Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

[PERSON] у серпні 2022 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позов мотивований тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2016 року, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києав від 27 серпня 2021 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач працює/має нерегулярний дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку. Розмір щомісячного доходу відповідача їй не відомий. Востаннє кошти відповідач надавав їй на утримання дітей в січні 2022 року у розмірі 4 000 грн. Розмір аліментів просить визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 14 000 грн. 00 коп. щомісячно на двох дітей, тобто по 7 000 грн. на кожну дитину, вважаючи, що вона щомісячно несе витрати на утримання дітей, а це: харчування, одяг, гуртки, оздоровлення та розвиток дітей в середньому 28 000 грн., що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на сайті судової влади (суду). Представник позивача Донченко К.Ю., діюча на підставі ордаера адвоката про надання правової допомоги від 22 лютрого 2022 року (а.с. 19), звернулась до суду із заявою про розгляд справи за відсутності позивача з підтриманням вимог на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на сайті судової влади (суду). Відзив на позов відповідачем не наданий. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін, за погодженням позивача. Розгляд справи проводився у порядку спрощеного позовного провадження. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2016 року, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києав від 27 серпня 2021 року. Від шлюбу сторони мають двох дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Позивач вказує, що відповідач працює/має регулярний дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей. Розмір щомісячного доходу відповідача позивачці не відомий. Востаннє кошти відповідач надавав позивачці на утримання дітей в січні 2022 року у розмірі 4 000 грн. Сторони зареєстровані за однією адресою в м.Києві разом з дітьми (а.с.6). Розмір аліментів позивач просить визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 14 000 грн. 00 коп. щомісячно на двох дітей, тобто по 7 000 грн. на кожну дитину, вважаючи, що позивачка щомісячно несе витрати на утримання дітей, а це: харчування, одяг, гуртки, оздоровлення та розвиток дітей в середньому 28 000 грн. Участь батька дітей в утриманні дитини є частковою та, на думку позивача, неповноцінною, яка не може задовольнити потреби двох малолітніх дітей. Доказів про те, що відповідач має доходи, які дозволяють стягувати з нього аліменти у розмірі 14 000 грн., позивач не надала, а тому грунтуються на припущенні. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет та на утриманні якої знаходяться малолітні діти, їх стан здоров`я й потреби, та відповідача, який є працездатною особою, його обов`язок сплачувати аліменти на утримання дітей, суд вважає, що відповідач спроможний забезпечити кожну дитину щомісячними аліментами у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500 грн., що складатиме 7 000 грн. на дві дитини, й ця сума відповідає вимозі закону про прожитковий мінімум на дітей відповідного віку, який становить у віці до 6 років - 2201 грн., віком від 6 до 18 років - 2744 грн.згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік». Суд вважає, що позивачка, визначивши суму аліментів у розмірі 14 000 грн. на дві дитини (по 7 000 грн. на кожну), не обґрунтувала її, а до розміру її складових нею необґрунтовано включені витрати, що є додатковими витратими на дитину, які не можуть бути включені що суми щомісячних аліментів, й із вимогою цього позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини не зверталась, що є підствою для часткового задоволення позову, й визначена судом сума аліментів у достаній мірі забезпечить щоденне утримання дитини, як частка, яка має бути сплачена батком на утримання кожної дитини. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатності, можливостей платника аліментів, достатніх потреб дітей, дісної участі батьків у їх утриманні, стягненню підлягають аліменти у твердій грошовій сумі - 3 500 грн. 00 коп. щомісячно й до їх повноліття, а визначену позивачкою щомісячну суму сплати аліментів - 7 000 грн. 00 коп. - завищеною без достатніх доказів про можливості платника аліментів спачувати пропоновані кошти. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дітей 10 серпня 2022 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: partial