Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] у лютому 2022 р. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що 30.07.2016 р. відповідач, перебуваючи на її подвірї, на ґрунті тривалих неприязних відносин умисно наніс їй деревяною палицею удар у ділянку лівої руки, спричинивши їй середньої тяжкості тілесне ушкодження. Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13.12.2021 р. відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження щодо відповідача закрито. Оскільки відповідач погодився на закриття кримінального провадження щодо нього, не наполягав на продовженні судового розгляду та ухваленні виправдувального вироку, підстава для закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому відповідач має відшкодувати їй спричинену кримінальним правопорушенням моральну шкоду. Завдана моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях у зв`язку з отриманим тілесним ушкодженням середньої тяжкості, у душевних стражданнях, які виразились у спогадах про наслідки психотравмуючої обставини, тривозі, психологічному дискомфорті, тимчасовій відірваності від активного соціального життя, порушенні сну, емоційній напрузі, дратівливості, порушенні звичайного ритму життя. Спричинену відповідачем моральну шкоду оцінює у 45000 грн., які просила стягнути з відповідача на її користь. У наданому суду відзиві відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивачка не зазначає, у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями її заподіяно, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У даному випадку відсутнє рішення суду, яке б встановило його вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Він є особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання, його єдиним доходом є пенсія по інвалідності, розмір якої складає 1934 грн. З огляду на безпідставність та необґрунтованість позову просив відмовити у його задоволенні. Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали і просили його задоволити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали з підстав, наведених у відзиві, просили відмовити у позові. Заслухавши вступне слово сторін та їх представників, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13.12.2021 р., яка набрала законної сили з 21.12.2021 р., відповідача [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016090250000342 від 31.07.2016 р., про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, закрито. Цивільний позов потерпілої [PERSON] , яка є позивачкою у даній цивільній справі, залишено без розгляду (а.с.3-6). Як вказано у судовому рішенні, досудовим слідством встановлено, що 30.07.2016 р. приблизно 0 14 год. 00 хв. між сторонами [PERSON] та [PERSON] на подвір`ї будинку за місцем проживання останньої по [ADDRESS] на ґрунті тривалих неприязних відносин виник черговий словесний конфлікт, під час якого [PERSON] , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи їх вчинити та передбачаючи можливі негативні наслідки щодо здоровя потерпілої, взяв у руки деревяну палицю та умисно наніс їй удар в область лівої руки, якою вона намагалась захистити своє обличчя від удару. Внаслідок своїх протиправних дій [PERSON] спричинив потерпілій [PERSON] тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому верхньої третини лівої ліктьової кістки без зміщення, яке згідно висновку експерта № 816 від 28.02.2017 р. відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення. У відповідності з вимогами ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, постановлена ухвала суду, лише у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, до кола судових документів, обов`язкових для суду, який розглядає справу про правові наслідки дій або бездіяльності особи, закон відносить також і ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, стосовно якої постановлена така ухвала, які мають преюдиційний характер щодо питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Під звільненням від кримінальної відповідальності у судовій практиці розуміється відмова держави від застосування до особи, яка вчинила злочин, встановлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснюється судом у випадках, передбачених Кримінальним кодексом\~України, у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України (п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»). Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках (підставах), передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Перелік матеріально-правових підстав звільнення осіб від кримінальної відповідальності та матеріально-правових умов їх застосування встановлений Кримінальним кодексом України, зокрема ст.49 КК передбачає закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Матеріально-правовою підставою є закінчення встановлених законом строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, наслідком чого є лише відмова держави від призначення кримінального покарання особі, яка вчинила злочин. Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності, роз`яснюється право на таке звільнення, суть підозри, обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі, якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться у повному обсязі в загальному порядку. З урахуванням викладеного, з огляду на те, що кримінальне провадження про обвинувачення відповідача закрито у порядку, передбаченому п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, що відповідач погодився на таке звільнення та закриття кримінального провадження, суд вважає встановленими обставини вчинення відповідачем неправомірних дій щодо позивачки, наслідком яких стало спричинення позивачці середньої тяжкості тілесного ушкодження. Вказані обставини підтверджуються належними і допустимими доказами, які досліджені судом, а саме: - випискою з амбулаторного журналу травмпункту Івано-Франківської міської клінічної лікарні № 1 за 30.07.2016 р. (а.с.7) та відповідною довідкою травмпункту (а.с.9); - медичною картою амбулаторного хворого [PERSON] , оригінал якої оглянуто у судовому засіданні, а копії витягів долучені до матеріалів справи (а.с.49-50 також зв.ст.), з лікарськими записами за 03.08.2016 р. та 31.08.2016 р. щодо наявного у позивачки закритого перелому верхньої третини лівої ліктьової кістки без зміщення та лікування травми; - довідкою Лисецької центральної районної поліклініки від 30.10.2017 р. про перебування позивачки на амбулаторному лікуванні з 03.08.2016 р. по 31.08.2016 р. та проведене їй лікування, засвідчена копія якої міститься на а.с.8; - висновком лікаря рентгенологічного відділення Івано-Франківської ОКЛ від 28.02.2017 р., засвідчена копія якого підшита на а.с.10; - висновком судово-медичної експертизи № 816 від 28.02.2017 р., засвідчена копія якого міститься на а.с.46-48, згідно якого позивачка отримала тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді закритого перелому верхньої третини лівої ліктьової кістки без зміщення. Вказаними доказами спростовується надана представником відповідача відповідь з КНП «Лисецька лікарня» Лисецької селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (а.с.38) щодо не перебування позивачки на лікуванні у медичному закладі. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до вимог п. 1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. У відповідності\~з вимогами\~ч.1\~ст.1167\~ЦК України\~моральна шкода,\~завдана фізичній\~або юридичній\~особі неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю,\~відшкодовується особою,\~яка її\~завдала,\~за наявності\~її вини,крім\~випадків,\~встановлених частиною\~другою цієї\~статті. Відповідно до вимог ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Таким чином, судом встановлено, що неправомірними діями відповідача позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~що їх\~позивачка зазнала\~у зв`язку\~із спричиненим\~їй відповідачем\~тілесним ушкодженням,\~та у\~душевних стражданнях,\~яких позивачка\~зазнала у\~зв`язку з\~протиправною поведінкою\~відповідача щодо\~неї,порушенні звичного способу життя. З огляду на викладене суд критично оцінює твердження сторони відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування такої шкоди та посилання на складне матеріальне становище відповідача, єдиним доходом якого є пенсія по інвалідності. При цьому суд враховує, що ч.4 ст.1193 ЦК України не передбачено можливості зменшення розміру відшкодування шкоди з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, у випадку завдання шкоди вчиненням кримінального правопорушення. Виходячи з вимог розумності та справедливості,

Outcome: dismissed