Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою та просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - у приватному житловому будинку, що знаходиться за адресою будинок [ADDRESS] . Посилаються на те, що вони є власниками приватного житлового будинку в рівних частинах по Ѕ за адресою: будинок [ADDRESS] , на підставі договорів дарування на житло від 03.08.1987 та від 22.01.1998. Вказують, що відповідачка була цивільною дружиною сина позивачки [PERSON] , але після народження дитини у 2015 році поїхала з міста та з того часу в будинку не проживала. Наразі місце її проживання позивачам не відомо. Окрім того, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має, станом будинку не цікавиться. Зазначають, що через її реєстрацію, вони як власники будинку зазнають незручностей, оскільки кількість зареєстрованих у житловому приміщенні осіб впливає на вартість комунальних послуг та неможливість отримання субсидії. Окрім того, вказують, що не мають можливості розпорядитися своїм майном, що порушує їх права. Також посилаються на те, що на адресу реєстрації відповідача систематично приходять листи від банківських установ з вимогами щодо сплати коштів за кредитними договорами, що створює їм значні незручності. У зв`язку з наведеним вище, позивачі звернулася до суду із вказаним позовом та просять його задовольнити. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2021 справу передано у провадження судді Усатовій І.А. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивачі в судове засідання не з`явилися, від їх представника надійшла до суду заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка на 03 листопада 2022 року, що направлялась на адресу відповідача за зареєстрованим місцем проживання, повернулась до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник третьої особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Врахувавши заяву позивачів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом із ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Позивачs звернулися до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування приватним житловим будинком. Судом встановлено, що на підставі договору дарування Ѕ частини приватного житлового будинку від 03.08.1987, зареєстрованого в КП Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна № 39908 від 19.11.1996 [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . Та судом встановлено також, що на підставі договору дарування Ѕ частини приватного житлового будинку від 22.01.1998, зареєстрованого в КП Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна № 39908 від 19.02.1996 [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . У матеріалах справи містяться Акти про не проживання особи за місцем реєстрації від 12.12.2019, 21.02.2020, 24.04.2020, 13.01.2021, 19.03.2021, 30.06.2021, складені членами ради органу самоорганізації населення «Комітет мікрорайону «Жуляни», якими підтверджено, що [PERSON] [INFO] у будинку [ADDRESS] , зареєстрована, але жодного дня не проживала, особистих речей в будинку не виявлено. За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки, інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України про перешкоди в користуванні спірною квартирою відповідачем не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме: щодо визнання [PERSON] [INFO] такою, що втратила право користування приватним житловим будинком, розташованою за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved