Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив встановити факт, що позивач є двоюрідним братом померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , та визнати недійсним заповіт [PERSON] від 20 червня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Маслей Іриною Григорівною за реєстровим № 510, номер в спадковому реєстрі 62600642. Позов мотивує тим, що [INFO] помер його двоюрідний брат [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема, квартира, в якій він проживав за адресою: [ADDRESS] . Спадкодавець не був одружений, у нього не було дітей, рідних братів, сестер, баби чи діда. Згідно зі ст. 1263 та ч. 4 ст. 1266 ЦК України він є спадкоємцем за правом представлення, оскільки його мати [PERSON] , яка померла [INFO] , тобто до відкриття спадщини, була тіткою спадкодавця [PERSON] і рідною сестрою його матері [PERSON] , спільною матір`ю [PERSON] і [PERSON] була [PERSON] . У порядку і строки, встановлені ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, 06 листопада 2018 року він особисто подав приватному нотаріусу Маслей І.Г. заяву № 49 про прийняття спадщини у спадковій справі № 15/2018. При поданні вказаної заяви від нотаріуса він довідався про наявність заповіту, номер в спадковому реєстрі 62600642, складеного 20 червня 2018 року [PERSON] , та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Маслей І.Г. за реєстровим № 510, яким він все майно заповів відповідачу [PERSON] . За свого життя двоюрідний брат неодноразово наголошував родичам, що належна йому квартира після смерті має залишитись родичам зі сторони матері, тобто йому. Раніше було складено два заповіти: від 07 липня 2000 року посвідчений у Четвертій Львівській державній нотаріальній конторі за №2-1269, номер в спадковому реєстрі 3407925, та від 18 жовтня 2010 року посвідчений у Четвертій Львівській державній нотаріальній конторі за № 4-1777, номер в спадковому реєстрі 50118364. Вважає, що заповіт [PERSON] від 20 червня 2018 року, згідно якого останній заповів все своє рухоме і нерухоме майно на користь відповідача є недійсним, оскільки [PERSON] не мав наміру його складати, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, заповіт складено з порушенням вимог щодо форми його посвідчення. Так, згідно з нормами ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251 - 1252 ЦК України. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу, згідно якої, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Аналогічні приписи містяться у п. 5 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. № 296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, відповідно до якого якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Таким чином, фізична особа може доручити іншій особі у її присутності підписати текст правочину, якщо вона не може підписати його власноручно лише у зв`язку з хворобою або фізичною вадою. Оскаржуваний заповіт було складено [PERSON] 20 червня 2018 року, тобто за один день до його смерті. Приблизно за тиждень до його смерті, орієнтовно 13-14 червня 2021 року він особисто бачив спадкодавця і вже в цей час він перебував у стані, який не давав йому можливості як особисто підписати заповіт, так і розуміти його зміст. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), п`ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України; а згідно з ч. 2 цієї статті недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, але у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Нормою ч. 1 ст. 1257 ЦК України встановлено, що заповіт, складений з порушенням вимог закону щодо його посвідчення, є нікчемним, тобто таким, що не потребує додаткового визнання його недійсним. Разом з тим, нормою ч. 2 ст. 215 ЦК України позивачу надано право на звернення до суду для визнання недійсним нікчемного правочину. У скерованому на адресу суду відзиві сторона відповідача заперечила проти позову з тих підстав, що в позовній заяві позивач одночасно стверджує, що існують підстави для визнання заповіту нікчемним з мотивів порушення вимог щодо форми його посвідчення, зокрема не підписання заповіту заповідачем (частина перша статті 1257 ЦК України). В той же час, позивач стверджує що є підстави для визнання такого заповіту недійсним як оспорюваного з мотивів, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, та що заповідач не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (ст.ст. 203, 215, ч. 2 ст. 1257 ЦК України). Однак жодних належних, допустимих та об`єктивних доказів на підтвердження своїх тверджень про нікчемність чи недійсність оспорюваного заповіту позивач не наводить. Більше того, позивач лише цитує незрозумілі для цієї справи положення законодавства, які регламентують випадки, коли заповідач не може особисто підписати заповіт, при цьому не наводить жодних суджень та мотивів, яке відношення це має до справи, оскільки в тексті оскаржуваного заповіту чітко зазначено, що заповідач особисто підписав заповіт після того, як прочитав його вголос. Отже, припущення позивача спростовуються самим текстом оскаржуваного заповіту, що, безумовно, є належним письмовим доказом у справі. Жодних обставин чи доказів, які б свідчили, що заповіт не підписувався заповідачем не існує та позивачем в позовній заяві не наведено. Щодо тверджень позивача, що заповідач приблизно за тиждень до смерті перебував у стані, який не давав спадкодавцю можливості як особисто підписати заповіт, так і розуміти його зміст, то такі судження є суб`єктивними, безпідставними та можуть бути спростовані показаннями свідків - інших родичів спадкодавця, зокрема, показаннями його двоюрідного брата [PERSON] , його дружини [PERSON] , які часто бачились із заповідачем в зазначений період та в день складання заповіту. [PERSON] як старший двоюрідний брат часто спілкувався із заповідачем в останній час перед днем його смерті, був присутній з ним також і в день смерті заповідача, разом з іншими родичами організовував його поховання, що підтверджується копією договору-замовлення про надання ритуальних послуг. Також ці твердження позивача можуть бути спростовані поясненнями приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Маслей І.Г., яка особисто спілкувалась із заповідачем в день складання заповіту, щоб переконатись згідно вимог закону в тому, що заповіт відповідав вільній волі заповідача, та, що заповідач при цьому перебував при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлював значення своїх дій та самостійно керував ними, про що зазначено в тексті оскаржуваного заповіту. Суб`єктивні припущення позивача у позовній заяві не можуть враховуватись як належні та допустимі докази у справі, адже зроблені ним як зацікавленою особою без жодного посилання на належні та допустимі докази існування таких обставин. Позивач навмисно не довів до відома суду той факт, що відповідач [PERSON] , на ім`я якої було складено оскаржуваний заповіт, також є родичем заповідача, а саме донькою двоюрідної сестри заповідача [PERSON] , що підтверджується відповідними документами. Твердження позивача, що оскаржуваний заповіт було складено [PERSON] 20.06.2018 року, тобто за один день до його смерті, не має правового значення, оскільки [PERSON] згідно довідки про причину смерті помер внаслідок повторного інфаркту міокарду, характерною ознакою якого є раптове виникнення симптомів серцевого нападу, що є однією з найбільш поширених і важко діагностованих форм раптової смерті, й таке мало місце у випадку зі смертю [PERSON] . Все вищенаведене свідчить про безпідставність позовних вимог, адже позивачем не наведено жодних чітких причин та доказів на обґрунтування нікчемності оскаржуваного заповіту та не спростовано презумпцію правомірності оскаржуваного заповіту, адже заповідач не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт відповідав волі заповідача, власноруч підписаний заповідачем після прочитання ним змісту заповіту, має письмову форму, посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку. А тому слід дійти до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та визнання заповіту недійсним. Окрім того, позивач стверджує, що дізнався про наявність оскаржуваного заповіту та його зміст 06.11.2018, однак позовну заяву від 08.11.2021 ним подано лише в 10 листопада 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові. Третьою особою приватним нотаріусом ЛМНО Маслей І.Г. подано до суду письмові пояснення на позов, в яких вона проти позову заперечила та пояснила, що в позовній заяві позивач доводить недійсність заповіту [PERSON] відсутністю в останнього наміру його складати, а також тим, що волевиявлення заповідача не відповідало його волі, що не відповідає дійсності. Так, 20.06.2018 року на виконання вимог чинного законодавства вона особисто спілкувалась із заповідачем, щоб наочно переконатись у дійсності його намірів та вільності волевиявлення. Того дня вона двічі відвідувала [PERSON] за адресою його місця проживання: [ADDRESS] . Вперше для того, щоб встановити особу заповідача, перевірити його дієздатність, з`ясувати дійсність його намірів та вільність волевиявлення. Для цього вона провела з ним відповідну особисту бесіду та на його прохання занотувала власноруч зміст заповіту. Крім того, з`ясувала причини, з яких [PERSON] не зміг самостійно відвідати нотаріуса та здійснив виклик нотаріуса для складення заповіту за місцем свого проживання. Пізніше вона повернулась до свого офісу за адресою: [ADDRESS] , де нею було надруковано відповідний заповіт із занотованих записів, зроблених зі слів заповідача. Після цього вона знову відвідала [PERSON] за адресою його місця проживання: [ADDRESS] , де й відбулось підписання заповіту власноручно заповідачем. Перед підписанням заповіту [PERSON] в її присутності самостійно прочитав вголос надрукований раніше нею текст заповіту, про що вона зазначила в тексті заповіту. Крім того, перед підписанням [PERSON] заповіту нею було роз`яснено заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України (про право на обов`язкову частку у спадщині) та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України (щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору). Внаслідок спілкування зі заповідачем у той день нею не виявлено будь-яких причин та підстав сумніватись у вільності волевиявлення заповідача, як і не було причин сумніватись у здатності заповідача усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Щодо висновків позивача в позовній заяві, що заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення, то в тексті позовної заяви позивачем не наведено жодних конкретних порушень вимог щодо форми заповіту та порядку його посвідчення. При посвідченні заповіту [PERSON] 20.06.2018 року за місцем його проживання було дотримано всіх норм, передбачених чинним законодавств України. У заповіті [PERSON] від 20.06.2018 зазначено місце і час його складення, дату та місце народження заповідача, заповіт особисто підписаний заповідачем. В той же день після його підписання нею заповіт було зареєстровано у встановленому законом порядку в спадковому реєстрі. Таким чином, посвідчений нею заповіт [PERSON] відповідав волі заповідача, власноруч підписаний ним після прочитання його змісту, має письмову форму, посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку, а тому вважає, що вимоги позовної заяви [PERSON] є безпідставними. Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав та мотивів, які зазначені у позовній заяві. Відповідач та її представник проти позову заперечили з підстав та мотивів, які зазначені у відзиві. Третя особа в судове засідання не з`явилась із невідомих причин, надала письмові пояснення на позов, її неявка до суду не перешкоджає розгляду справи. Позовна заява надійшла до суду 10.11.2021. Ухвалою суду від 23.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 11.08.2022 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. До завершення підготовчого провадження сторонами були подані письмові заяви по суті спору. Всі наявні у справі докази були надані сторонами та їх представниками або витребувані за їх клопотанням судом, також за клопотанням сторони відповідача судом були допитані свідки, позивач від попередньо заявленого клопотання про допит свідків у судовому засіданні 26.10.2022 відмовився. Ухвалою суду від 26.10.2022 було відмовлено в задоволенні клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, оскільки: таке подано з пропуском визначеного у законі процесуального строку вже після закриття підготовчого провадження на завершальному етапі стадії судового розгляду справи по суті (на етапі дослідження письмових доказів після заслуховування у судовому засіданні 21.09.2022 вступних слів учасників справи та допиту свідків); клопотання подано без долучення будь-яких матеріалів, необхідних для проведення експертизи (за відсутності оригіналу оспорюваного заповіту та будь-яких вільних зразків підпису заповідача без відповідного клопотання про витребування таких доказів, яке не було заявлено ні під час підготовчого провадження в суді, ні з пропуском відповідного процесуального строку одночасно із заявленням клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справа не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що підтверджується копією матеріалів спадкової справи № 15/2018, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , після смерті якого відкрилась спадщина, в тому числі на квартиру [ADDRESS] . Із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись: 13.08.2018 відповідач [PERSON] , на користь якої був складений оспорюваний заповіт [PERSON] від 20 червня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Маслей Іриною Григорівною за реєстровим № 510, номер в спадковому реєстрі 62600642, та 06.11.2018 позивач [PERSON] . Родинні зв`язки сторін із померлим підтверджується копіями відповідних документів наданими сторонами суду та нотаріусу: позивач є двоюрідним братом спадкодавця [PERSON] , оскільки його мати [PERSON] була рідною сестрою матері спадкодавця [PERSON] ; відповідач [PERSON] , на ім`я якої було складено оскаржуваний заповіт, є донькою двоюрідної сестри заповідача (по лінії його батька) [PERSON] . На підставі заповіту [PERSON] від 20 червня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Маслей Іриною Григорівною за реєстровим № 510, номер в спадковому реєстрі 62600642, відповідачу [PERSON] було видано два свідоцтва про право на спадщину від 13.01.2019 щодо двох об`єктів нерухомого майна: квартири [ADDRESS] та земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,0707 га. у [ADDRESS] , які позивачем у судовому порядку не оспорюються. Натомість останнім оспорюється правова підстава видачі цих свідоцтв заповіт [PERSON] від 20 червня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Маслей Іриною Григорівною за реєстровим № 510, номер в спадковому реєстрі 62600642. Так, в позовній заяві позивач одночасно стверджує, що існують підстави для визнання заповіту нікчемним з мотивів порушення вимог щодо форми його посвідчення, зокрема не підписання заповіту заповідачем (частина перша статті 1257 ЦК України). В той же час, позивач стверджує що є підстави для визнання такого заповіту недійсним як оспорюваного з мотивів, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, та що заповідач не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (ст.ст. 203, 215, ч. 2 ст. 1257 ЦК України). В частині доводів щодо визнання заповіту недійсним з мотивів відсутності вільного волевиявлення заповідача та не можливості останнього розуміти значення своїх дій та керувати ними позивачем не надано суду взагалі жодних доказів на підтвердження цих обставин. Більше того, позивач відмовився від первинно заявленого клопотання про допит свідків, які б, на його думку, могли підтвердити ці обставини. Натомість свідки, допитані за клопотанням сторони відповідача, інші родичів спадкодавця (зі сторони його батька), зокрема, двоюрідний брат [PERSON] та його дружина [PERSON] чітко заперечили обставини, викладені у цій частині позивачем як підстава позову, оскільки часто спілкувалися із заповідачем в останній час перед днем його смерті, [PERSON] взагалі був присутній з ним у день смерті заповідача. Із пояснень приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Маслей І.Г. вбачається, що остання особисто спілкувалась із заповідачем в день складання заповіту, щоб переконатись згідно вимог закону в тому, що заповіт відповідав вільній волі заповідача, та, що заповідач при цьому перебував при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлював значення своїх дій та самостійно керував ними, про що також зазначено в тексті оскаржуваного заповіту. В частині доводів щодо визнання заповіту нікчемним з мотивів порушення вимог щодо форми та порядку його посвідчення, то такі також не підтверджуються жодними дослідженими судом доказами. Встановлено, що підтверджується текстом заповіту та поясненнями нотаріуса Маслей І.Г., що при посвідченні заповіту [PERSON] 20.06.2018 року за місцем його проживання було дотримано всіх норм, передбачених чинним законодавств України. Так, заповіт має письмову форму, у ньому зазначено місце і час його складення, дату та місце народження заповідача, заповіт особисто підписаний заповідачем, в день його підписання заповіт було зареєстровано у встановленому законом порядку в спадковому реєстрі, перед підписанням нотаріус переконалась, що посвідчений нею заповіт [PERSON] відповідає волі заповідача, й такий був власноручно підписаний ним після прочитання його змісту. Таким чином, за відсутності будь-яких доказів на підтвердження обставин, заявлених як підстава позову у частині вимог про визнання заповіту [PERSON] від 20.06.2018 недійсним, у суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення позову у цій частині. Щодо позовної вимоги про встановлення юридичного факту родинних відносин, то така вимога також не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З огляду на мотиви позовної заяви встановлення факту родинних відносин із померлим [PERSON] необхідно позивачу виключно для реалізації права спадкування після смерті останнього. Однак в ході судового розгляду встановлено відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного позивачем заповіту, крім того, встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] вже прийняла відповідач [PERSON] , на підтвердження чого їй видано два свідоцтва про право на спадщину щодо двох об`єктів нерухомого майна, які позивачем у судовому порядку не оспорюються. Таким чином, відсутні правові підстави вважати, що від встановлення відповідного факту, вимогу щодо якого заявлено у позовній заяві, будь-яким чином залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав позивача. Виходячи із вищенаведеного та

Outcome: dismissed