Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] у розмірі 10 000, 00 (десять тисяч) гривень щомісячно, починаючи з дати прийняття судом рішення та до досягнення дитини повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в результаті дружніх, приязних відносин у Позивача та Відповідача [INFO] народилася дитина - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження дитини від 09.08.2017 року. Позивач самостійно несе витрати, які пов`язані із утриманням дитини та забезпеченням її нормального та сталого розвитку. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, разом із Позивачем та спільною дитиною не проживає. Сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі, згідно законодавства України, спільне господарство Сторонами не ведеться, спільний сімейний бюджет - відсутній. Домовленість про добровільну сплату аліментів між Позивачем та Відповідачем не досягнута. В той же час спільна дитина Позивача та Відповідача відвідує дитячий садочок, спортивні секції та гуртки для розвитку дітей, потребує періодичного оздоровлення, які щомісячно Позивач сплачує самостійно. Окрім того, самостійно та за власні кошти Позивач несе витрати на дитину, які пов`язані з її оздоровленням: поїздки до моря, на відпочинок. Позивач і дитина проживають разом за адресою: [ADDRESS] у житловому приміщенні, яке належить позивачеві на праві власності. Відповідач працездатного віку, повністю здоровий, отримує великий дохід, інших утриманців (батьків, дітей, інших родичів) немає, має транспортний засіб марки BMW Х6 та інші матеріальні блага та накопичення, а також отримує соціальні виплати, як громадянин Норвегії. Відомостей про офіційний дохід Відповідача чи місце його роботи Позивачеві не відомо. При таких обставинах, позивач вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 18.05.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27 червня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що відповідач у справі є громадянином Норвегії і постійно проживає та зареєстрованою у відповідності до законодавства цієї держави адресою (6003, Норвегію, Олесунд, Кайзер Вільгелмс, 61). Цей факт також визнається стороною позивача з огляду пред`явлений позов, в якому зазначається: «Відповідач працездатного віку, повністю здоровий, отримує великий дохід, має транспортний засіб BMW Х6 та інші матеріальні блага та накопичення, а також отримує соціальні виплати, як громадянин Норвегії». Більше того, як за законодавством Норвегії, так і національним законодавством України позивачка знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб між сторонами був укладений і зареєстрований 26.01.2017 у Норвегії, в м. Олесунд у Районному суді Суннмьоре. З цього слідує, що пред`являючи позов до суду, приховуючи при цьому факт зареєстрованого шлюбу, позивачці достеменно було відомо, громадянином якої країни є відповідач і за якою адресою він проживає. З цього слідує, що дана справа є справою з іноземним елементом. На думку сторони відповідача позивачка навмисно приховала інформацію про проживання свого чоловіка за межами України щоб унеможливити його участь у даному судовому спорі. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказує: «вона самостійно несе витрати, які пов 'язані із утриманням дитини та забезпеченням її нормального та сталого розвитку. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Зазначає, що дитина відвідує спортивні секції і гуртки для розвитку, потребує періодичного оздоровлення, які вона начебто сплачує самостійно. Окрім цього, самостійно та за власні кошти позивач несе витрати, які пов`язані з оздоровленням: поїздки до моря. на відпочинок». Разом з цим, окрім слів позивачка не наводить доказів, які б підтверджували її доводи. Зокрема, з яких джерел заробітку вона витрачає кошти на утримання дитини. Ким і де вона працює, який дохід отримує. Які спортивні секції та гуртки відвідує та у яких лікарів оглядається дитина. Коли та на якому морі відпочивала позивачка разом з дитиною. Так само, позивачка не наводить жодного доказу про обставини начебто ухилення батька від матеріальної допомоги для дитини. Також, не відповідають дійсності доводи позивачки про начебто отримання великого доходу та наявності у відповідача транспортного засобу марки ВMWХ6. Для спростування цих безпідставних доводів мною до податкового органу та сервісного центру МВС України направлені адвокатські запити, відповідь на які ще надійшли, а тому з об`єктивних причин я не можу надати такі докази разом з даним відзивом. Окрім цього, щоб спростувати твердження позивачки про начебто її самостійне матеріальне утримання дитини, до податкового органу та органу пенсійного фонду так само направлені відповідні адвокатські запити, відповіді на які очікуються. Так само, зазначений доказ до його отримання чи неотримання з об`єктивних причин не подається разом з відзивом на позов. Безпідставними є твердження і щодо належної на праві власності особисто позивачці квартири [ADDRESS] . Зазначена квартира набувалася у період зареєстрованого з відповідачем шлюбу та за його кошти, а тому щонайменше вона є спільною сумісною власністю подружжя. Отже, позивачем не наведено доказів, які б підтверджували обставини, на яких грунтуються її позовні вимоги. Сторона відповідача наголошує, що з самого народження дитини і по сьогодні, відповідач дбає про сина, приймає участь в його утриманні, до останнього часу оплачував відпочинок, лікування, відвідування дитячих гуртків і спортивних секцій, купував йому одяг тощо. Враховуючи рідкісне захворювання, яким хворіє з народження дитина, її лікування є вкрай складним. Лікарів, які мають успішний досвід у лікуванні цієї хвороби у світі одиниці. Відповідач знайшов найкращого лікаря у Норвегії. Цей лікар володіє унікальною медичною практикою і має успішний досвід, має наукові ступені тощо. Наразі стороною відповідача надається документ іноземною мовою, який щойно отриманий і його завірений переклад на українську буде наданий суду найближчим часом. З цих документів вбачається діагноз, поставлений дитині, необхідність її догляду, а також часи візитів до лікаря батька з дитиною. Враховуючи той факт, що відповідач є іноземним громадянином і знаходиться за межами України, сторона відповідача просить суд з розумінням поставитись до цих обставин та не заперечувати, щоб докази, які мають походження з Норвегії були надані пізніше. У продовження цього відзиву відповідач зазначає, що він не міг уявити, що колись йому доведеться доказувати свою участь у житті своєї дитини, а тому ніколи не ставив за мету збирати і зберігати платіжні документи, квитанції тощо, які б доводили витрачання коштів на утримання сина. Лише випадково йому вдалось знайти деякі квитанції про оплату спортивних занять, відпочинку, одягу, іграшок тощо. Слід зауважити, на сьогодні, з причин протиправної поведінки позивачки мій довіритель фактично позбавлений можливості бачити свого сина. Позивач систематично створює перешкоди відповідачу та його батькам у спілкуванні з дитиною (онуком). Будь- які спроби відповідача та його рідних налагодити стосунки з приводу виховання і спілкування з сином є марними. На телефонні дзвінки та листи позивачка не відповідає, будь-яких контактів з моїм довірителем та його батьками свідомо уникає, чим заподіює істотну шкоду своєму синові. Тому відповідач вважає, що заявлений позов, окрім голослівних тверджень про турботливу матір та байдужого батька не містить жодних належних, достовірних і допустимих доказів. На підставі викладеного, просив суд відмовити [PERSON] у задоволені позову до [PERSON] про стягнення аліментів. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, та враховуючи письмові пояснення, які були приєднані до матеріалів справи зазначив, що позивачка стверджує, що дитина у неї народилася в результаті дружніх і приязних відносин з відповідачем. Дитина була народжена у зареєстрованому і дійсному шлюбі, від чоловіка і дружини, якими сторони досі залишаються. Ці обставини підтверджується долученою до відзиву копією свідоцтва про шлюб, оригінал якого знаходиться у позивача. Позивачка обґрунтовує свій позов тим, що начебто відповідач не надає матеріальної допомоги дитині. При цьому жодних доказів, які б це підтверджували матеріали справи не містять. Навпаки, як вбачається з відзиву, позивач оплачує лікування, спортивні секції, купує одяг дитині, про що свідчать долучені копії квитанцій. Окрім цього, позивачка вказує, що сторони не ведуть спільне господарство, а спільний бюджет відсутній. Ці доводи так само не підтверджені жодними доказами. Сторони разом проживали до останнього часу, вели спільне господарство, робили ремонт у придбаній квартирі, оплачували витрати на її утримання тощо. За змістом пред`явленого позову позивачка стверджує, що дитина відвідує дитячий садочок, спортивні секції та гуртки, потребує періодичного оздоровлення і ці витрати позивачка начебто щомісячно сплачує самостійно. За власні кошти несе витрати на відпочинок і поїздки на море. Наголошую, матеріали справи не містять жодних доказів про начебто щомісячні витрачання коштів на вказані потреби, а також поїздок разом з дитиною на відпочинок і море. Зокрема, позивачкою не наведено, який дитячий садочок та які спортивні секції і гуртки відвідує дитина. Яка вартість цих відвідувань. А якщо дитина потребує періодичного оздоровлення, то чим хворіє дитина. На яке море і куди на відпочинок вона разом з дитиною їздить. Відповіді на ці питання і відповідні докази позивачем не надані. Натомість, з долученої стороною відповідача копії листа Департаменту освіти та науки Київської обласної державної адміністрації від 14.07.2022 вбачається про відсутність у списках здобувачів освіти закладів дошкільної освіти малолітнього [PERSON] , 2017 р.н. Щодо можливих поїздок на море чи відпочинок за межами України, то як слідує з листа Головного центру спеціальної обробки інформації Державної прикордонної служби України від 04.07.2022, востаннє малолітній [PERSON] перетинав державний кордон на виїзд - 18.07.2020. У своєму позові, знову ж таки ґрунтуючись на не підтверджених припущеннях позивачка стверджує, що відповідач отримує великий дохід, має транспортний засіб БМВ X6 та інші матеріальні блага і соціальні виплати. Ці доводи є безпідставними, не відповідають дійсності і не підтверджені доказами. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, з огляду на наступне. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також встановлено, що малолітній син [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачкою, за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено у судовому засіданні, малолітній син сторін проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, працює та проживає в Норвегії, як повідомили у судовому засідання позивачка та представник відповідача, при цьому розмір його доходу відповідач не повідомляє, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачці аліменти на утримання малолітнього сина. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина, суду не надано. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. За таких обставин, зважаючи на те, що позивач наполягала на стягненні з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі та вказувала на те, що відповідно до ст. 181 СК України передбачене таке право того, з ким проживають діти, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. щомісяця. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини, а тому задовольняє позовні вимоги частково. Згідно ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням наведеної норми, аліменти підлягають стягненню з 18.08.2021 року. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial