Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

18.08.2022 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам, у якому просить: зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на підставі судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2019 року на користь відповідачки [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, встановивши їх у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментах, що була нарахована на підставі судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2019 року за період із жовтня 2019 року по день набрання рішенням у цій справі законної сили. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 24 вересня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва у справі №755/14600/19 було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 11.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. 14.10.2019 року Дніпровським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) було відкрите виконавче провадження №60288095 для примусового рішення суду. Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 29.07.2022 року заборгованість за судовим наказом №755/14600/19 від 04.10.2019 року Дніпровського районного суду м. Києва станом на 01.07.2022 року складає 97033,75 грн. Позивач вказує, що встановлений даним судовим наказом розмір аліментів є для нього непосильним, виплачувати його позивач не має змоги з об`єктивних та непереборних причин, а саме через тяжку хворобу, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати аліментів, погасити яку позивач також не має можливості. 17.07.2010 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] був зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 17.12.2020 року. Від цього шлюбу позивач та відповідачка [PERSON] мають спільну дитину: [PERSON] , 2010 року народження. Після розлучення дитина залишилась проживати з відповідачкою [PERSON] . Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2019 року стягнуто з позивача на користь відповідачки [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 11.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. 14.10.2019 року Дніпровським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) було відкрите виконавче провадження з примусового виконання зазначеного судового наказу. Наразі фактичні обставини та життєва ситуація для позивача змінилися таким чином, що він не в змозі сплачувати аліменти на утримання своєї дитини у вказаному розмірі та не може сплатити заборгованість з аліментів, яка виникла у зв`язку з такими обставинами. Станом на 01.07.2022 року заборгованість зі сплати аліментів становить 97033,75 грн. У 2017 році позивач переніс закриту черепно мозкову травму, а згодом у 2018 році ішемічний інсульт, стійкі наслідки яких позивач лікує тривалий час, що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста від 26.06.2019 року. Вже після ухвалення судового наказу про стягнення аліментів стан здоров`я позивача постійно погіршувався. 13.01.2020 року за результатами проходження огляду медико-соціальної експертної комісії позивачу була встановлена третя група інвалідності та за рекомендацією лікарів заборонена важка фізична та легка адміністративно-господарська праця, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №431423 від 10.02.2020 року. У зв`язку з наведеним протягом 2020 року позивач був безробітним, оскільки не міг працювати через погіршення стану здоров`я, при цьому жодних доходів та будь-яких інших виплат не отримував, що підтверджується довідкою, виданою Управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві від 05.10.2020 року вих. №28704 та Довідкою, виданою Дніпровською філією Київського міського центру зайнятості від 06.10.2020 року №266.1-4237/20. Вже з 01.02.2022 року через значне погіршення стану здоров`я відповідно до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №29921, виданої 24.01.2022 року позивачу встановлено другу групу інвалідності, відповідно до якої позивач є непридатним до регулярної проф. праці. Через тяжку хворобу позивач не має змоги працювати, а тому єдиним видом доходу з вересня 2019 року по листопад 2021 року в позивача була державна соціальна допомога інвалідам 3 групи у розмірі 1769,00 грн. щомісячно, яка була призначена лише у березні 2021 року, а з листопада 2021 року державна соціальна допомога інвалідам 2 групи склала - 1934,00 грн., що підтверджується довідкою центру по нарахуванню та виплаті пенсій та допомог від 24.05.2022 року. Через постійні проблеми зі здоров`ям та погіршенням стану здоров`я позивач тривалий час перебуває на стаціонарному лікуванні. Так, 24.06.2020 року позивач був госпіталізований до клінічної лікарні №9, звідки був виписаний 10.07.2020 року, що підтверджується Випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №7608 від 10.07.2020 року. 16.07.2021 року в порядку екстреної госпіталізації позивач потрапив на лікування до КНП «КМКЛ №1», що підтверджується Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №12233 від 17.07.2021 року. Напади епілепсії у позивача стаються все частіше, так за останній рік позивач вже двічі потрапляв до лікарні. 