Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

04.06.2021 року до Фрунзенського районного суду м.Харкова суду надійшла позовна заява Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, встановлення опіки та призначення опікуна, в якій прохали позбавити батьківський прав [PERSON] , [INFO] відносно мальолітнього сина [PERSON] , [INFO] .. Стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки всіх видії її доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову до суду і до його повноліття. Встановити над малолітнім [PERSON] , [INFO] опіку. Опікуном призначити двоюрідного брата [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.06.2021 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 08.03.2022 №2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Фрунзенського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену справу передано у провадження судді Октябрського районного суду м. Полтави Шевської О.І. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 01.07.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 26.09.2022 року замінено у справі третю особу з [PERSON] на [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що малолітній [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей по Немишлянському району, як такий, що опинився в складних життєвих обставинах. Зазначені обставини змусили позивача звернутися до суду. У судове засідання представник позивача не зявилася, надала суду заяву в якій прохала проводити розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позов не надавала. Третя особа, [PERSON] подав заяву в якій прохав проводити розгляд за його відсутності, вимоги заяви прохав задовольнити. Ураховуючи викладене та те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суддя ухвалила провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст.12,13,44,76-82ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що малолітній [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей по Немишлянському району, як такий, що опинився в складних життєвих обставинах. Відомості про батька дитини, [PERSON] внесені до актового запису відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Малолітній [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей по Немишлянському району, як такий, що опинився у складних життєвих обставинах. 19.04.2018 року, згідно Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту дитину чи знайдену дитину та її доставку, малолітнього [PERSON] було знайдено на вулиці, неподалік від дому, де він проживав разом з матір`ю, та подалі [PERSON] було доставлено до КЗОЗ «Харківська міська багатопрофільна лікарня № 18». За інформацією К3О3 «Харківська міська багатопрофільна лікарня № 18», після огляду черговим лікарем та рентгенологічного обстеження, встановлено діагноз: гострий бронхіт, гострий риносинусіт. Відповідно до інформації КНП «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради, за даними реєстру дітей, які отримують первину медичну допомогу, декларація про надання первинної медичної допомоги дитині [PERSON] , підписана 3 лікарем КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» ХМР. Згідно інформації КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» Харківської міської ради повідомляє, що малолітній [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] разом із рідним дядею [PERSON] та знаходиться під наглядом фахівців медичного закладу. Рідна мати, [PERSON] , ніколи в медичному закладі не була, дитиною не цікавиться, ліки не купує. Під час хвороби [PERSON] наглядає дядько. Купує необхідні ліки, виконує усі рекомендації лікаря-педіатра щодо лікування дитини. До лікарні дитина звертається у супроводі дядька. [PERSON] цікавиться станом здоров`я хлопчика. Адміністрація медичного закладу вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . Згідно наданої інформації Загальноосвітньої школи I-III ступенів №2 Харківської міської ради Харківської області вбачається, що [PERSON] навчається у закладі з 7 вересня 2017 року. Мати, [PERSON] успіхами сина не цікавиться, батьківські збори не відвідувала жодного разу, допомогу закладу освіти не надає. Мати, не забезпечує дитину всім необхідним для навчального процесу також не відвідує святкові заходи за участю сина. [PERSON] взагалі в закладі не з`являлась. Вищевказане свідчить про те, що мати злісно ухиляється від виховання та утримання сина. Це свідчить про її байдуже ставлення до своєї дитини, до її долі, розвитку, здоров`я та життю в цілому. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківськіх прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків i, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучити зі своєю матірю. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Відповідач надав письмову заяву про те, що не заперечує проти позбавленян його батьківських прав, не цікавиться життям доньки, не приймає участі у її вихованні, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не відвідує і взагалі не спілкуються з дитиною без поважних причин, що є свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідача своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. З огляду викладеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на утримання [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі ј частини з усіх видів доходів відповідача щомісячено, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказав, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей (стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції). Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За ч. 2 ст.166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ураховуючи обов`язок батьків утримувати дитину, реальні і розумні потреби дитини в її матеріальному забезпеченні на рівні, необхідному для її розвитку, а також те, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, яка, проживаючи з [PERSON] , потребує такої допомоги, суддя вважає справедливим призначення до стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позивачем позову до суду. Позивач також прохав суд встановити над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] піклування. [PERSON] , [INFO] на даний час проживає в сімї двоюрідного брата [PERSON] , який виявив бажання встановити піклування над своїм братом. Департаментом служб у справах дітей Службою у справах дітей по Шевченківському району подано Подання про доцільність встанволення піклування над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] та відповіданість його інтересам дитини від 05.09.2022 року за №10-22/634/22, де зазначено, що Служба у справах дітей вважає, що встановлення піклування над [PERSON] , [INFO] та призначення [PERSON] піклувальником дитини є доцільним та віддповідає інтересам неповнолітнього. [PERSON] надав згоду на призначення [PERSON] своїм піклувальником. Відповідно до висновку про стан здоровя заявника [PERSON] виданим КНП «Міська поліклініка №24» Харківської міської ради, останній має задовільний стан здоровя, протипоказань для опікунства не виявлено. Згідно медичної довідки про проходження обовязкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 31.05.2022 року №862658 [PERSON] протипоказань для встанволенян опікунства не виявлено. Згідно сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду від 31.05.2022 за №446522 [PERSON] протипоказань для опікунства не виявлено. Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» за №ВР-000224190 [PERSON] станом на 09.08.2022 року до кримінальної відповідальності не притугувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Відповідно до податкової декларації, [PERSON] є фізичною особою підприємсцем та має стабільний дохід. [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №970. Відповідно до Договору купівлі продажу від 31.01.2019 року [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS] . [PERSON] має родинні відносини з неповнолітнім [PERSON] , є його двоюрідним братом. [PERSON] піклується про брата, матеріально його утримує. Між кандидатом в піклувальники та дитиною склалися дружні відносини. На думку суду подання про призначення опікуном [PERSON] над [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 60 Цивільного Кодексу України суд встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вони позбавлені батьківського піклування. За ч. 1 ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми - сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. За ч. 2 вказаної статті цього Кодексу опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. За ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба або дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. На підставі ст.141 ЦПК з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2977,20 грн..

Outcome: approved