Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

у грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до відповідачів ПрАТ "СК "Юнівес», [PERSON] , в якому просив стягнути із відповідача ПрАТ "СК "Юнівес» на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 63807,67 грн., пеню в сумі 5349,35 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3250,00 грн.; стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача різницю між матеріальним збитком та лімітом відповідальності страховика в сумі 64175,00 грн.; а також стягнути із відповідачів на користь позивача витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 1630,00 грн. та судовий збір в сумі 1382,12 грн. В обгрунтування позову зазначено, що 05.04.2018 року о 21-15 год. в с. Богданівка Броварського району Київської області по вул. Б.Хмельницького, 80 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Субару» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] . Постановою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 04.05.2018 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Цивільна-правова відповідальність водія автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СК "Юнівес» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/4189185, з лімітом відповідальності в розмірі 10000,00 грн. Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, а також позивачем було проведено оцінку вартості матеріального збитку, за висновками якої вартість матеріального збитку склала суму в розмірі 164175,00 грн., а вартість проведення автотоварознавчого дослідження склала суму в розмірі 1630,00 грн. Позивач вказує, що страховою компанією було виплачено йому страхове відшкодування не в повному обсязі, оскільки, позивачем 07.09.2018 року було отримано лише суму в розмірі 36192,33 грн., а тому невиплаченою залишилась сума в розмірі 63807,67 грн. (100000,00 грн. (ліміт відповідальності страховика) - 36192,33 грн.(виплачена сума страховиком)). З огляду на викладене, позивач вказує, що зі страхової компанії на його користь підлягає стягненню сума недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 63807,67 грн., а також за період із 07.09.2018 р. по 30.11.2018 р. пеня в сумі 5349,35 грн. Крім того, з огляду на те, що ліміт відповідальності страховика (100000,00 грн.) не покриває матеріальний збиток, завданий позивачу (164175,00 грн.), а тому решта суми матеріального збитку в сумі 64175,00 грн. (164175,00 грн. - 100000,00 грн.) підлягає стягненню із відповідача [PERSON] , як винуватця зазначеної аварії. Посилаючись на викладене, а також з огляду на невідшкодування відповідачами завданих позивачу збитків, останній, вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2018 року, цивільну справу було передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. 07.02.2019 року справа надійшла до канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28.02.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. У вересні 2019 року до суду від представника відповідача ПрАТ «СК «Юнівес» надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог до страхової компанії відмовити, посилаючись на те, що страховою компанією були вчинені всі належні заходи на своєчасне здійснення страхового відшкодування позивачу. Розмір страхового відшкодування в розмірі 36192,33 грн. було розраховано компанією з огляду на проведений звіт про оцінку вартості завданого матеріального збитку. Доказів того, що позивачем фактично було здійснено ремонт (відновлення) автомобіля та що його вартість становила більшу суму ніж виплачено страховою компанією, - до позову долучено не було, а відтак відсутні підстави для стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування та пені зі страхової компанії за наведених в позові підстав. В зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 22.06.2020 року № 419, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.09.2020 року, клопотання представника відповідача Чуприни А.В. про призначення судової авто-товарознавчої експертизи по даній цивільні справі було задоволено. Призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.01.2021 року, у справі було поновлено провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.09.2020 року, клопотання представника відповідача Чуприни А.В. про призначення судової авто-товарознавчої експертизи по даній цивільні справі було задоволено. Призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. 24.11.2021 року справа надійшла до суду із експертної установи, та ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.11.2021 року, у справі було поновлено провадження. В січні 2022 року позивачем було збільшено позовні вимоги, та позивач просив стягнути із відповідача ПрАТ "СК "Юнівес» на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 63807,67 грн., пеню за період із 07.09.2018 р. по 23.01.2022 р. в сумі 49524,23 грн., витрати на правову допомогу в сумі 10850,00 грн.; стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача різницю між матеріальним збитком та лімітом відповідальності страховика в сумі 64175,00 грн.; а також стягнути із відповідачів на користь позивача витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 1630,00 грн. та судовий збір в сумі 1832,87 грн. В лютому 2022 року до суду від представника відповідача ПрАТ «СК «Юнівес» надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог до страхової компанії відмовити, посилаючись на те, що проведена у справі судова експертиза не містить належного обґрунтування та здійснення розрахунків, а відтак не може бути взята до уваги, та сума виплати позивачу страхового відшкодування в сумі 36192,33 грн. є вірною. Крім того, підстави для виплати позивачу пені відсутні, оскільки, страховою компанією було здійснено виплату позивачу належним чином, та відсутні підстави для перегляду прийнятого рішення страховиком. Також відповідачем заявлено про застосування до позовних вимог про стягнення пені строк спеціальної позовної давності. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.09.2022 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В ході розгляду справи позивачем було зменшено позовні вимоги до відповідача [PERSON] та позивач просив стягнути із відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 30000,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги, в т.ч. зменшені вимоги до відповідача [PERSON] підтримав, та просив їх задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «СК «Юнівес» в судове засідання не з`явився. Судом по розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву, в якій визнав зменшені позовні вимоги до нього в сумі 30000,00 грн., та розгляд справи здійснити без його участі. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 05.04.2018 року о 21-15 год. в с. Богданівка Броварського району Київської області по вул. Б.Хмельницького, 80 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Субару» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] . Постановою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 04.05.2018 року у справі № 361/2150/18, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене, вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та пошкодженні транспортного засобу «Субару» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу, - встановлена і не підлягає доказуванню. Цивільна-правова відповідальність водія автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СК «Юнівес» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/4189185, з лімітом відповідальності в розмірі 100000,00 грн., та франшизою 1000,00 грн. 10.04.2018 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Юнівес» із заявою про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «СК «Юнівес», розглянувши зазначену заяву позивача, на підставі розрахунку страхового відшкодування від 02.07.2018 р. та страхового акту № ГО-11787/КВ4 від 01.08.2018 року, - прийняло рішення про виплату позивачу суми страхового відшкодування в розмірі 36192,33 грн. 07.09.2018 року страхове відшкодування в сумі 36192,33 грн. було виплачено позивачу, про що свідчить копія платіжного доручення № 29784 від 07.09.2018 року. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що страховою компанією було виплачено страхове відшкодування (36192,33 грн.) не в повному обсязі з огляду на ліміти відповідальності страховика за страховим полісом (100000,00 грн.) та завданими збитками, які зазначений ліміт значно перевищують, а відтак зі страхової компанії на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума страхового відшкодування в розмірі 63807,67 грн. (100000,00 грн. - 36192,33 грн.). Заперечуючи проти позовних вимог страхова компанія вказувала на те, що розрахунок належної до виплати суми страхового відшкодування було визначено належним чином, та позивачу було виплачено страхове відшкодування у встановленому розмірі, а відтак відсутні підстави для перегляду рішення страховика про виплату страхового відшкодування в сумі 36192,33 грн. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати завдані забезпеченим автомобілем збитки. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Крім того, статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п 14 постанови № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На підтвердження завданих збитків стороною позивача було надано суду звіт СОД ТОВ «Пасат Консалтинг Груп» від 16.04.2018 року № 14/04-ТЗ, складеного на замовлення позивача, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Субару» д.н.з. [NUMBER] склала суму в розмірі 280836,20 грн. Поруч із цим, заперечуючи проти позовних вимог, ПрАТ «СК «Юнівес» було надано суду звіт СОД [PERSON] від 26.06.2018 року № 590, складеного на замовлення відповідача ПрАТ «СК «Юнівес», відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобілі «Субару» д.н.з. [NUMBER] склала суму в розмірі 37192,33 грн. З огляду на наявність у справі двох звітів, які містять суттєві протиріччя в розмірах завданої матеріальної шкоди, ухвалою суду у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу. Відповідно до висновку експерта КНДІСЕ від 12.11.2021 року № 11182/21-54, було встановлено, що реальна вартість матеріального збитку (шкоди), яка була завдана власнику автомобіля «Субару» д.н.з. [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди склала суму в розмірі 262672,66 грн. Наведений висновок судового експерта, складений у відповідності до вимог закону, не викликає сумніву в його об`єктивності та достовірності, а тому при розгляді пред`явлених позовних вимог та визначенні реальної суми матеріальної шкоди, яка була завдана позивачу, суд вважає за необхідне прийняти до уваги висновки судового експерта та розмір завданої шкоди, зазначений в ньому. Крім того, вирішуючи питання про надання переваги одному доказу перед іншим, суд звертає увагу на те, що висновок судової експертизи з огляду на те, що експерти попереджені про кримінальну відповідальність на завідомо неправдивий висновок, має перевагу порівняно з наявними у справі звітами спеціалістів-оцінювачів, які були надані сторонами. З огляду на те, що розмір матеріального збитку, завданого позивачу склав суму в розмірі 262672,66 грн., ліміт відповідальності страховика за полісом АК/4189185 становить 100000,00 грн., розмір франшизи 1000,00 грн., а відтак суд вважає, що страховиком було виплачено суму страхового відшкодування позивачу в розмірі 36192,33 грн. не в повному обсязі, та твердження сторони позивача в цій частині є слушними та такими, що підтверджуються наявними у справі доказами. Інші доводи та заперечення сторони відповідача, не спростовують висновків суду про обґрунтованість доводів позивача в частині виплати страховою компанією розміру завданих збитків не в повному обсязі. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що дорожньо-транспортна пригода визнана відповідачем страховим випадком, вартість матеріального збитку, завданого позивачу склала суму в розмірі 262672,66 грн., ліміт відповідальності страховика за полісом АК/4189185 становить 100000,00 грн., а розмір франшизи 1000,00 грн., та страховиком було виплачено позивачу лише суму в розмірі 36192,33 грн., а тому несплачена сума страхового відшкодування в розмірі 63807,67 грн. (100000,00 грн. - 36192,33 грн.) за мінусом безумовного розміру франшизи в розмірі 1000,00 грн., а саме: сума в розмірі 62807,67 грн., підлягає стягненню із відповідача ПрАТ «СК «Юнівес» на користь позивача в якості недоплаченого страхового відшкодування, в зв`язку з чим позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення із відповідача ПрАТ «СК «Юнівес» на користь позивача пені за період із 07.09.2018 р. по 23.01.2022 р. в сумі 49524,23 грн., суд зазначає наступне. За правилами частини першої статті 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Положення п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують на те, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Відтак страховик мав узгодити суму страхового відшкодування з позивачем та виплатити таке відшкодування у повному обсязі. Виплата страхового відшкодування у неповному обсязі є простроченням грошового зобов`язання на суму, яка залишилася несплаченою. А тому позивач має право на отримання виплат, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно пункту 36.5. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Оскільки, як вказувалося вище, суд прийшов до висновку, що страховик порушив строк виплати страхового відшкодування у повному обсязі, невиплаченою залишилась сума в розмірі 62807,67 грн., а відтак вимоги позивача про стягнення пені від розміру недоплаченої суми страхового відшкодування є також законними та обгрунтованими. Поруч із цим, суд не погоджується із наданим стороною позивача розрахунком пені за період із 07.09.2018 р. по 23.01.2022 р. в сумі 49524,23 грн., а також враховує заяву страхової компанії щодо застосування до позовних вимог в цій частині спеціального строку позовної давності. Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування 10.04.2018 р., днем останнього платежу (90 день) є 10.07.2018 р., а із позовом позивач звернувся до суду 04.12.2018 р., а тому суд вважає, що пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання має нараховуватись за період із 10.07.2018 р. по 04.12.2018 р. на суму недоплаченого страхового відшкодування, яка за висновками суду, - становить суму в розмірі 62807,67 грн. Всього, за розрахунками суду, за період із10.07.2018 р. по 04.12.2018 р. на суму 62807,67 грн. пеня становить суму в розмірі 8999,48 грн. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги наведені розрахунки суду, із врахуванням заявленого стороною відповідача клопотанням про застосування до позовних вимог про стягнення пені спеціального річного строку позовної давності, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення зі страхової компанії на користь позивача пені за несвоєчасне виконання зобов`язань підлягає частковому задоволенню, та в примусовому порядку за вказаний період підлягає стягненню сума пені в розмірі 8999,48 грн. В частині позовних вимог про стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача матеріального збитку в сумі 30000,00 грн., суд зазначає наступне. За приписами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В ході розгляду справи встановлено, що позивач має право на відшкодування у повному обсязі реальної вартості втраченого майна, тобто пошкоджень, яких зазнав його автомобіль, а тому стягнення різниці між сумою реально завданої матеріальної шкоди та сумою страхового відшкодування, з відповідача, як з винної особи, відповідає обставинам справи та вимогам закону. Так, судом встановлено, що розмір матеріального збитку, завданого позивачу склав суму в розмірі 262672,66 грн., розмір страхового відшкодування, який підлягає виплаті страховиком за полісом АК/4189185 становить 99000,00 грн. (100000,00 грн. ліміт відповідальності - 1000,00 грн. розмір франшизи), а відтак невідшкодованим розміром матеріальних збитків залишається сума в розмірі 164672,66 грн. (262672,66 грн. (сума матеріального збитку) - 99000,00 грн. (сума страхового відшкодування) + 1000,00 грн. (розмір франшизи), яка за вимогам закону підлягає стягненню із відповідача [PERSON] , як винуватця ДТП. Однак, в ході розгляду справи позивачем було зменшено позовні вимоги до відповідача [PERSON] , та позивач просив стягнути із винуватця ДТП розмір матеріальної шкоди в сумі 30000,00 грн. Відповідач [PERSON] в ході розгляду справи зменшені позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що судом було встановлено наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача різниці між сумою реально завданої матеріальної шкоди та сумою страхового відшкодування, однак, позивачем було зменшено розмір матеріальної шкоди, який в ході розгляду справи було визнано відповідачем, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню В порядку ст. 141 ЦПК України, а також з огляду на те, що позивачем було надано достатні та належні докази на підтвердження понесення ним судових витрат, суд вважає, що із відповідача ПрАТ «СК «Юнівес» на користь позивача підлягає стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а сама: судовий збір в сумі 718,07 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3437,28 грн. Крім того, із відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5425,00 грн. Поруч із цим, у стягненні із відповідачів на користь позивача витрат, пов`язаних із проведенням оцінки завданих збитків в сумі 1630,00 грн. слід відмовити, оскільки, при вирішенні даного спору судом до уваги, наданий позивачем звіт, прийнято не було, а відтак відсутні підстави для стягнення зазначеної суми із відповідачів. Витрати за проведення у справі судової експертизи в сумі 4290,25 грн. залишити за відповідачем [PERSON] по фактично понесеним, оскільки, позов в часині позовних вимог до зазначеного відповідача були задоволені.

Outcome: partial