Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивач 01.12.2020 (уточнена позовна заява від 25.02.2021) звернувся до суду, просить: -встановити факт прийняття позивачем спадщини після смерті рідної тітки [PERSON] , померлої [INFO] ; -визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) розміром 5,86 умовних кадастрових гектарів, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0220250. В обґрунтуванні позову позивач зазначає, що [INFO] померла його рідна тітка [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина, до якої входить земельна частка (пай) розміром 5,86 умовних кадастрових гектарів, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Право на земельну частку «пай» [PERSON] отримала на підставі сертифікату серії ДП № 0220250, який був втрачений. 12.09.1995 [PERSON] було складено заповіт на користь позивача. Позивач зазначає, що фактично вступив у володіння та управління спадковим майном одразу після смерті [PERSON] , проте державним нотаріусом було видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущений. Відповідач просить задовольнити заявлені позовні вимоги позивача у повному обсязі. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Судді в ухвалі від 09.12.2020 позовну заяву залишила без руху. 25.02.2021 до суду надійшла уточнена позовна заява. 01.03.2021 ухвалою судді позовну заяву залишено без руху. 11.03.2021 до суду надійшла заява на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху від 01.03.2021. Суддя в ухвалі від 12.03.2021 постановила позовну заяву прийняти до розгляду, відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження з підготовчим засіданням. 30.09.2021 до суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 06.04.2022 клопотання позивача про витребування доказів задоволено. 10.05.2022 постановлено ухвалу суду про призначення до судового розгляду. Від позивача 10.08.2022 надійшли клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем та повторне направлення на виконання ухвали суду про витребування доказів. 10.08.2022 постановлено ухвали суду про задоволення клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем та повторне направлення на виконання ухвали суду про витребування доказів. Позивач повідомлений у встановленому законом порядку про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання позивач не з`явився, до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Від нього надійшла заява, у якій просить розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 цієї Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що сторони, їхні представники не прибули в судове засідання, позивач та відповідач заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає можливим здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Широківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 09.08.2018, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (арк. с. 4). \~ \~ \~ \~У довідці Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради» зазначено, що [PERSON] проживала у Комунальному закладі «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради» з 17.04.2003 по 04.06.2003 (арк. с. 105). \~ \~ \~ \~Відповідно до акта обстеження проживання [PERSON] . Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 29.05.2022 позивач з 2000 по 2003 рік здійснював догляд за своєю тіткою [PERSON] , [INFO] , проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS] , після її смерті продовжував користуватися речами померлої, здійснив її поховання, здійснював догляд за господарством після її смерті (арк. с. 126). \~ \~ \~ \~Згідно із дублікатом заповіту від 12.09.1995, зареєстрованим у реєстровій книзі за № 41, [PERSON] заповідає все своє майно позивачу (арк. с. 8). \~ \~ \~ \~Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 55465694 від 14.03.2019 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , свідоцтва про право на спадщину не видавалися (арк. с. 106-107). Відповідно до відповіді Відділу у Широківському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 0-4-0.37-128/119-19 від 22.03.2019 в архіві відділу Широківського району Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області державний акт на право власності на земельну ділянку серії та сертифікат на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] не виявлено. Відповідно до Книги реєстрації видачі сертифікатів на земельний пай членам КСП «Зоря» Широківського району Дніпропетровської області власником сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 5,86 умовних кадастрових гектарів серії ДП № 0220250 є [PERSON] . Підпис у графі «Підпис власника сертифікату на земельну частку (пай) Книги реєстрації видачі сертифікатів на земельний пай членам КСП «Зоря» Широківського району Дніпропетровської області свідчить про отримання вищевказаного сертифікату (арк. с. 5-7). Позивач дізнався про заповіт у 2018 році, після чого з`ясувалося, що сертифікат втрачено. Відповідно до відповіді Відділу у Широківському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № К-4/0-0.37-4/149-21 від 16.02.2021 станом на 12.02.2021 вартість земельної частки (паю) розміром 5,86 умовних кадастрових гектарів по колишньому КСП «Зоря» Широківського району Дніпропетровської області становить 154868,04 грн (арк. с. 35). Державним актом на право колективної власності на землю серії ДП Шр № 3 від 04.04.1997 встановлено, що Колгоспно-пайовому підприємству «Зоря» Широківського району передано у колективну власність для ведення сільського господарства 2702,4 га землі. У додатку 1 до зазначеного акта зазначений список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, де під номером 296 зазначена [PERSON] (арк. с. 36-40). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133, 135 СК України № 00020767900 [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (арк. с. 18). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO] народилася [PERSON] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (арк. с. 16). [PERSON] , відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 23.02.1960, після укладення шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (арк. с. 48). Згідно зі свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 23.02.1960 його батьками є [PERSON] та [PERSON] (арк. с. 17) Відповідно до постанови державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори від 14.03.2019 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташовану на території Карпівської сільради, Широківського району, Дніпропетровської області після смерті [INFO] [PERSON] . Зазначено, що позивач фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном, не подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (арк. с. 9). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] позивачу з військовим званням старший прапорщик призначена пенсія за вислугу років (арк. с. 10). Згідно з посвідченням серії [NUMBER] від 31.10.1997 позивач є учасником бойових дій (арк. с. 10). У виписному епікризі від 18.04.2000 зазначено, що позивач з 05.04.2000 по 18.04.2000 знаходився на стаціонарному лікуванні. Згідно з випискою з історії хвороби № 4104 позивач перебував на лікуванні з 03.06.2002 по 18.06.2002, рекомендоване амбулаторне лікування у травматолога (арк. с. 11, 13). ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Згідно зі ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Дослідивши докази, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. \~ \~ \~ \~Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України № 435-IV від 16.01.2003, який набрав чинності 01.01.2004, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР). Згідно з п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР, тут і далі чинного на момент смерті [PERSON] , спадкоємець є таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що вступив в управління або користування спадковим майном. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно зі ч. 1 ст. 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Нормами статті 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно з положеннями ст. 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» Передбачений ст.549 ЦК ( 1540-06 ) шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.95 діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Таким чином після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилась спадщина, а позивач, згідно з актом обстеження проживання [PERSON] , фактично вступив в управління та користування майном померлої. Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України № 561-XII від 18.12.1990, чинного на момент отримання державного акта на право колективної власності на землю серії ДП Шр № 3 від 04.04.1997, земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року. Відповідно до пункту 2, 5 зазначеного Указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно зі ч. 1, 5, 7 ст. 25 Земельного кодексу України 2768-III від 25.10.2001, чинного на момент смерті [PERSON] , при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Кожен працівник цього підприємства, установи та організації, а також пенсіонери з їх числа мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) працівників відповідних підприємств, установ і організацій та пенсіонерів з їх числа є рівними. Відповідно до п. 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України 2768-III від 25.10.2001, чинного на момент смерті [PERSON] , сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Враховуючи вищезазначене, те, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилась спадщина у вигляді земельної частки (паю) розміром 5,86 умовних кадастрових гектарів, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0220250, визнання позову відповідачем, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до\~ст.\~4\~ Закону\~ України\~ «Про\~ судовий\~ збір»\~ставка судового\~збору встановлюється\~з позовної\~заяви немайнового\~характеру,\~яка подана фізичною\~особою,\~у розмірі\~0,4\~розміру прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб,\~а позовної\~заяви майнового\~характеру \~1\~відсоток ціни\~позову,\~але не\~менше 0,4\~розміру прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб (встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить 2102 грн з 01.01.2020. Ціна позову 154\~868,04 грн. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 2389,50 грн і просить судові витрати з відповідача не стягувати. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: approved