Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

18 травня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] (далі Квартира-1). В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником Квартири-1 на підставі договору дарування квартири від 05.12.2018. В Квартирі-1 зареєстровані позивач [PERSON] , відповідач по справі [PERSON] , який є її сином. Відповідач із січня 2019 року залишив Квартиру-1, і з тих пір не проживає у ній, а лише рахуються зареєстрованим. Відповідач до Квартири-1 не навідується, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні житла не приймає, його особисті речі в цій квартирі відсутні. Реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у реалізації її права власності, а також покладає додаткові навантаження на бюджет позивача. 14 липня 2022 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій роз`яснено учасникам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження від 14 липня 2022 року разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу зареєстрованого місця проживання. (а.с.21) Станом на 26 жовтня 2022 року відзив на позов та заперечення від відповідача [PERSON] до суду не надійшли. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, не надходили. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із Договором дарування квартири посвідченого 05 грудня 2018 року приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Сумської області, дарувальник [PERSON] передав Квартиру-1 у власність [PERSON] , безоплатно. Зареєстровано у реєстрі за №1832. (а.с.7,8) Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №148197168 від 05.12.2018, вбачається, що об`єкт нерухомого майна - квартира за адресою: [ADDRESS] , перебуває у приватній власності [PERSON] , розмір частки - 1. (а.с.9) Із довідки виданої КП ПВО «Енергія» 17 травня 2022 року, вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і є власником цієї квартири. До складу її сім`ї входить відповідач [PERSON] , який також зареєстрований за цією адресою. (а.с.10) Із акта від 16.05.2022, вбачається, що сусіди своїми підписами підтверджують факт не проживання в Квартирі-1 сина позивача [PERSON] з 01.01.2019 та по даний час. (а.с.12) Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положення ст. 405 ЦК України регулює права і обов`язки членів сім`ї власника квартири. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки до суду будь-яких заперечень, доказів щодо не визнання зазначеного позову відповідачем не надано, враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення, оскільки відповідач у Квартирі-1 не з`являється, не проживає, комунальні послуги не сплачує та нею не цікавиться. З огляду на вказане вище, позовна вимога про визнання відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування житлом, підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із квитанції №0.0.2547778342.1 від 17.05.2022 вбачається, що [PERSON] сплачено судовий збір на суму 992 гривні 40 копійок. (а.с.1) Враховуючи, що позивач просить судовий збір не стягувати з відповідача, суд залишає судовий збір за позивачем.

Outcome: approved