Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення штрафних санкцій за кредитним договором посилаючись на те, що між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ТОВ «Глобал Спліт», та [PERSON] 09.04.2008 року укладено Кредитний договір № 30-918/08-А, за яким позичальнику надано кредит в сумі 33 803,00 доларів США, строком до 08.04.2015 року. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань банк звернувся до суду, та 11.05.2016 року Подільський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 758/6615/15-ц, яким з позичальника стягнуто борг в сумі 573 154,59 грн., та судовий збір в розмірі 3654,00 грн.. На примусове виконання рішення суду видано виконавчий лист. Проте, заборгованість за кредитним договором не погашена в повному обсязі. Так, з ухваленням судового рішення зобов`язання, правовідносини між сторонами не припинились, у зв`язку із чим банк має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. За період з січня 2019 по грудень 2021 3 % річних становить 51 960,18 грн. та 112 323,00 грн. індекс інфляції, які просив стягнути з відповідача. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.01.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу по місцю реєстрації. В установлений судом строк відповідач відзив не подала. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься письмове клопотання представника позивача, про проведення розгляду справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини його неявки суду не відомі, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Оскільки відповідачка у встановлений судом строк не надала до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню. Як встановлено судом, що між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ТОВ «Глобал Спліт», та [PERSON] 09.04.2008 року укладено Кредитний договір № 30-918/08-А, за яким позичальнику надано кредит в розмірі 33 803,00 доларів США, строком до 08 квітня 2015 року. Позичальник за користування кредитом зобов`язана за умовами договору сплачувати банку відсотки у розмірі 13,7 % річних. Банк взяті на себе зобов`язання виконав. Натомість, позичальник порушив взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість. 11.05.2016 року Подільським районним судом м. Києва ухвалено рішення за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», яким з [PERSON] стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 30-918/08-А від 09.04.2008 року у розмірі 573 154,59 грн., та судовий збір в розмірі 3654,00 грн... 31.10.2018 року між ТОВ «Глобал Спліт» та ПАТ «Фінанси та Кредит» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого право вимоги за договором № 30-918/08-А від 09.04.2008 укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Глобал Спліт». Як слідує з розрахунку індексу інфляції та трьох процентів річних, який поданий позивачем, відповідачем рішення суду на момент подачі даного позову до суду не виконано. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та три проценти річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року (справа №127/15672/16-ц, провадження № 14-254цс19). [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором № 30-918/08-А від 09.04.2008 року, у зв`язку із чим банк звернувся до суду з вимогою про стягнення з нього заборгованості за кредитом. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11.05.2016 року в справі № 758/6615/15-ц позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] задоволено та стягнуто з відповідача заборгованість в сумі 573 154,59 грн. Рішення суду відповідачем не виконано в повному обсязі, протилежного суду відповідачем не доведено. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2016 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість не припинилося та триває по час розгляду даної справи. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Позивачем проведено та надано суду розрахунок інфляційних втрат в сумі 112 323,00 та трьох процентів річних в розмірі 51 960,18 грн.. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 51 960,18 грн., в частині стягнення індексу інфляції у розмірі 112 323,00 необхідно відмовити. Відповідно суд доходить висновку про необхідність частково задовольнити позов. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з відповідача судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 2460,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial