Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" 03.08.2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 25.07.2012 року, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 25 липня 2012 року, за якою отримав кредит у розмірі 25\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, підтвердивши при цьому, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua , складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо всттановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно з п.2.1.1.5.7 Договору. Овердрафт - це короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Зазначив, що при укладанні Договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який (Договір) може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме Умови та правила надання банківських полслуг та Тарифи Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, та згідно з якими обслуговується відповідач. Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України Договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому, акцептуючи пропозицію банку відповідач підписом в заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнав та погодився на запропоновані банком умови користування послугами банку. Також, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до Умов, дія Договору підтверджується фактом користування відповіджачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч.2 ст.642 ЦК України. Зазначив, що Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши можливість відповідачу розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, в свою чергу, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти на погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості, у зв`язку з чим, станом на 03 липня 2017 року має заборгованість за Договором в розмірі 71\~194 грн. 15 коп., з якої: 42\~657 грн. 17 коп. тіло кредиту; 11\~599 грн. 49 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом; 13\~071 грн. 10 коп. - нараховано пені; а також в порядку п.2.1.1.7.6 Умов штрафи в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 3\~366 грн. 39 коп. (процентна складова). З огляду на зазначене вище, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання банківських послуг від 25.07.2012 року в розмірі 71 194 грн. 15 коп., а також судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1 600 грн. 00 коп. Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 18 січня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк\~«ПриватБанк»\~заборгованість за договором про надання банківських послуг від 25.07.2012\~року в розмірі 71 194 грн. 15 коп., а також судовий збір в розмірі 1 600 грн. 00 коп. Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 23 листопада 2021 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 січня 2018 року по цивільній справі №405/4115/17, провадження 2/405/987/17 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] \~ про стягнення заборгованості, - скасовано та призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) учасників справи. Крім того, при новому розгляді справи ухвалою суду від 30 травня 2022 року залишено без задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Усатенка В.Ю. про призначення у цивільній справі №405/4115/17 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості судову почеркознавчу експертизу. Окрім того, ухвалою суду від 04 липня 2022 року відмовлено позивачу АТ КБ «ПриватБанк» в прийнятті до судового розгляду по цивільній справі №405/4115/17 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості заяви про збільшення розміру позовних вимог від 12 квітня 2022 року, яка зареєстрована судом 16 червня 2022 року за вх.№10489. Під час розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження представником відповідача [PERSON] адвокатом Усатенком В.Ю. (діє на підставі ордеру серії ВА №1018427 від 13 вересня 2021 року) подано відзив на позовну заяву, зареєстрований судом 21 лютого 2022 року за змістом якого просив відмовити позивачу в повному обсязі в задоволенні позову про стягнення заборгованості, зазначивши при цьому, що позивачем на обгрунтування позовних вимог не надано доказів отримання відповідачем банківської картки та що на картку зараховувались будь-які кошти, і що банк відкривав відповідачу рахунок в банку для зарахування грошових коштів. Крім того, позивачем до позову не надано виписку за банківським рахунком відповідача, а лише надано розрахунок, зроблений представником позивача, при цьому, жодних первинних бухгалтерських документів до позову не надано. Також в позові зазначено, що у відповідача наявна заборгованість за тілом кредиту в розмірі 42\~657 грн. 17 коп., однак відповідач такий кредит ніколи не брав, та доказів отримання такого розміру кредиту позивач також не надав. Окрім того, зазначив, що позивачем безпідставно нараховані проценти, безпідставно збільшено розмір процентів за користування кредитом та безпідставно нараховано пеню та штрафи. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 25 липня 2012 року не містить у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Жодного повідомлення від позивача про встановлення або збільшення процентної ставкеи відповідачеві не направлялось. Окрім того, позивач, обгрунтовуючи право вимоги на стягнення заборгованості, крім самого розрахунку заборгованості, який не є первинним бухгалтерським документом, послався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, в той же час, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач і що саме з ними останній ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних кошгтів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за корристування кредитними коштами. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» подано відповідь на відзив, зареєстровану судом 25 квітня 2022 року за вх.№6737, за якою підписанням анкети-заяви відповідач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг та заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Крім того, Банком було надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі, та, в свою чергу, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, клопотань про призначення у справі судово-економічної експертизи не заявлялось. Підпису клієнта у примірнику Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів банку бути не може, оскільки сторони заключили договір про надання банківських послуг у формі договору приєднання, особливістю якого є викладення умов в стандартних формулярах (Умовах та Правилах), а укладення такого договору здійснюється лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ст.634 ЦК України). Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Погрібняк В.Є. (діє на підставі довіреності №6252-К-О від 03 серпня 2021 року) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, а також з урахуванням поданої відповіді на відзив відповідача. Просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Усатенко В.Ю. (діє на підставі ордеру серії ВА №1018427 від 13 вересня 2021 року) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на заперечення, викладені у відзиві на позов, просив відмовити позивачу в задоволенні позову. Заслухавши представників сторін, зваживши доводи, викладені сторонами у заявах по суті справи, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12\~та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Крім того, частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ч. 1 ст. 5 ЦПК України) Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, враховуючи норми ч. 3 ст. 13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підставу позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Підставу позову складають зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин. Суд, в свою чергу, відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на зазначене, обґрунтовуючи доводи позовної заяви, поданої до суду 03 серпня 2017 року, позивач зазначає той факт, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву №б/н від 25 липня 2012 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 25 000 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, при цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом на заяві. Також вказує на те, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. За позицією позивача, відповідач своєчасно не надавав грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що відображено у розрахунку заборгованості за договором та продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим, станом на 03 липня 2017 року має заборгованість за Договором в розмірі 71\~194 грн. 15 коп., з якої: 42\~657 грн. 17 коп. тіло кредиту; 11\~599 грн. 49 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом; 13\~071 грн. 10 коп. - нараховано пені; а також в порядку п.2.1.1.7.6 Умов нараховано штрафів в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 3\~366 грн. 39 коп. (процентна складова). Посилаючись на норми ст. ст. 526, 527, 530, 610, 1054, 1050 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг від 25 липня 2012 року в розмірі 71\~194 грн. 15 коп., а також понесені судові витрати, що складаються з судового збору. Щодо даних обставин, судом відзначається, що в межах даної цивільної справи між сторонами виник спір щодо неналежного виконання відповідачем умов Договору про надання банківських послуг від 25 липня 2012 року. Також спірні правовідносини сторін регулюються нормами Глави 71 Параграфом 2 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року. При цьому, як вбачається з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану 25 липня 2012 року, клієнтом [PERSON] , що не заперечувалося під час розгляду справи представником відповідача, останній, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанку, виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Gold, з бажаним кредитним лімітом за платіжною карткою в розмірі 10\~000 грн. Також підтвердив, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. \~ \~ \~ \~Крім того, відповідно до додатково наданих позивачем документів, і, зокрема, довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , судом встановлено, що старт карткового рахунку відбувся 25 липня 2012 року та 25 липня 2012 року Банком встановлено кредитний ліміт в розмірі 0, 00 грн.; 04 листопада 2014 року кредитний ліміт зменшено Банком до 0, 00 грн.; 27 листопада 2015 року кредитний ліміт було збільшено Банком до 25\~000 грн. та 23 грудня 2016 року кредитний ліміт було зменшено 0, 00 грн. Окрім того, згідно з довідкою відповідачу [PERSON] \~ були надані наступні картки: 25.07.2012 року № [NUMBER] , терміном дії до 05/16; 06.02.2014 року № [NUMBER] , терміном дії до 04/17 ; 04.11.2014 року № [NUMBER] , терміном дії до 03/18; 23.10.2015 року № [NUMBER] терміном дії до 04/18; 22.04.2016 року № [NUMBER] терміном дії до 05/19. Згідно з наданим позивачем до позовної заяви розрахунком, заборгованість [PERSON] за Договором від 25 липня 2012 року за період з 01.08.2015 року по 03.07.2017 року станом на 03 липня 2017 року становить 67 327 грн. 76 коп., з якої: заборгованість за тілом кредиту - 42\~657 грн. 17 коп., заборгованість за нарахованими відсотками - 11\~599 грн. 49 коп., та заборгованість за пенею 13\~071 грн. 10 коп. Крім того, заборгованість по штрафам становить 3\~866 грн. 39 коп., а всього 71\~194 грн. 15 коп. Поряд з цим, суд зауважує, що зазначений розрахунок заборгованості не може бути належним доказом підтвердження заборгованості, оскільки доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9\~Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління\~Національного банку\~України від\~04\~липня 2018\~року №\~75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Таким чином, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, якій суд повинен надати належну оцінку. Вказаний висновок висвітлений у Постанові КЦС Верховного суду від 16.09.2020 року за результатами розгляду справи № 200/5647/18, яку суд вважає за необхідне застосувати у розгляді даної справи. При цьому, судом відзначається, що позивачем АТ КБ «ПриватБанк» виписку по картковому рахунку за Договором б/н надано не до позовної заяви, а до заяви позивача на заяву відповідача про перегляд заочного рішення, за з якої вбачається факт користування [PERSON] грошовими коштами. З огляду на зазначене, суд вважає, що анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 25 липня 2012 року, підписана\~\~ [PERSON] та в сукупності з випискою про рух коштів по рахунку, з якої вбачається активне користування позичальником коштами шляхом зняття готівки, повернення кредитних коштів позивачу, оплати послуг, підтверджують факт визнання\~\~ [PERSON] договірних кредитних відносин з АТ КБ «ПриватБанк». Поряд з цим, суд зауважує, що згідно з зазначеною випискою по рахунку відповідач користувався коштами та повертав їх, при цьому, під час судового розгляду справи стороною позивача не доведено суду дійсного розміру отриманих та використаних відповідачем саме кредитних коштів, та дійсний розмір заборгованості саме за тілом кредиту, враховуючи встановлення банком кредитного ліміту в розмірі 25\~000 грн. лише 27.11.2015 року та зменшення кредитного ліміту до 0, 00 грн. 23.12.2016 року та сплата відповідачем на період з 25.07.2012 року по 03.07.2017 року грошових коштів в розмірі 79\~965 грн. 09 коп. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч.ч. 1, 6 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Судом також відзначається, що відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 626, 628\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.\~638\~ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.\~634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець та в конкретному випадку позивач АТ КБ "ПриватБанк". Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим саме банк має підтвердити, що на час укладення з відповідачем відповідного договору, а саме: 25.07.2012\~року, діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст.633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В свою чергу, в анкеті-заяві позичальника [PERSON] від 25 липня 2012 року відсутні умови договору про встановлений і погоджений сторонами за Договором розмір відсоткової ставки, а так само пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Крім того,\~до вказаних відносин неможливо застосувати і положення ч. 1ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (25 липня 2012 року) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (03 серпня 2017 року), тим самим кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу [PERSON] . Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, а також Тарифи банку, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису відповідача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору про надання банківських послуг від 25 липня 2012 року, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Також, судом відзначається, що з урахуванням приписів ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. В зв`язку з чим, надані позивачем АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника від 25 липня 2012 року, яка безпосередньо підписана останнім (відповідачем [PERSON] ), і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17). Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсоткової ставки за користування позичальником кредитними коштами, а так само розмір пені. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору про надання банківських послуг з відповідачем [PERSON] позивачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг б/н від 25 липня 2012 року в розмірі 71\~194 грн. 15 коп. з підстав як недоведеності. Відповідно до ст.141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що в задоволенні позову позивачу було відмовлено, судом не вбачається підстав для стягнення з відповідача сплаченого позивачем при пред`явленні позову до суду судового збору. Крім того, представником відповідача [PERSON] адвокатом Усатенком В.Ю. подано заяву про вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, за якою просив стягнути з позивача АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7\~600 грн. З огляду на зазначене та вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами судом відзначається наступне. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 4-6 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4)\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Як роз`яснено в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України, в редакції Закону 2004 року. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідачем [PERSON] у поданій до суду його представником заяві заявлено про понесені ним витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 600 грн. При цьому, судом відзначається, що відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги від 10 вересня 2019 року, укладеного між адвокатським об`єднанням «Усатенко і Усатенко» від імені якого діє заступник голови Усатенко В.Ю. та Квашею П.В., Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання в інтересах Клієнта надавати йому професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, а Клієнт зобов`язується сплатити грошову винагороду (гонорар) Адвокатському об`єднанню, а також фактичні витрати, пов`язані з виконанням цього договору (п. 1.1 Договору). Розмір, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати визначаються додатковою угодою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката складається детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п. 4.1 Договору). Відповідно до додаткової угоди до договору про надання професійної правничої допомоги від 10 вересня 2019 року, укладеної 27 травня 2022 року між адвокатським об`єднанням «Усатенко і Усатенко» від імені якого діє заступник голови Усатенко В.Ю. та Квашею П.В. розмір гонорару за надання консультацій, складення заяв по суті справи, складення заяв з процесуальних питань, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються погодинно згідно з розрахунком і становить 4 600 грн.; розмір гонорару за представництво Клієнта в суді є фіксованим та становить 3 000,00 грн. Загальна вартість професійної правничої допомоги за даною угодою становить 7 600 грн. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди після закінчення надання професійної правничої допомоги (або ж звітного періоду, якщо правова допомога надається на постійній основі протягом строку дії договору) Адвокатське об`єднання протягом 5 робочих днів готує та передає на погодження Клієнту два примірники акту приймання передачі наданої професійної правничої допомоги. Як вбачається з акту приймання передачі до договору про надання професійної правничої допомоги від 10 вересня 2019 року, укладеного 27 травня 2022 року між адвокатським об`єднанням «Усатенко і Усатенко» від імені якого діє заступник голови Усатенко В.Ю. та [PERSON] Адвокатське об`єднання виконало взяті на себе зобов`язання по наданню професійної правничої допомоги, а Клієнт прийняв виконання на суму 7\~600 грн. і зауважень не має. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №93 від 27 травня 2022 року від [PERSON] АО «Усатенко і Усатенко» на підставі договору від 19.09.2019 року прийнято 7 600 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до розрахунку до договору про надання професійної правничої допомоги від 10 вересня 2019 року, від 27 травня 2022 року, детальний опис робіт (наданих послуг) складаються з: 1) надання [PERSON] правової інформації, консультацій і роз`яснень з питань порядку надання кредиту банком, оформлення кредиту, укладення кредитного договору та порядку виконання кредитного договору 1 год. вартість 600 грн.; 2) ознайомлення з матеріалами цивільної справи №405/4115/17 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , опрацювання заочного рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 18.01.2018 року та складання заяви про перегляд заочного рішення 3 год. вартість 2 500 грн.; 3) опрацювання адвокатом позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» о Кваші П.В. по справі №405/4115/17, опрацювання судової практики та складення відзиву на позовну заяву від імені [PERSON] 2 год. вартість 1\~500 грн.; 4) представництво адвокатом інтересів [PERSON] в судових засіданнях Ленінського районного суду м. Кіровограда по справі №405/4115/17 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] - фіксована вартість 3 000 грн., всього 7 600 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до\~ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Підсумовуючи, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин. Визначаючи у даній справі розмір судових витрат, понесених відповідачем [PERSON] на правову допомогу, за встановлених обставин, суд виходить з того, що предмет спору в цій справі не є складним, та не потребує вивчення адвокатом великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених останнім процесуальних документів також не є значними, крім того, відзначається, що зміст документів, поданих адвокатом в основному складає судова практика касаційного суду, на підставі чого суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума в розмірі 3 000 грн. 00 коп., яка підлягає стягнення з позивача АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача [PERSON] . \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved