Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-03 00:00:00

19 липня 2022 року до Самарського районного суду міста Дніпропетровська надійшла позовною заявою [PERSON] до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка була направлена поштою 01.07.2022 року. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що він з 2006 року працював у державному підприємстві «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом», Компанія) на посаді електрослюсаря з ремонту та обслуговування автоматики та засобів вимірювань електростанцій енергоремонтного підрозділу відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС». 10 травня 2022 року він пішов у відпустку до 02 червня 2022 року. Під час знаходження у відпустці, на підставі наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» №493-к від 18.05.2022 «Про звільнення з роботи» його було звільнено з роботи з 03 червня 2022 року «за втрату довір`я до нього з боку власника, п.2 ст. 41 КЗпП України». Вважає, що його звільнення здійснено з грубим порушенням діючого законодавства України та норм міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких для України дана Верховною Радою України, в зв`язку з наступним. Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно зі ст.ст. 8, 9 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 4 Конвенції МОП N 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 3933-XII від 04.02.1994, набула чинності для України 16.05.1995) передбачено, що трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Згідно зі статтею 7 вказаної Конвенції трудові відносини з працівником не припиняються з причин, пов`язаних з його поведінкою або роботою, доти, доки йому не нададуть можливість захищатись у зв`язку з висунутими проти нього звинуваченнями. Також відповідно до статті 11 Конвенції працівник, з яким намічено припинити трудові відносини, має право бути попередженим про це за розумний строк. Але він був звільнений з підстави, не передбаченої чинним законодавством України, він не був попереджений про майбутнє звільнення, та йому не була надана можливість захищатись у зв`язку з висунутими проти нього звинуваченнями, що є грубим порушенням його трудових прав. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках: 2) винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговував грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно чи необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Обіймаючи посаду електрослюсаря, позивач жодним чином не був задіяний у роботах з безпосереднього обслуговування грошових або товарних цінностей, такі роботи не входили до кола його посадових обов`язків (що підтверджується його посадовою інструкцією), та, відповідно, не вчиняв жодних дій, які б порушували правила проведення операцій з матеріальними цінностями, що взагалі виключає можливість його звільнення з підстави, визначеної п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Підстави припинення трудового договору визначені ст. 36 КЗпП України, яка передбачає, що розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця відбувається з підстав ст.ст. 40, 41 КЗпП. Вказаними статтями КЗпП не передбачено такої підстави звільнення як «втрата довір`я з боку власника або уповноваженого ним органу». Таким чином, звільнення позивача відбулося з підстави, не передбаченої чинним законодавством України, що є грубим порушенням передбаченого статтею 43 Конституції України, статтею 5-1 КЗпП України права на працю. Крім того позивач вказує на те, що в порушення вимог ч.3 ст.40 КЗпП його було звільнено в період його відпустки. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, з одночасним прийняттям рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Виходячи з вищевикладеного, позивач просить суд: поновити його на роботі у державному підприємстві «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» на посаді слюсаря з ремонту та обслуговування автоматики та засобів вимірювань електростанцій енергоремонтного підрозділу відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» з 04.06.2022 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.06.2022 до дня ухвалення судового рішення за кожен робочий день, з утриманням з нього всіх необхідних податків та зборів; стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. Також позивач подав суду заяву про поновлення пропущеного строку подання позовної заяви в обгрунтування якої вказує на те, що про звільнення з роботи йому стало відомо 05.06.2022 року коли він вийшов на роботу у свою зміну. Наказ про звільнення йому було вручено під розпис 16.06.2022 року. Дана справа розглядається Самарським районним судом м. Дніпропетровська за територіальною підсудністю, визначеною відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 14.03.2022 №7/0/9-22. Ухвалою суду від 22.07.2022 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 08.09.2022 року задоволено клопотання представника відповідача про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву до 19.09.2022 року. 28.09.2022 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому останній зазначив, що позов не визнає в повному обсязі та просить відмовити в його задоволенні. Відповідач вказує на те, що на підставі наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 18 травня 2022 року №493-к електрослюсар з ремонту та обслуговування автоматики та засобів вимірювань електростанцій енергоремонтного підрозділу відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» [PERSON] дійсно був звільнений з роботи першим робочим днем після закінчення відпустки 03 червня 2022 року. Позивч був звільнений відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України - втрата довір`я до нього з боку роботодавця, у зв`язку з тим, що він відповідно до оприлюднених відеоматеріалів, розміщених у загальнодоступних джерелах, брав активну участь у комунікації з окупантами. В обґрунтування заперечень щодо позову відповідач зазначає, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні запроваджений воєнний стан, який триває до цього часу. 04 березня 2022 року м.Енергодар Запорізької області та відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електростанція» ДП «НАЕК «Енергоатом» були захоплені військовими силами російської федерації та до теперішнього часу перебувають в тимчасовій окупації. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану забороняти проведення мирних зборів, мітингів, походів і демонстрацій, інших масових заходів. Наказом Голови Запорізької обласної державної адміністрації від 04.05.2022 №31 на території Запорізької області запроваджено: - з 19-00 год. 08 травня 2022 року по 05-00 год 10 травня 2022 року комендантську годину; - 08-09 травня 2022 року запроваджено заборону проведення мирних зборів, мітингів, походів і демонстрацій, інших масових заходів. 09.05.2022 року під контролем та керівництвом окупаційної влади в м. Енергодар був проведений захід - хода «Бессмертный полк», що фактично є заходом підтримки окупаційного режиму та ідеології ворога. Відеоматеріали про проведений захід були розміщені 10 травня 2022 року на пропагандистському каналі «Южный плацдарм» у відеохостингу YouTube за адресою: https://youtube.com/wotch?v=k8pqAe75cQM (відео файл- додаток 5 до відзиву). Фотоматеріали про проведений захід були розміщені на пропагандистському сайті в мережі Internet за адресою: https://www.politnavigator.net/russkie-ne-ukhodite-v-ehnergodare-rastayal-led.html (фото з сайту - додаток 5 до відзиву). Відповідно до зазначених матеріалів [PERSON] приймав активну участь у проведеному окупаційною владою в м. Енергодар заході - хода «Бессмертный полк». Інформація щодо примушення [PERSON] до участі у вказаному заході відсутня, що свідчить про добровільність такої участі і визнання окупаційної влади. Факт активної публічної комунікації з окупантами позивач не заперечує. Ці обставини свідчать про свідоме вчинення [PERSON] вказаних дій. ДП «НАЕК «Енергоатом» віднесено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року №83). Тобто безпека держави та населення України поставлені у безпосередню залежність від сталої роботи об`єктів ДП «НАЕК Енергоатом» і, в першу чергу, атомних електростанцій. Країна-агресор ставить за мету знищення України як держави та з початку військового вторгнення постійно здійснює атаки на об`єкти критичної інфраструктури України. Робочою інструкцією на [PERSON] було покладено виконання, зокрема, функцій з обслуговування та ремонту обладнання машин перевантажувальних, які відносяться до системи важливих для безпеки АЕС згідно із Загальними положеннями безпеки атомних станцій (НП 306.2.141-2008, затверджені наказом Державного комітету ядерного регулювання України від 19 листопада 2007 року №162). Подальше виконання [PERSON] покладених на нього Робочою інструкцією задач та функцій, пов`язаних з роботою системи важливих для безпеки АЕС, з огляду на активну публічну комунікацію Позивача з окупантами та підтримку їх дій в умовах дії воєнного стану, ставить під загрозу безпечне функціонування об`єктів Запорізької АЕС та, відповідно, загрожує безпеці України. Зазначені винні дії [PERSON] критично вплинули на впевненість ДП «НАЕК «Енергоатом» у його подальших діях при виконанні ним покладених на нього Робочою інструкцією завдань та функцій, зокрема, з обслуговування систем важливих для безпеки АЕС, та призвели до втрати довіри відповідача до [PERSON] . Задачі та обов`язки електрослюсаря з ремонту та обслуговування автоматики та засобів вимірювання електростанцій енергоремонтного підрозділу ВП «Запорізька АЕС», визначені Робочою інструкцією ОО.ЕР.ІР.27-21, передбачають безпосереднє обслуговування товарних цінностей. Зазначені вище обставини свідчать про наявність усіх умов для можливості звільнення [PERSON] на підставі п.2 ст.41 КЗпП України. Відповідач також вказує на те, що позивач безпідставно посилається на те, що в порушення вимог ч.3 ст.40 КЗпП України, його було звільнено в період відпустки, оскільки позивач був звільнений з роботи на підставі наказу від 18.05.2022 року №493-к першим робочим днем після закінчення відпустки, тобто 03 червня 2022 року. Крім того, відповідно до ч.2 ст.1 ЗУ « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43,44 Конституції України. Згідно зі ст. 5 цього Закону у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами та відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. Позивач у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. У позовній заяві позивач просив суд проглянути справу без його участі за наявними доказами. Представник позивача -адвокат Галька Н.О. також подав клопотання про розгляд справи без участі позивача і представника позивача. Представник відповідача за довіреністю Слівінський С.О. проти задоволення позову заперечує, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов та надані ним докази. Просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вислухавши пояснення учасників провадження, суд встановив таке. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1, ч.5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч.3 ст. 82 ЦПК України обставини визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. У зв`язку з військовим вторгненням Російської Федерації на територію України указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022. Покладено обов`язок на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Встановлено можливість обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також введення тимчасових обмежень прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Згідно із ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" зазначено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, встановлювати (посилювати) охорону об`єктів державного значення, об`єктів державного значення національної транспортної системи України та об`єктів, що забезпечують життєдіяльність населення, і вводити особливий режим їх роботи. Порядок встановлення (посилення) охорони таких об`єктів та їх перелік, що із введенням воєнного стану підлягають охороні, а також порядок особливого режиму їх роботи. 04 березня 2022 року м.Енергодар Запорізької області та відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електростанція» ДП «НАЕК «Енергоатом» були захоплені військовими силами Російської Федерації та до теперішнього часу перебувають в тимчасовій окупації. Цей факт є загальновідомим, а тому не потребує доказування. Відповідно до Статуту державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2021 р. № 302 встановлено: Пункт 1: Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - підприємство) є державним комерційним підприємством, що утворене відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 1996 р. № 1268 "Про створення Національної атомної енергогенеруючої компанії "Енергоатом" - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 р. № 543 (Офіційний вісник України, 2004 р., № 17, ст. 1178). Пункт 2: На підприємство згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 1996 р. № 1268 "Про створення Національної атомної енергогенеруючої компанії "Енергоатом" покладено функції експлуатуючої організації. Відповідно до наказу Міненерговугілля від 4 квітня 2014 р. № 284 "Про покладення функцій експлуатуючої організації ядерної установки щодо централізованого сховища відпрацьованого ядерного палива реакторів типу ВВЕР вітчизняних атомних електростанцій" на підприємство покладено функції експлуатуючої організації ядерної установки щодо централізованого сховища відпрацьованого ядерного палива реакторів типу ВВЕР вітчизняних атомних електростанцій. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1998 р. № 830 "Про призначення експлуатуючої організації (оператора) ядерних установок" - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2001 р. № 1532 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 47, ст. 2088), підприємство призначено експлуатуючою організацією (оператором) ядерних установок щодо Запорізької, Рівненської, Хмельницької, Південно-Української атомних електростанцій. Пункт 3: Підприємство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами та цим Статутом. Пункт 6: Підприємство утворено з метою виробництва електричної енергії, забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безпеки під час будівництва, введення в експлуатацію та зняття з експлуатації ядерних установок, безперебійного енергопостачання суб`єктів господарювання та населення, а також у межах своєї компетенції забезпечення постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій на підприємствах атомної енергетики, радіаційних аварій у промисловості, дотримання вимог ядерного законодавства, норм та правил з ядерної та радіаційної безпеки. Судом встановлено і не заперечується відповідачем, що позивач [PERSON] працював електрослюсарем з ремонту та обслуговування автоматики та засобів вимірювань електростанцій енергоремонтного підрозділу ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» і був звільнений з роботи 03.06.2022 року. Судом досліджена Робоча інструкція електрослюсаря з ремонту й обслуговування автоматики та засобів вимірювань електростанцій 4,5,6 розряду лабораторії систем управління перевантажувальної машини служби з ремонту та обслуговування реакторів і транспортно-технічного устаткування ОО.ЕР.ІР.27-21, яка затверджена начальником ЕРП 15.06.2021, з якою під розпис 22.06.2021 року був ознайомлений [PERSON] , і встановлено, що на [PERSON] , як електрослюсаря 6 розряду, було покладено такі задачі та обов`язки: П.2.1- виконувати експлуатаційне, технічне обслуговування й ремонт електроустаткування, закріпленого за лабораторією СУМП (системи управління перевантажувальної машини): - обладнання СУМП-1000-13, СУМП-1000-Z2, СУМП-1000-3, ПКМП-1000-3, розташованого в приміщені АЕ-1032 (відм.41.4) реакторного відділення; - електроустаткування машин перевантажувальних, розташованих в центральному залі реакторного відділення в приміщенні ГА-701 (відм. 36,6) енергоблоків №1-6; - стендового устаткування, яке заходиться в приміщені Б648 спецкорпусу №1, Б440-Б442 спецкорпусу №2. П. 2.1.1 - виконувати роботу, доручену змінним завданням або вказівкою старшого майстра лабораторії СУМП - з основної виробничої діяльності (обслуговування та ремонт обладнання, яке закріплене за лабораторією, транспортування (переміщення) обладнання СУМП до місць перевірки (до місць установки)) відповідно до вимог виробничих інструкцій і технічної документації, за умови, що характеристика дорученої роботи не перевищує вимог до розряду працівника. П. 2.1.2 - виконувати необхідні та достатні заходи щодо зберігання документації та обладнання, яке обслуговується, проти розукомплектовування або навмисного ушкодження його елементів. Негайно доповідати про це безпосередньому керівнику. Приклади робіт для 6 розраду: -технічне обслуговування обладнання системи управління машини перевантажувальної енергоблоків №1-6; -виявлення й усунення складних дефектів в процесі роботи обладнання СМП, в тому числі на діючому обладнанні; -перевірка, налагодження функціонування ваговимірювального тракту; -перевірка, обслуговування схем комутації й управління комутаційної апаратури; -пульт керування- усунення несправностей; -прилади та апарати електронної системи - ремонт, налагодження і вибракування несправних елементів; -налаштування електронних блоків управління СУМП; -системи централізованого контролю й управління - ремонт релейних схем, блоків індикації, усунення дефектів; -перевірка і тестування електронних блоків та датчиків на тестових стендах. Електрослюсар зобов`язаний виконувати обов`язки із забезпечення радіаційної, техногенної і пожежної безпеки та охорони праці (п.п. 2-3 -2.18), зокрема забезпечувати збереження нормативних і виробничих документів, майна, інвентарю, обладнання, виданих в користування. [PERSON] був звільнений з роботи на підставі наказу тимчасово виконуючого обов`язки президента Петра Котіна №493-к від 18.05.2022 року. Наказ №493-к від 18.05.2022 року містить підпис [PERSON] про ознайомлення з наказом і отримання копії. При цьому дата ознайомлення і отримання копії наказу не зазначена. Позивач вказує на те, що він отримав копію наказу тільки 16.06.2022 року, що не спростовано відповідачем. За таких підстав, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду із позовом про поновлення на роботі у встановлений законом місячний строк. Згідно із наказом №493-к від 18.05.2022 року [PERSON] було звільнено з роботи першим робочим днем після закінчення відпустки 03 червня 2022 року за втрату довір`я до нього з боку власника, на підставі п.2 ст.41 КЗпП України. Основною підставою для прийняття наказу було оприлюднення відеоматеріалів у загальнодоступних джерелах про те, що [PERSON] брав активну публічну участь у комунікації з окупантами. Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Дана норма матеріального права дає підстави для висновку про те, що звільнення з підстав втрати довір`я вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я. Тобто, втрата довір`я може бути наслідком вчинення проступку, який дає підстави для висновку, що подальше залишення працівника на роботі, пов`язаній з обслуговуванням грошових і товарних цінностей, може призвести до їх утрати. Відповідно до роз`яснень п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.2 ст.41 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою. Отже, розірвання трудового договору за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України можливе за наступних умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Підставою для розірвання трудового договору у зв`язку з втратою довір`я є здійснення працівником винних дій. Фома вини при цьому значення не має. Необережна вина працівника також може бути підставою для звільнення так, як і вина умисна. Дослідивши Робочу інструкцію електрослюсаря з ремонту й обслуговування автоматики та засобів вимірювань електростанцій 4,5,6 розряду лабораторії систем управління перевантажувальної машини служби з ремонту та обслуговування реакторів і транспортно-технічного устаткування ОО.ЕР.ІР.27-21, яка затверджена начальником ЕРП 15.06.2021, з якою під розпис 22.06.2021 року був ознайомлений [PERSON] , судом встановлено, що на [PERSON] , як електрослюсаря 6 розряду, було покладено, зокрема, обов`язки з експлуатаційного, технічного обслуговування й ремонт електроустаткування, закріпленого за лабораторією СУМП (системи управління перевантажувальної машини): -обладнання СУМП-1000-13, СУМП-1000-Z2, СУМП-1000-3, ПКМП-1000-3, розташованого в приміщені АЕ-1032 (відм.41.4) реакторного відділення; - електроустаткуваня машин перевантажувальних, розташованих в центральному залі реакторного відділення в приміщенні ГА-701 (відм. 36,6) енергоблоків №1-6; - стендового устаткування, яке заходиться в приміщені Б648 спецкорпусу №1, Б440-Б442 спецкорпусу №2 (Пункт 2.1); - виконувати необхідні та достатні заходи щодо зберігання документації та обладнання, яке обслуговується, проти розукомплектовування або навмисного ушкодження його елементів ( Пункт 2.1.2). - виконувати обов`язки із забезпечення радіаційної, техногенної і пожежної безпеки та охорони праці (п.п. 2-3 -2.18), зокрема забезпечувати збереження нормативних і виробничих документів, майна, інвентарю, обладнання, виданих в користування. Законодавець не наводить чіткого поняття товарних цінностей. Матеріальними цінностями є речі, що мають певну цінність у вигляді майна, предметів товарів. Пунктом 10 та 18 ч.1 ст. 1 Закону України "Про фізичний захист ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання" визначено, що особливі роботи - всі роботи у сфері використання ядерної енергії та радіаційної безпеки, допуск до виконання яких надається за умови проведення спеціальної перевірки відомостей щодо фізичних осіб - виконавців таких робіт; а фізичний захист - діяльність у сфері використання ядерної енергії, спрямована на забезпечення захищеності ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання та на зміцнення режиму нерозповсюдження ядерної зброї. Основною підставою для прийняття наказу №493-к від 18.05.2022 року про звільнення [PERSON] було оприлюднення відеоматеріалів у загальнодоступних джерелах про те, що [PERSON] брав активну публічну участь у комунікації з окупантами. Так, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану забороняти проведення мирних зборів, мітингів, походів і демонстрацій, інших масових заходів. Наказом Голови Запорізької обласної державної адміністрації від 04.05.2022 №31, який був виданий відповідно наданих до п. 8 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» повноважень, на території Запорізької області було запроваджено: - з 19-00 год. 08 травня 2022 року по 05-00 год 10 травня 2022 року комендантську годину; - 08-09 травня 2022 року запроваджено заборону проведення мирних зборів, мітингів, походів і демонстрацій, інших масових заходів. Однак, під контролем та керівництвом окупаційної влади в м. Енергодар 09.05.2022 року був проведений захід - хода «Бессмертный полк», що фактично є заходом підтримки окупаційного режиму та ідеології ворога, у якому активну участь приймав позивач [PERSON] . Судом були досліджені електроні докази, надані відповідачем, а саме: -відеоматеріали про проведений захід, які були розміщені 10 травня 2022 року на пропагандистському каналі «Южный плацдарм» у відеохостингу YouTube за адресою: https://youtube.com/wotch?v=k8pqAe75cQM (відео файл- додаток 5 до відзиву). На відео було показано організований в м. Енергодарі окупаційною владою захід - хода «Безсмертный полк», у якій брав участь [PERSON] (фрагмент з 02:25 хвл. по 02:28 хвл.). -Фотоматеріали про проведений захід, які були розміщені на пропагандистському сайті в мережі Internet за адресою: https://www.politnavigator.net/russkie-ne-ukhodite-v-ehnergodare-rastayal-led.html (фото з сайту - додаток 5 до відзиву). На цьому сайті розміщено фото [PERSON] із вдягненою георгіївською стрічкою, яка є забороненою в Україні символікою тоталітарного режиму. За заявою президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Котіна П. слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області було внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення відносно [PERSON] , з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст.111-1 КК України. Таким чином, позивач, виконуючи обов`язки електрослюсаря з ремонту й обслуговування автоматики та засобів вимірювань електростанцій 6 розряду лабораторії систем управління перевантажувальної машини служби з ремонту та обслуговування реакторів і транспортно-технічного устаткування, зокрема реакторного відділення енергоблоків №1-6 Запорізької атомної електростанції, яка має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, мав доступ до товарних цінностей ЗАЕС і був зобов`язаний забезпечувати збереження нормативних і виробничих документів, майна, інвентарю, обладнання, виданих в користування. За таких підстав, дії [PERSON] , які виразилися у активній комунікації з окупантами в умовах воєнного стану та в умовах захоплення атомної електростанції російськими військовими, у поєднані з обов`язком відповідача щодо збереження ядерної та енергетичної безпеки на атомній станції, обґрунтовано викликали втрату довір`я до [PERSON] з боку роботодавця і стали підставою для його звільнення за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Очевидно, що в існуючому спорі індивідуальне право позивача нівелюється загальними засадами забезпечення ядерної та енергетичної безпеки, тобто публічним інтересом. Відтак, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] на підставі п.2 ст.41 КЗпП України було здійснено роботодавцем із дотриманням вимог трудового законодавства. Суд відкидає доводи позивача щодо неправомірності звільнення його з роботи у період відпустки з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу №4671-в від 12.04.2022 року [PERSON] була надана частина основної відпустки з 11.05.2022 року по 02.06.2022 року. Згідно із наказом №493-к від 18.05.2022 року [PERSON] було звільнено з роботи першим робочим днем після закінчення відпустки - 03 червня 2022 року. Крім того, відповідно до ч.2 ст.1 ЗУ « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43,44 Конституції України. Згідно зі ст. 5 цього Закону у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами та відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. У період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органі. Таким чином, звільнення [PERSON] відбулося не у період відпустки, а у перший робочий день після її закінчення, тобто із дотриманням вимог КЗпП України і зазначеного вище Закону. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] про поновлення на роботі необхідно відмовити. Як слідство, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed