Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

[PERSON] \~ звернувся до\~суду з\~позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності. Позов мотивовано тим, що 29.09.2021 року о 15.30 год. позивач, перебуваючи по вул. Соборна в с. Гранів, здійснив виклик працівників поліції, зателефонувавши на телефонну лінію «102», та повідомив, що [PERSON] керує автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Виклик працівників поліції позивач здійснив, оскільки вважав, що [PERSON] перебуває у стані алкогольного сп`яніння та при цьому керує транспортним засобом, що може призвести до негативних наслідків. Прибувши на місце події, працівники поліції провели огляд [PERSON] на стан сп`яніння із застосуванням алкотестера «Драгер». Після цього, інспектором сектору реагування патрульної поліції Гайсинського районного управління поліції Національної поліції у Вінницькій області старшим лейтенантом Іоновим Ігорем Вікторовичем без наявності законних підстав стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення ВАБ № 563531 від 29.09.2021 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП. 24.11.2021 року Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Краснопільської сільської ради Гайсинського району прийнято постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 400 грн. Рішенням Ладижинського районного суду Вінницької області від 26.04.2022 у справі № 129/3558/21 позовна заява позивача задоволена частково. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2022 у справі №129/3558/21 апеляційна скарга позивача задоволена повністю, адміністративну справу про порушення позивачем ст. 183 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення. Так, внаслідок вищевказаних неправомірних дій працівника поліції позивачу було спричинено душевних страждань, який він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого. Так, позивач відчув приниження своєї честі та гідності, оскільки протягом 2015-2020 років він перебував на посаді - місцевого сільського голови, який користувався авторитетом та повагою серед місцевих мешканців. Все це призвело до стресу та погіршення стану здоров`я позивача. У зв`язку з цим, наступного дня, тобто 30.09.2021 року, позивач змушений був вернутися за медичною допомогою до лікаря, що підтверджується аркушем первинного огляду від 30.09.2021 року. Під час первинного огляду позивачу встановлений діагноз: «ГК II ст., кризовий перебіг, ризик високий. Глибокі дисметаболічні зміни міокарду. Гостра реакція на стрес». Крім цього, погіршення самопочуття та стану здоров`я позивача призвело до порушення його нормальних життєвих зав`язків. Також він був вимушений витрачати додатковий час та зусилля для покращення свого стану здоров`я та захисту своїх прав під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення. Враховуючи вищевикладене, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, позивач визначає розмір моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн. відшкодування яких підлягає за рахунок коштів державного бюджету. Просив суд, стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 10\~000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, стягнути судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.08.2022 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачам. 05.09.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, відповідно до якого на момент виникнення обставин на які посилається позивач, [PERSON] перебував на посаді інспектора сектору ювенальної превенції ВП Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області. Таким чином, інспектор сектору ювенальної провенції не є тією посадовою особою, на діяльність якої поширюються норми ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Крім того, належним відповідачем є Державна казначейська служба України, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бастіонна,6, та є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках. Також, факт душевних страждань має бути доведений в суді належними засобами доказування і доказування цих обставин покладається на особу, яка про це зазначає, в матеріалах справи немає жодного доказу. Просили суд, у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити у повному обсязі. 15.09.2022 року на адресу суд надійшов відзив на позовну заяву від Державної казначейської служби України, у якому зазначено, що на підтвердження понесення моральної шкоди позивачем надано аркуш первинного огляду від 30.09.2021 року, де лікар під час первинного огляду встановив погіршення здоров`я позивача, який повязав з реакцією на стрес. Проте, з аналізу нормативно правової бази та судової практики вбачається, що короткочасний розлад здоров`я, який поніс позивач, не є достатнім доказом понесення моральної шкоди, оскільки не всі негативні емоції досягають рівня страждань та принижень. Просили суд, відмовити в задоволенні позову [PERSON] 08.09.2022 року надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане постановленням незаконної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, втрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не обґрунтований та такий що не підлягає до задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 29.09.2021 року о 15.30 год. позивач, перебуваючи по вул. Соборна в с. Гранів, здійснив виклик працівників поліції, зателефонувавши на телефонну лінію «102», та повідомив, що [PERSON] керує автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Виклик працівників поліції позивач здійснив, оскільки вважав, що [PERSON] перебуває у стані алкогольного сп`яніння та при цьому керує транспортним засобом, що може призвести до негативних наслідків. Прибувши на місце події, працівники поліції провели огляд [PERSON] на стан сп`яніння із застосуванням алкотестера «Драгер». Після цього, інспектором сектору реагування патрульної поліції Гайсинського районного управління поліції Національної поліції у Вінницькій області старшим лейтенантом Іоновим Ігорем Вікторовичем без наявності законних підстав стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення ВАБ № 563531 від 29.09.2021 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП (а.с.12). 24.11.2021 року Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Краснопільської сільської ради Гайсинського району прийнято постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. Рішенням Ладижинського районного суду Вінницької області від 26.04.2022 у справі № 129/3558/21 позовна заява позивача задоволена частково. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2022 у справі №129/3558/21 апеляційна скарга позивача задоволена повністю, адміністративну справу про порушення позивачем ст. 183 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення (а.с.17-22). У зв`язку з цим, наступного дня, тобто 30.09.2021 року, позивач звернувся за медичною допомогою до лікаря, що підтверджується аркушем первинного огляду від 30.09.2021 року. Під час первинного огляду позивачу встановлений діагноз: «ГК II ст., кризовий перебіг, ризик високий. Глибокі дисметаболічні зміни міокарду. Гостра реакція на стрес» (а.с.16). Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Краснопільської сільської ради Гайсинського району його протиправно притягнули до адміністративної відповідальності, склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП, відносно нього, чим завдали йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивач, не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2022 у справі №129/3558/21 апеляційна скарга позивача задоволена повністю, адміністративну справу про порушення позивачем ст. 183 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року справа № 312/262/18. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до переконання про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed