Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що їй належить на праві приватної власності 1/3 частина житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] . Відповідачці належить 2/3 частки вказаного житлового будинку. Відповідачка [PERSON] разом із своїм сином забила цвяхами вхідні двері будинку, в результаті чого вона не має можливості потрапити до будинку. У будинок залазить через вікно. Свої дії відповідачка мотивує тим, що вхідні двері належать до її частини будинку. Вона неодноразово зверталась до відповідачки та її сина в усному порядку щодо надання їй можливості користуватись будинком та проживати у ньому, проте, всі її звернення та прохання були проігноровані відповідачкою. Також вона неодноразово зверталася в Дубенський РВП ГУНП у Рівненської області, поліцейськими якого було здійснено виїзд та зафіксовано факт не допуску її до будинку [ADDRESS] . Вона не відмовлялась від права власності на 1/3 частину вказаного житлового будинку. Сам факт її не звернення до суду із позовом про розподіл спільної часткової власності не є підставою, з якою закон пов`язує припинення права власності на спільну часткову власність. Відповідачка повідомила її в усній формі, що спірний будинок є її особистою приватною власністю і вона не має жодного права користуватись ним та проживати в ньому. Вона неодноразово зверталась із відповідними повідомленнями про вчинення кримінального правопорушення у поліцію. Відповідачка у спірному будинку не проживає, ним не користується. Таким чином, вона позбавлена права та можливості користуватися і розпоряджатися своїм майном - 1/3 (однією третьою) частиною будинку [ADDRESS] , з вини відповідачки [PERSON] . Просить вселити її у спірний житловий будинок, шляхом забезпечення безперешкодного входження у вказаний житловий будинок та її проживання (перебування) в ньому, а також стягнути з відповідачки на її користь понесені судові витрати. Представником відповідача адвокатом Рідченко М.В. подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Їй належить більша частина житлового будинку (2/3), якою протягом багатьох років фактично користувався її брат [PERSON] з позивачкою. Після смерті брата [PERSON] відповідачка звернулась до його дружини [PERSON] з пропозицією продати житловий будинок, оскільки відповідачці необхідності проживати в будинку не було, тому вона хоче отримати кошти за належну їй частину житлового будинку чи шляхом його продажу, чи шляхом викупу належної їй частини позивачкою. Проте [PERSON] відмовилась від продажу житлового будинку чи викупу належної відповідачці частини житлового будинку і далі продовжувала користуватись належною їй часткою у житловому будинку. Відповідачка раніше проживала з батьками в даному житловому будинку, проте в подальшому з чоловіком переїхали проживати у власний будинок і залишили всі ключі батькам, так як вони їм не були потрібні. Після відмови позивачки продати житловий будинок відповідачка просила надати їй ключі від житлового будинку та хвіртки, щоб мати вільний доступ до житлового будинку змогу користуватись своєю власністю. Але [PERSON] відмовилась надавати відповідачці доступ до житлового будинку, який раніше належав її батькам, а також відмовилась дати їй ключі як від будинку, так і від господарських будівель та хвіртки. У зв`язку з цим у відповідачки взагалі не було можливості користуватись належною їй власністю. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 08.11.2021 задоволено її позовні вимоги до [PERSON] \~про виділ частки із спільного майна в натурі. Виділено [PERSON] в натурі 2/3 житлового будинку та надвірних будівель, що розташовані по [ADDRESS] , згідно варіанту поділу будинку №ІІІ відповідно до висновку експерта №8603 від 31.03.2021, а саме: приміщення в житловому будинку (літ. А-1): погріб І площею 6,9 кв.м., коридор 1-1 площею 7, 1 кв.м., коридор 1-2 площею 5,5 кв.м., ванну 1-3 площею 3,2 кв.м., коридор 1-4 площею 7, 4 кв.м., кімнату 1-7 площею 15,4 кв.м., кімнату 1-8 площею 8,3 кв.м., кімнату 1-9 площею 18,9 кв.м., коридор 1-10 площею 8, 8 кв.м., кімнату 1 -12 площею 13,2 кв.м., крім того, літню кухню (літ. В), гараж (літ.В1 ), сарай (літ В11), тамбур (літ. в), септик (літ. Г), ворота №3, а вбиральню залишити в спільному користуванні. Корисна площа житлового будинку, становить 94,7 кв.м. Розмір грошової компенсації, яка підлягає сплаті [PERSON] становить 5440, 00 грн. Постановою Рівненського апеляційного суду від 12.05.2022 вищевказане рішення залишено без змін, а апеляційна скарга [PERSON] без задоволення. По змісту висновку експерта №8603 від 31 березня 2021 року вказано, що згідно III варіанту поділу коридор 1-1, де знаходиться вхід до житлового будинку, виділяється [PERSON] . Тому при цьому варіанті поділу в приміщенні 1-6 необхідно влаштувати перегородку для відокремлення коридору з самостійним виходом шириною 1,2 м, крім того влаштувати зовнішні або внутрішні сходи в кімнату мансарди 1-11. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05.04.2021, позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні спірним будинком було задоволено та вирішено усунути [PERSON] перешкоди в користуванні будинком з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , шляхом надання їй доступу до житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у подальшому в користуванні житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] та надати ключі від житлового будня хвіртки, воріт, від всіх інших приміщень і забезпечити вільний доступ до зазначено житлового будинку. Тому після вступу рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08 листопада 2021 року в законну силу [PERSON] вживала дії для виконання даного рішення та виділення в натурі приміщень, які належать їй на праві приватної власності відповідно до варіанту поділу будинку №ІІІ вказаного у висновку експерта №8603 від 31.03.2021. Відповідачка та її син [PERSON] неодноразово просили позивачку про те, щоб вона облаштувала собі окремий вхід до будинку. Також в присутності працівників поліції позивачці було оголошено рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08 листопада 2021 року та рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 квітня 2021 року, оскільки вона чинила перешкоди щодо доступу до будинку. Проте позивачка жодних дій щодо облатування собі окремого входу до житлового будинку не вчиняла. Тому відповідачка із сином [PERSON] в пристуності позивачки перенесли у належні їй приміщення її речі та згідно варіанту розподілу будинку №ІІІ відгородили належні відповідачці житлові приміщення і закрили їх. Отже, дії відповідачки є повністю законними та жодним чином не порушують права і інтереси позивачки. У зв`язку з чим вважає, що позов є повністю не обґрунтованим та не підлягає до задоволення. Право позивачки щодо користування належною їй частиною житлового будинку не порушено. А те, що позивачка не бажає облаштувати собі окремий вхід до житлового будинку, то це її право і жодним чином не свідчить про те, що саме відповідачка чинить їй перешкоди у користуванні належною їй частиною будинку і фактично ніби виселила її з будинку. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 04.07.2022 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Мацей А.М. позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові, який просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Рідченко М.В. позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивачка [PERSON] є власником 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №493 від 17.08.2018 (а.с. 9). Про це ж свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №134686270 від 17.08.2018 (а.с. 10). Відповідачці [PERSON] належить 2/3 частки вказаного житлового будинку, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом №59 від 21.01.2008, а також інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №255431142 від 06.05.2021(а.с. 17-18). Згідно повідомлення Дубенського РВП [PERSON] зверталася в Дубенський РВП ГУНП у Рівненської області 05.06.2022, 16.06.2022, 17.06.2022, щодо конфлікту з родичами за будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05.04.2021, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 03.08.2021, позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні спірним будинком було задоволено та вирішено усунути [PERSON] перешкоди в користуванні будинком з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , шляхом надання їй доступу до житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у подальшому в користуванні житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] та надати ключі від житлового будня хвіртки, воріт, від всіх інших приміщень і забезпечити вільний доступ до зазначено житлового будинку (а.с. 45-50). Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 08.11.2021, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 12.05.2022, задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] \~про виділ частки із спільного майна в натурі. Виділено [PERSON] в натурі 2/3 житлового будинку та надвірних будівель, що розташовані по [ADDRESS] , згідно варіанту поділу будинку №ІІІ відповідно до висновку експерта №8603 від 31.03.2021, а саме: приміщення в житловому будинку (літ. А-1): погріб І площею 6,9 кв.м., коридор 1-1 площею 7, 1 кв.м., коридор 1-2 площею 5,5 кв.м., ванну 1-3 площею 3,2 кв.м., коридор 1-4 площею 7, 4 кв.м., кімнату 1-7 площею 15,4 кв.м., кімнату 1-8 площею 8,3 кв.м., кімнату 1-9 площею 18,9 кв.м., коридор 1-10 площею 8, 8 кв.м., кімнату 1 -12 площею 13,2 кв.м., крім того, літню кухню (літ. В), гараж (літ.В1 ), сарай (літ В11), тамбур (літ. в), септик (літ. Г), ворота №3, а вбиральню залишити в спільному користуванні. Корисна площа житлового будинку, становить 94,7 кв.м. Розмір грошової компенсації, яка підлягає сплаті [PERSON] становить 5440, 00 грн. (а.с. 51-54). Зазначені рішення набрали законної сили. По змісту висновку експерта №8603 від 31 березня 2021 року, відповідно до III варіанту поділу коридор 1-1, де знаходиться вхід до житлового будинку, виділяється [PERSON] . Тому при цьому варіанті поділу в приміщенні 1-6 необхідно влаштувати перегородку для відокремлення коридору з самостійним виходом шириною 1,2 м, крім того влаштувати зовнішні або внутрішні сходи в кімнату мансарди 1-11 (а.с. 55-63). IV. Норми права, які застосував суд. Кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла, яке охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (пункт 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод). Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990). Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції. Втручання держави є порушенням\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Так, у\~статті 13 Конституції України\~закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містяться й у\~статті 319 ЦК України. Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Відповідно до частини другої\~статті 386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою\~статті 353 цього Кодексу. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Підставами для захисту права власності або права користування нерухомим майном у судовому порядку, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо нерухомого майна, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права. Позивачкою належними доказами доведено що вона є співвласником спірного житлового будинку, тому у неї наявне право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності на неї. Як роз`яснено у п.33 та п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення\~статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст. 76-81 Цивільного процесуального кодексу України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Згідно з встановленим\~ст.13 ЦПК України\~принципом диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексах випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 3 ст. 12\~та частиною 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). V. Мотивована оцінка і висновки суду. Заслухавши учасників, дослідивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачкою не доведено жодними доказами факту перешкоджання у користуванні належною їй частиною житлового будинку по [ADDRESS] з боку відповідачки. Позивачка має право та технічну можливість облаштувати собі окремий вхід до житлового будинку, а тому не реалізація нею цього права не свідчить про те, що саме відповідачка чинить їй перешкоди у користуванні належною їй частиною будинку. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачу. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed