Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів Територіальної громади Київської міської ради та Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовних вимог вказує, що 27.01.2020 в населеному пункті смт. Старобешеве Кальміуського району Донецької області (населений пункт, розташований на тимчасово окупованій території України) померла громадянка України [PERSON] , [INFO] . Померла є матір`ю позивача. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, що складається з неотриманої пенсії за період з серпня 2014 року до січня 2020 року. Позивач єдина спадкоємиця померлої, інших спадкоємців за законом чи за заповітом немає. Позивач звернулась до приватного нотаріуса КМНО Цукурової С.С. із заявою про прийняття спадщини. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку на звернення із заявою про прийняття спадщини. Отже, позивач вимушена звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Поважність причин пропуску строку полягає у наступному. Позивач тривалий час, а саме з квітня 2018 року по 08 жовтня 2021 року перебувала на тимчасово окупованій території України, яка непідконтрольна державній владі України, а саме в смт. Старобешеве Кальміуського району Донецької області, де доглядала за своєю тяжко хворою не ходячою матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] у віці 87 років. Зареєстроване місце проживання позивача також тимчасово окупована територія України, а саме м. Донецьк. Тобто з дня відкриття спадщини [INFO] і до дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини 27.07.2020 позивач перебувала в зоні військового конфлікту і не мала можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений законом строк. У період з 14.03.2020 і до вересня 2021 року позивач не мала ніякої можливості повернутися на територію України, яка підконтрольна державній владі України, тому що перебувала на тимчасово окупованій території і не мала можливості перетнути лінію розмежування. Так, згідно з Наказом Командувача об`єднаних сил (ООС) від 15.03.2020 №207 «Про тимчасові обмеження щодо перетинання лінії розмежування» з 00 год. 00 хв. 16.03.2020 до 03.05.2020 припинити пропуск через лінію розмежування (КПВВ) з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, які не мають постійної реєстрації місця проживання на підконтрольній Уряду України території. 09.05.2020 було видано Наказ, який продовжив дію Наказу №207 до 22.05.2020, а з 26.05.2020 до 22.06.2020. Командувач ООС на запити громадськості відмовив надати ці накази, посилаючись на те, що вони мають обмежене застосування. У період з 14.03.2020 до 01.12.2020 представники незаконних збройних формувань, які окупували частину території України, заборонили усім мешканцям Донецької області, які проживають на окупованій частині України виїжджати на підконтрольну Україні територію, а з 10.01.2021 заборонили виїзд усім, хто не мав реєстрації на підконтрольній Україні території. Окрім того, позивач була змушена встановлювати факт смерті матері у судовому порядку, що потребувало значного часу. Ухвалою суду від 04.05.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/3069/22, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження. 17.06.2022 на адресу суду від представника Київської міської ради Поліщук М.В. надійшов відзив на позовну заяву. Просять здійснювати розгляд справи без участі їхнього представника та прийняти законне та обґрунтоване рішення. Окрім того, вказувала, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що вона з дня відкриття спадщини 27.01.2020 по день закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини 27.07.2020 перебувала за межами території, підконтрольній Україні, не мала можливості перетнути лінію розмежування та не мала можливості звернутися до нотаріуса для подачі заяви про прийняття спадщини у передбачений законом строк. 28.06.2022 від представника відповідача Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації Грибкова М.В. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Просить розглядати справу без участі представника ОРДА м. Києва та на підставі поданих стороною доказів прийняти законне та обґрунтоване рішення. У відзиві вказували, що вони є неналежним відповідачам у справі, оскільки є місцевим органом виконавчої влади, а єдиним органом місцевого самоврядування є Київська міська рада. У свою чергу, позивачем [PERSON] 20.06.2022 подано до суду відповідь на відзив Київської міської ради. Стверджувала, що вона тривалий час перебувала за межами території України, яка підконтрольна державній владі України, а саме в зоні військового конфлікту, де велися активні військові (бойові) дії і не мала можливості звернутися до нотаріуса для подачі заяви про прийняття спадщини у передбачений законом строк. Зареєстроване місце проживання позивача - тимчасово окупована територія України, а саме [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01.07.2022, яка відображена у протоколі судового засідання, в якості третьої особи до участі в справі залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Ухвалою суду від 28.09.2022, яка відображена у протоколі судового засідання, постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] 21.10.2022 подала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідачі явку своїх уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. При цьому, суд враховує відзиви на позовну заяву, які надійшли від представників відповідачів, де останні просили проводити розгляд справи без їхньої участі. Третя особа явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні документи. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 86 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Бердянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дінпро) 19.10.2021 (а.с. 7). Померла [PERSON] є матір`ю позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] (а.с. 8), та свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Як убачається з довідки від 21.02.2022 №3005-50004429810/26480 [PERSON] , [INFO] , взята на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Позивач [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка смт. Старобишеве Старобешевського району Донецької області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-6). Як убачається з відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової Світлани Сергіївни від 23.02.2022 №112/01-16, адресованої [PERSON] , остання не являється такою, яка фактично прийняла спадщину та строк у шість місяців для прийняття спадщини нею був пропущений. Тому, [PERSON] має звернутися до судових органів для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с. 11) Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України своїм листом повідомив про те, що за результатами перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», яка функціонує відповідно до Положення про цю базу даних, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби від 25.06.2007 №472, зареєстрованим у Мін`юсті 05.07.2007 за №765/14032, інформації про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях та тимчасово окупованою територією АР Крим у період з 01.01.2020 по 01.08.2020 громадянкою [PERSON] , [INFO] , не виявлено (а.с. 59). На виконання ухвали суду від 25.08.2022 про витребування доказів Одинадцята київська державна нотаріальна контора 09.09.2022 направила на адресу суду інформаційну довідку зі Спадкового реєстру №69972999 від 08.09.2022 щодо [PERSON] (а.с. 88). Так, згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) станом на 08.09.2022 у Спадковому реєстрі відсутня інформація щодо спадкової справи, заведеної відносно [PERSON] , яка померла у 2020 році (а.с. 89). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, випливає зі змісту ст. 1220 ЦК України. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, передбачено ч. 1 ст. 1221 ЦК України, а частина 3 цієї статті зазначає, що в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Разом з тим, відповідно до ст. 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Спадкоємець [PERSON] постійно проживала у м. Донецьк, спадкодавець [PERSON] проживала та померла у смт. Старобешеве Кальміуського району Донецької області, тобто на тимчасово окупованій території. Позивач [PERSON] звернулась із заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової С.С. 23.02.2022, а відтак в даному випадку місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна спадкоємця. Із заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини або відмову від спадщини, окрім позивача, інші спадкоємці не звертались, спадкова справа не заводилась, на підтвердження чого Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою надано витяг зі Спадкового реєстру. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Статтею 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в її прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] розпочався 28.01.2020, сплив - 27.07.2020. Як зазначалось вище приватний нотаріус КМНО Цукурова С.С. відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку, із тим, що вона пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з дня смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272 вказаного Кодексу, за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що дійсно позивачем пропущено встановлений строк для прийняття спадщини, а тому вона звернулась в суд з позовом для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач стверджує, що пропустила встановлений строк для прийняття спадщини у зв`язку з тим, що знаходилась на тимчасово окупованій території у місті Донецьк та мала складнощі виїзду з тимчасової окупованої території, що підтверджує відсутність об`єктивної можливості позивача своєчасно подати заяву про прийняття спадщини у визначений законом строк. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 « Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Проаналізувавши встановлені обставини у справі, оцінивши надані в силу положень ст. 80 ЦПК України докази в їх сукупності, суд бере до уваги ті обставини, що позивач на момент відкриття спадщини проживала на тимчасово окупованій території України у м. Донецьк, спадкодавець до своєї смерті проживала у смт. Старобешеве Кальміуського району Донецької області та померла у смт Старобешеве Кальміуського району Донецької області, що також є тимчасово окупованою територією України. Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - на цій території діє особливий правовий режим, який передбачає як особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, так і певний режим вчинення правочинів, особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, що об`єктивно ускладнює реалізацію спадкових прав, прав власності на майно, обумовлює необхідність задіяння складних процедур на підтвердження та встановлення певних юридичних фактів. Так, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 за №1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до таких населених пунктів входять всі населені пункти Кальміуського району Донецької області, в тому числі смт. Старобешеве, на території якого 27.01.2020 померла мати позивача. Як убачається з матеріалів справи свідоцтво про смерть [PERSON] видано 19.10.2021. Окрім того, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 за №211 «Про запровадження карантину на території України» та наказу Командувача об`єднаних сил від 15.03.2020 року за №207 було тимчасово обмежено перетин лінії розмежування між підконтрольними та непідконтрольними українській владі територіями України в Луганській та Донецькій областях. З огляду на викладене, суд дійшов до переконливого висновку, що звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на підконтрольній українській владі території України протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини становило для позивача істотні та непереборні труднощі, а відтак суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку прийняття спадщини спадкоємцем поважними і визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і. вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Практика Європейського суду з прав людини в даному випадку ґрунтується на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (К]атіЬіа сазе), та наголошує, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на території, контрольованій не визнаним на міжнародному рівні державним утворенням (це зокрема висновки у справах, проти Туреччини («Ьоігісіои V. 'Г`игкеу», «Сургаз V. Тигкеу»), а також Молдови та Росії («Могег V. ТЬе КериЬІіс оі" Моісіоуз апсі Кшзіа», «Ііазси апсі. Отпегз V. МоМо\\'а апсі Кшзіа»), Згідно зі стандартом, розробленим у практиці ЄСПЛ на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення, відповідності, певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним, законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСГІЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, грунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року справі «Спорронг і Льоинрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»). Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним. Наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть не пропорційним, оскільки позивач втрачає право на успадкування майна, яке залишилося, після смерті спадкодавця. Спочатку смерть близької людини, а потім і втрата спадкового майна будуть для позивача занадто надмірним тягарем нерозмірним з їх діями, і при цьому буде порушено «баланс» між інтересами держави та фізичної особи. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Інші наявні в матеріалах справи докази, які було надано учасниками справи, висновків суду не спростовують. Враховуючи викладене та

Outcome: approved