24.04.2022 року в порядку екстреної госпіталізації позивач проходив лікування в КНП «КМКЛ №1», що підтверджується Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №5467 від 26.04.2022 року. З 08.06.2022 року по 22.06.2022 року позивач знову перебував на стаціонарному лікуванні КНП «Київська міська клінічна лікарня №9» з діагнозом: Стійкі залишкові явища перенесеної важкої ЗЧМТ у вигляді виражених вестибуло-координаторних порушень, двосторонньої пірамідальної недостатності, стійкого цефалічного та церебрастенічного синдромів, когнітивних змін, епісиндрому, гіпертонічна хвороба ІІ ступеню. Станом на сьогодні позивач не має фізичної можливості працювати, на обліку в Дніпровській районній філії Київського міського центру зайнятості, та інших районних центрах зайнятості (філії) в Україні не перебуває, що підтверджується довідкою №266.1-548/22 від 24.05.2022 року. Єдиним джерелом доходу у позивача є соціальні виплати по інвалідності, а тому він не має жодної реальної можливості погасити заборгованість з аліментів та виплачувати їх у розмірі встановленому судовим наказом. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 29.07.2022 року вбачається, що з вересня 2019 року по червень 2022 року включно, розмір заборгованості позивача по аліментах становить 97033,25 грн. При цьому, у розділі сплачено боржником/стягнуто виконавцем зазначено, що позивач взагалі не сплачував аліменти, що не відповідає реальним обставина справи, оскільки позивач сплачував аліменти у період з вересня 2020 року по лютий 2021 року в загальній сумі 5527,66 грн. на рахунок [PERSON] , що підтверджується квитанціями Приватбанку про сплату від 25.09.2020 року, від 04.11.2020 року, від 17.12.2020 року, від 06.01.2021 року та від 26.02.2021 року Таким чином, заборгованість розрахована відповідачем Дніпровським РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) не відповідає дійсності, та розрахована не вірно, з урахуванням сплачених позивачем платежів у період з вересня 2020 по лютий 2021 року мала б становити 97033,75 грн. - 5527,66 грн. = 91506,09 грн. При цьому, загальний дохід позивача за період з жовтня 2019 року по червень 2022 року становить 29749,10 грн., що підтверджується Довідкою Центру по нарахуванню та виплати пенсій та допомог від 20 липня 2022 і жодним чином не дає йому фінансової можливості погасити таку заборгованість, що в 4 рази більша за його фактичний дохід. Вищенаведене свідчить про те, що отримувані позивачем доходи, які складаються з соціальних виплат, є критично не достатніми для виконання ним у повному обсязі аліментних зобов`язань, які визначені судовим наказом, у зв`язку з чим виникла заборгованість з незалежних від позивача причин. Окрім того, на утриманні позивача знаходиться його непрацездатний батько, [PERSON] , 1943 року народження, який є пенсіонером за віком та не може самостійно в повному обсязі себе забезпечувати, оплачувати житлово-комунальні послуги, купувати ліки та харчі. Соціальних виплат позивача не вистачає навіть на забезпечення життєво необхідних потреб позивача та свого непрацездатного батька, оплату послуг ЖКГ, нормального харчування, систематичних обстежень, стаціонарного лікування та придбання тих медикаментів, на які державою не передбачено пільг, а тому встановлений судовим наказом розмір аліментів є непосильним для позивача та призводить до виникнення постійних боргів, що негативно відбиваються на його емоційному здоров`ї та лише погіршують і без того тяжкий стан його здоров`я. Позивач не відмовляється від своїх зобов`язань по утриманню дитини та за наявності будь-якої можливості намагається йому допомагати, в тому числі і фінансово. Для виконання своїх зобов`язань та забезпечення власних життєвих потреб позивачу доводиться навіть брати гроші в борг, що підтверджується відомостями АСВП, де за позивачем вже відкрито виконавчі провадження №69425854, №67038253, №65757723, стягувачами в яких є ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», ТОВ «ГОТІВКА» та ТОВ «КФ.ЮА». Ухвалою суду від 30.08.2022 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Повідомлення відповідачки [PERSON] про судовий розгляд справи здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також на вказану у позові адресу відповідача направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами, однак судова кореспонденція повернулась до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Як вбачається з матеріалів справи, відповідач Дніпровський РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 06.09.2022 року, однак станом на час ухвалення рішення зазначений відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення не викладав. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2010 року позивач та відповідачка [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (з.б.а.с. 7). Від вказаного шлюбу народився [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (з.б.а.с. 6). Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 17.12.2020 року у справі №731/386/20 шлюб між позивачем та відповідачкою [PERSON] розірвано (а.с. 12). Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2019 року у справі №755/14600/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 11.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5). За змістом розрахунку заборгованості у ВП №60288095 від 29.07.2022 року, заборгованість зі сплати аліментів за судовим наказом №755/14600/19 виданим Дніпровським районним судом м. Києва за період з вересня 2019 року по червень 2022 року становить 97033,75 грн. (а.с. 13). Згідно консультативного висновку спеціаліста від 26.06.2019 року позивачу встановлений наступний діагноз: Органічне ураження ЦНС поєднаного ґенезу. Стійкі наслідки після ЗЧМТ, геморагічних забоїв обох лобних та лівої скроневої часток головного мозку (2017р.). Наслідки після ГПМК за ішемічним типом в басейні СМА ліворуч (2018р., на фоні гіпертонічної хвороби ІІІ ст. з кризовим перебігом). Інвалід ІІІ гр. Посттравматичний церебральний арахноїдит з лікворо-динамічними кризами. Посттравматична та судинна дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст. Двостороння пірамідна недостатність. Виражені вестибуло-атактичні порушення. Стійкий цефалгічний синдром. Симпато-адреналові кризи. Виражений гіпомнестичний синдром. Виражений астено-тривожно-невротичний синдром. Епісиндром. Рекомендації: Спостереження та симптоматичне лікування під контролем невропатолога, кардіолога та психоневролога (а.с. 14). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 10.02.2020 року, позивачу встановлено 3 групу інвалідності з 13.01.2020 року, протипоказана важка, фізична праця та рекомендовано облік невролога, епілептолога та стаціонарне лікування (а.с. 15). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 24.01.2022 року, позивачу встановлено 2 групу інвалідності з 01.02.2022 року, визначено що позивач є непридатним для регулярної проф. праці, рекомендовано облік невролога та епілептолога (а.с. 16). Згідно довідки ГУ ПФУ в м. Києві від 05.10.2020 року, позивач не перебуває на обліку в ГУ ПФУ м. Києва та пенсію не отримує, відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії по інвалідності відповідно ст. 32 ЗУ «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» (а.с. 17). Згідно довідки Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості від 06.10.2020 року, позивач на обліку в Дніпровській районній філії Київського міського центру зайнятості, інших районних центрах зайнятості (філій) в Україні не перебуває (а.с. 22). Згідно довідки Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості від 24.05.2022 року, позивач на обліку в Дніпровській районній філії Київського міського центру зайнятості, інших районних центрах зайнятості (філій) в Україні не перебуває (а.с. 23). За змістом виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №7608, позивач у період з 24.06.2020 року по 10.07.2020 року перебував на стаціонарному лікуванні. Заключний діагноз: Стійкі залишкові явища перенесеної важкої ЗЧМТ (Забій головного мозку з формуванням вогнищ геморагічного забою в обох лобних та лівій скроневій долях, перелом потиличної кістки (25.07.2017р.). у вигляді виражених вестибуло-координатор-церебрастенічного синдромів, когнітивних змін, епісиндрому. Стан після судомних нападів (24.06.20, 26.06.20, 30.06.20, 01.07.20). Гіпертонічна хвороба ІІ ст. (а.с. 18). За змістом виписки із медичної карти стаціонарного хворого №12233, позивач у період з 16.07.2021 року по 17.07.2021 року перебував на стаціонарному лікуванні. Клінічний діагноз: Стан після серії судомних нападів (16.07.2021р.). Стійкі залишкові явища перенесеної важкої ЗЧМТ. Забою головного мозку з формуванням вогнищ геморагічного забою в обох лобних та лівій скроневій долях, перелом потиличної кістки (25.07.2017р.) у вигляді епісиндрому з частими генералізованими нападами, вестибуло-координаторних порушень, двобічної пірамідної недостатності, когнітивно-мнестичного зниження (а.с. 21). За змістом виписки із медичної карти стаціонарного хворого №5467, позивач у період з 24.04.2022 року по 26.04.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні. Клінічний діагноз: Стан після серії судомних нападів (24.04.2022). Стійкі залишкові явища перенесеної важкої ЗЧМТ (2017р) забою головного мозку з формуванням вогнищ геморагічного забою в обох лобних та лівій скроневій долях, перелом потиличної кістки (за даними МРТ головного мозку). у вигляді поліморфних епілептичних нападів, частих генералізованих нападів, вестибуло-координаторних порушень, двобічної пірамідної недостатності, стійкого цефалгічного синдрому, когнітивно-мнестичного зниження (а.с. 20). За змістом виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5729, позивач у період з 08.06.2022 року по 22.06.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні. Заключний діагноз: Стійкі залишкові явища перенесеної важкої ЗЧМТ (Забій головного мозку з формуванням вогнищ геморагічного забою в обох лобних та лівій скроневій долях, перелом потиличної кістки (25.07.2017р.). у вигляді виражених вестибуло-координатор-церебрастенічного синдромів, когнітивних змін, епісиндрому. Стан після судомних нападів (15.06.22, 20.06.22). Гіпертонічна хвороба ІІ ст. (а.с. 19). Із матеріалів справи вбачається, що позивач отримував державну соціальну допомогу: як інвалід 3 групи у період з березня 2021 року по червень 2021 року в загальній сумі 6277,10 грн.; як інвалід 2 групи у період з листопада 2021 року по квітень 2022 року в загальній сумі 11524,00 грн.; як інвалід 2 групи у період з січня 2021 року по червень 2022 року в загальній сумі 29749,10 грн. (а.с. 24-26). Згідно наявних в матеріалах справи копій банківських квитанцій позивачем були сплачені аліменти 06.01.2021 в сумі 1005,03 грн., 26.02.2021 року в сумі 502,51 грн., 25.09.2020 року в сумі 1005,03 грн., 04.11.2020 року в сумі 1005,03 грн., 17.12.2020 року в сумі 1005,03 грн. (а.с. 27). Також із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , 1943 р.н., є батьком позивача, батько позивача є пенсіонером і отримує наукову пенсію (а.с. 28-29). Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За змістом ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема згаданою вище статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У даному випадку суд оцінивши наявні у справі докази дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки належними доказами доведено значне погіршення здоров`я платника аліментів, що відбулось після винесення Дніпровським районним судом м. Києва відповідного судового наказу і суд погоджується з можливістю їх зменшення до 1/6 частки від доходу позивача. Стосовно вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментам суд дійшов наступного висновку. Частино 2 ст. 197 СК України визначено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. На переконання суду безпідставними є вимоги позивача щодо звільнення його від сплати заборгованості по аліментам по день набрання рішенням законної сили, адже для звільнення від сплати заборгованості ця заборгованість має існувати фактично, мати конкретний розмір та період її виникнення. За наведених обставин суд вирішує питання щодо можливості звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами в межах вимог позивача з жовтня 2019 року та згідно даних розрахунку заборгованості державного виконавця - по червень 2022 року включно. Згідно розрахунку заборгованості державного виконавця від 29.07.2022 року, з вересня 2019 року по червень 2022 року включно борг позивача становить 97033,75 грн. і за даними цього розрахунку позивач жодного разу аліментів не сплачував. Натомість, подані стороною позивача банківські квитанції свідчать, що позивач у 2020 та 2021 роках здійснював кілька грошових переказів на загальну суму 4522,63 грн. Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (стаття 8 СК України). Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина друга статті 181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України). Грошове зобов`язання представляє собою зобов`язання по сплаті грошових коштів. Воно може бути, зокрема: як договірним, так і недоговірним; готівковим і безготівковим та ін. У грошових зобов`язаннях предметом виконання виступає певна грошова сума, що має бути сплачена. Причому сплата коштів може відбуватися як готівкою, шляхом передачі коштів, так і в безготівковому порядку. У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу (стаття 534 ЦК України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що: - загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії; - положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин; - в СК України не передбачено як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме стаття 534 ЦК України; - при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. Саме такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 року в справі №711/679/21. Отже, не дивлячись на те, що у призначеннях платежу позивач вказував за який місяць здійснюється оплата аліментів, такі оплати мають зараховуватись із самого початку формування заборгованості, тобто з вересня 2019 року. У вересні 2019 року позивачу нараховано до сплати 3906,50 грн. та у жовтні 2019 року - 3965,50 грн. Таким чином, ураховуючи що позивачем сплачено по аліментних зобов`язаннях всього 4522,63 грн., цією сумою фактично погашається заборгованість за вересень 2019 року та частково за жовтень 2019 року і становить за жовтень 2019 року - 3349,37 грн. Вирішуючи питання про можливість повного або частково звільнення від сплати заборгованості по аліментам, яка фактично існує у позивача з жовтня 2019 року по червень 2022 року включно, з урахуванням проведених позивачем оплат, в сумі 92511,12 грн., суд виходить з наступного. Норма ст. 197 СК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Слід зазначити, що погіршення матеріального стану, зміни у сімейному стані, можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів, однак не є обставинами, що мають істотне значення для звільнення від заборгованості по аліментам в розумінні частини другої статті 197 СК України. У даному випадку суд приймає до уваги, як підставу для часткового звільнення позивача від справи заборгованості за аліментами, наявність у нього тяжкого захворювання. Інші описані у позові обставини не є підставами для звільнення від сплати заборгованості відповідно до положень ч. 2 ст. 197 СК України. Суд вважає за можливе звільнити позивача від сплати заборгованості за аліментами саме частково ураховуючи, що зміст ч. 2 ст. 197 СК України свідчить про те, що для застосування звільнення від сплати заборгованості тяжка хвороба має бути підставою для виникнення цієї заборгованості і такі обставини мають бути доведені належним чином. Із матеріалів справи вбачається, що у 2017 році позивач отримав закриту черепно-мозкову травму, поряд із цим, лише з січня 2020 року позивачу встановлено 3 групу інвалідності з протипоказанням до важкої, фізичної праці. Належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів про те, що з жовтня 2019 року по січень 2020 року наявна у позивача хвороба стала підставою виникнення заборгованості за аліментами матеріали справи не містять, тому за вказаний період суд не здійснює зменшення заборгованості і вона становить 12060,12 грн., з урахування здійснених позивачем оплат. Із січня 2020 року по час призначення позивачу державної соціальної допомоги (березень 2021 року) суд звільняє позивача від сплати заборгованості по аліментах, що виникла у зв`язку з тяжкою хворобою позивача, до рівня 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки позивачем розрахунок заборгованості щодо правильності здійснення сум нарахувань відповідно до доходів платника аліментів не оскаржувався, і в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реальних доходів позивача за вказаний період, оскільки не подані дані податкових органів щодо дійсних доходів позивача, його роботи за трудовим договором чи цивільними угодами. У зв`язку з наведеним, за період з січня 2020 року по березень 2021 року позивач має бути звільнений від сплати заборгованості за аліментами на суму 44236,50 грн., що становить різницю між нарахованою сумою заборгованості за вказаний період та сумою 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за той же період. З матеріалів справи вбачається, що з березня 2021 року позивачу призначено державну соціальну допомогу та з цього часу державний виконавець нараховував щомісячні платежі на рівні 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Поряд із тим, що на переконання суду виникнення заборгованості зі сплати аліментів пов`язане з тяжкою хворобою позивача, суд не вбачає обставин для повної несплати позивачем аліментів за вказаний період. Згідно довідки Центру по нарахуванню та виплаті пенсій та допомог від 22.07.2022 року, державна соціальна допомога позивача становила: у березні 2021 року - 970,00 грн.; у квітні, травні та червні 2021 року - по 1769,00 грн.; у липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді 2021 року - по 1854,00 грн.; у грудні 2021 року, січні, лютому 2022 року - по 1934,00 грн.; у березні, квітні, травні, червні 2022 року - по 2100,00 грн. Частиною 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. Таким чином, ураховуючи вид та розмір доходу позивача, суд вважає за можливе звільнити позивача від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла за період з березня 2021 року по червень 2022 року, до розміру 50 відсотків щомісячного доходу платника аліментів. Згідно розрахунку заборгованості борг позивача за період березень 2021 року - червень 2022 року становить 20173,00 грн. Отже, часткове звільнення позивача від сплат заборгованості за вказаний період становить 5298,45 грн. (20173,00 - (29749,10 : 2)). Підсумовуючи проведені розрахунки суд зазначає, що заборгованість позивача за період жовтень 2019 року - червень 2022 року становить 92511,12 грн. Від сплати вказаної суми заборгованості суд частково звільняє позивача на загальну суму 49534,95 грн. (44236,50 + 5298,45). Загальна сума заборгованості до сплати становить 42976,17 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial