Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

У лютому 2022 року представник позивачів [PERSON] від імені та в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивачів мотивував тим, що [INFO] в с. Шлях Ілліча Носівського району Чернігівської області помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Спадщину вони прийняли, спадкова справа відкрита в Носівській районній державній нотаріальній конторі за № 477/2011. 28 січня 2022 року державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки вищевказаного будинку, що належала померлому [PERSON] . Саме тому представник позивачів просив судовим рішенням визнати за кожним із позивачів право власності на 1/9 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою судді від 11 лютого 2022 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання позивачі та представник позивачів [PERSON] не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання представник позивачів подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивачів та їх представника (а. с. 59). Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада не заперечує проти позовних вимог, та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача (а. с. 38). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що житловий будинок [ADDRESS] відноситься до типу колгоспних дворів, що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області від 18 жовтня 2022 року № 6/3-31/122 (а. с. 60). Станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані такі особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 6/3-31/121 від 18 жовтня 2022 року (а. с. 61). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] як члену ліквідованого колгоспного двору належало 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів він не отримав свідоцтва та у встановленому законом порядку не зареєстрував своє право власності на цю частину будинку. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] належним чином оформили своє право власності на належні їм частки вказаного будинку та зареєстрували право власності на 1/3 частки будинку кожна, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а. с. 16) та копією витягу про державну реєстрацію прав КП «Носівське БТІ» Носівської районної ради (а. с. 17). [INFO] у с. Шлях Ілліча Носівського району Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 6). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіт на ім`я [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 52) та матеріалами спадкової справи до майна померлого [PERSON] (а. с. 43-49). Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 9). [PERSON] та [PERSON] є синами померлого [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 12, 15). Отже, вони троє є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Судом встановлено, що до майна померлого [PERSON] Носівською районною державною нотаріальною контрою Чернігівської області заведена спадкова справа за № 144/2011, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 50-51). Згідно з копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] спадщину після його смерті прийняли як спадкоємці першої черги за законом дружина [PERSON] та сини [PERSON] та [PERSON] . Спадкоємство після смерті [PERSON] здійснювалося за законом, а не за заповітом. Спадкоємці за законом отримали свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, майновий пай по 1/3 частини кожен. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] його трьом спадкоємцям першої черги за законом (позивачам) стало належати 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] в рівних частинах, тобто по 1/9 частини кожному. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивачі зверталися до Носівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] на 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] . Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у спадкоємців відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області Киреєвої Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 77/02-31 від 28 січня 2021 року (а. с. 21). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація, згідно з якою загальна площа житлового будинку становить 105,0 кв. м, житлова - 45,6 кв. м (а. с. 18-20). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивачі сплатили судовий збір у сумі 992,40 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 5). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved