Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

02.09.2022 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, а 05.10.2022 - з уточненою позовною заявою, до [PERSON] з наступними вимогами: 1) розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 08 жовтня 2016 року Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 125; 2) після розірвання шлюбу малолітнього [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з батьком [PERSON] , [INFO] ; 3) після розірвання шлюбу малолітнього [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з батьком [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування позову зазначив, що з 08.10.2016 він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у них не склалося. Вони намагалися зберегти сім`ю, проте переконалися, що є зовсім різними людьми, і тому в їхніх інтересах і в інтересах дітей розірвати шлюб. Одна з основних причин розпаду сім`ї це різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачем взаєморозуміння і довіри. Вони проживали у шлюбі, намагалися будувати міцні сімейні відносини. Нажаль, з часом виявилося, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, через що між ними поступово погіршувалися стосунки, втрачалося взаєморозуміння, що призвело до того, що вони стали зовсім чужими людьми та шлюбні стосунки між ними припинилися. Вони втратили повагу один до одного та взаємне почуття любові. Причиною припинення шлюбних відносин стала втрата почуттів один до одного, непорозуміння щодо сімейних цінностей та різні погляди на життя. Подальше збереження шлюбу неможливе. Просив постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки їхнє подальше спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як його інтересам так і інтересам його дружини. Майнових спорів на теперішній час між позивачем та відповідачем не існує. Крім того, з квітня 2022 року мати дітей [PERSON] проживає окремо від позивача, має намір виїхати за межі України, не підтримує зв`язок з дітьми, не цікавиться особистим життям синів, а також не підтримує їх фінансово. За таких обставин, враховуючи, що їхні малолітні діти повністю перебувають на його утриманні та вихованні, проживають з ним, а мати мешкає окремо від них, просив залишити дітей проживати разом з ним. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 12.09.2022 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, та призначено підготовче засідання на 05.10.2022. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05.10.2022 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, у якому викладаються заперечення проти позову - 15 днів із дня отримання нею копії цієї ухвали, встановлено позивачу строк на подання відповіді на відзив - 10 днів із дня отримання відзиву, залучено до\~участі у\~справі у\~якості третьої\~особи -\~Службу у\~справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, роз`яснено третій особі її право на подання письмових пояснень щодо позову або відзиву, викладення своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову з дотриманням вимог, встановлених ч. ч. 3 - 6 ст. 178 ЦПК України, відкладено підготовче засідання та призначити нове підготовче засідання на 21.10.2022. Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] подали заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали та просили розглянути справу у підготовчому засіданні. Відповідач [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON] . Представник третьої особи - Служби у\~справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Мартинова О. В. подала заяву, в якій просила слухати справу без участі представника служби у справах дітей Зміївської міської ради та ухвалити рішення в інтересах малолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки всі учасники справи подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи заяву відповідача про визнання позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що за результатами підготовчого провадження, за відсутністю учасників справи, належить ухвалити рішення по суті справи. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними свідоцтва про шлюб (повторного) Серія [NUMBER] , копій свідоцтв про народження Серія [NUMBER] , Серія [NUMBER] підтверджується, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.10.2016, мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 9-11). З Довідок Зміївської міської ради № 07-16/1094 від 24.10.2019, № 07-16/462 від 24.05.2020, та № 434 від 07.09.2022 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8, 13, 18). З акта обстеження умов проживання, складеного 14.10.2022 головними спеціалістами ССД служби у справах дітей Зміївської міської ради Мартиновою О. В. та [PERSON] , вбачається, що було обстежено умови проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] : житло розміщене на другому поверсі двоповерхового будинку, складається з чотирьох кімнат, загальна площа 140\~кв. м, земельна ділянка 0,1 га, в наявності газопостачання, електропостачання, вода, водовідведення. Умови проживання: добрі, в наявності всі необхідні меблі, побутова техніка: два холодильника, два телевізори, пральна машинка, мікрохвильова піч. Для виховання та розвитку дітей створено такі умови: у дітей є окрема кімната, окремі ліжка для відпочинку, місце для навчання, всі необхідні умови створені. За цією адресою фактично проживають: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а. с. 41). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом № 11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. ч. 1-3 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Прохання відповідача не змінювати її прізвища на дошлюбне відповідає вимогам зазначеної норми. Спору про поділ майна між сторонами немає. Під час вирішення вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, суд виходив з наступного. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до положень ст. 3 Міжнародної Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. \~\~ Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, оскільки в даному випадку є бажання самої дитини, тому у суду є всі підстави для визначення місця проживання неповнолітньої дитини спільно з батьком. \~ \~ \~ \~ Зазначеними вище доказами підтверджуються доводи позовної заяви про те, що позивач [PERSON] та неповнолітні сини [PERSON] та [PERSON] проживають разом в будинку [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання неповнолітніх дітей, позивачем належно виконуються обов`язки щодо утримання та виховання дітей. Відповідач не заперечувала, що їх спільні з позивачем діти фактично залишилися проживати з батьком, не заперечувала проти визначення місця проживання дітей разом з батьком. Відповідач [PERSON] визнала позов до початку розгляду справи по суті, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також відповідає інтересам малолітніх дітей, і відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства питання щодо розподілу понесених позивачем судових витрат судом не вирішувалося.

Outcome: approved