим договором строк. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з наданого розрахунку заборгованості, який перевірений судом, відповідач належним чином та не в повному обсязі не виконував свої зобов`язання, а тому за ним обліковується заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2019 року по 01.06.2022 року, становить 4 837,62 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із розрахунку інфляційних збитків наданого позивачем, який перевірено судом за період 01.01.2019 року - 01.06.2022 року, з якого встановлено, що 3% річних від простроченої суми становить - 496, 99 грн.; індекс інфляції - 1 205,98 грн. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивач надавав послуги в повному обсязі, проте відповідач належним чином не виконує зобов`язання зі сплати спожитих послуг, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, а також 3% річних від простроченої суми та індексу інфляції у сумі 6 540,59 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 2 481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved