Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-03 00:00:00

[PERSON] (далі "Позивач", " [PERSON] ") звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» (далі "ТОВ "КУА "АНДЕРЕ РІХТІНГЕН", "Відповідач 1"), Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки» (далі "ТОВ "ЖК "НОВІ ТЕРЕМКИ", "Відповідач 2") про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 04.06.2019 року між [PERSON] та ТОВ "КУА "АНДЕРЕ РІХТІНГЕН" було укладено договір № 84157-А/4 купівлі продажу деривативу, за яким продавець (відповідач 1) зобов`язується передати покупцеві (позивач), а покупець (позивач) зобов`язується прийняти й оплатити дериватив з характеристиками згідно означених у п. 2 Договору купівлі-продажу деривативу. 11.10.2021 між ТОВ "КУА "АНДЕРЕ РІХТІНГЕН" та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору № 84157-А/4 купівлі продажу деривативу про те, що сторони дійшли згоди розірвати договір купівлі-продажу деривативу № 84157-А/4 від 04.06.2019 з 11.10.2021 року та те, що сторони дійшли взаємної згоди про повернення грошових коштів покупцю в розмірі 200 282 грн. 73 коп. Строк повернення коштів 90 днів. 04.06.2019 між [PERSON] та ТОВ "ЖК "НОВІ ТЕРЕМКИ" укладено договір № 96/ОЗ-25 купівлі-продажу майнових прав на квартиру. 11.10.2021 між ТОВ "ЖК "НОВІ ТЕРЕМКИ" та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору № 96/ОЗ-25купівлі-продажу\~майнових прав\~на квартирупро те, що сторони дійшли згоди розірвати договір № 96/ОЗ-25\~купівлі-продажу\~майнових прав\~на квартиру\~від 04.06.2019з 11.10.2021 та те, що сторони дійшли взаємної згоди про повернення грошових коштів покупцю в розмірі 205 587 грн. 29 коп. Строк повернення коштів становить 90 днів. Однак відповідачами не виконано зобов`язання щодо повернення грошових коштів, а саме ТОВ "КУА "АНДЕРЕ РІХТІНГЕН" на суму 200 282 грн. 73 коп., ТОВ "ЖК "НОВІ ТЕРЕМКИ" на суму 205 587 грн. 29 коп. В подальшому в межах підготовчого провадження, [PERSON] звернувся до суду із заявою від 10.06.2022 про зміну предмета позову. З урахуванням даної заяви про зміну предмета позову позивач заявляє про стягнення з відповідачів основної заборгованості, процентів за правомірне користування грошовими коштами, процентів за неправомірне користування грошовими коштами, інфляційного збільшення, відшкодування завданої моральної шкоди; окрім цього, із відповідача 2 до стягнення заявляється також пеня. Розділяючи проценти на такі, як за правомірне користування коштами та неправомірне користування коштами, позивач мотивує свою позицію положеннями ст. 536, ч. 3 ст. 693, ч. 1 ст. 1054, ч. 1 ст. 1048\~ЦК України у сукупності яких передбачається можливість для покупця нарахування на суму сплаченої ним продавцю попередньої оплати процентів за користування грошовими коштами. В іншому до стягнення заявляється інфляційне збільшення згідно положень ст. 625 ЦК України, моральна шкода на підставі ст. 23 ЦК України, а можливість стягнення неустойки із відповідача 2 обумовлюється п.п. 6.2. п. 6 договору № 96/ОЗ-25купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 04.06.2019. Оскільки відповідачами не було виконано вимог додаткових угод від 11.10.2021 щодо розірвання відповідних договорів купівлі-продажу деривативу та майнових прав, [PERSON] двічі збільшив розмір своїх позовних вимог в частині процентів за неправомірне користування відповідачами грошовими коштами та інфляційного збільшення шляхом подачі суду заяв про збільшення розміру позовних вимог від 11.07.2022 та від 05.09.2022. На підставі вищенаведеного, як наслідок позивач просив суд: 1.стягнути з ТОВ "КУА "АНДЕРЕ РІХТІНГЕН" грошові кошти в розмірі 296 237 грн. 04 коп., з яких: 200 282 грн. 73 коп. заборгованості; 45 503 грн. 54 коп. процентів за правомірне користування грошовими коштами; 3 934 грн. 32 коп. процентів за неправомірне користування грошовими коштами; 36 516 грн. 45 коп. інфляційного збільшення; 10 000 грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди; 2.стягнути з ТОВ "ЖК "НОВІ ТЕРЕМКИ" грошові кошти в розмірі 328 096 грн. 64 коп., з яких: 205 587 грн. 29 коп. заборгованості; 26 335 грн. 40 коп. процентів за правомірне користування грошовими коштами; 4 038 грн. 52 коп. процентів за неправомірне користування грошовими коштами; 37 483 грн. 60 коп. інфляційного збільшення; 44 651 грн. 83 коп. пені; 10 000 грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди; 3.у резолютивній частині рішення, ухваленого за результатом розгляду справи № 369/2105/22, зазначити Органу (Особі), що проводитиме примусове виконання рішення суду, про здійснення нарахування процентів за неправомірне користування грошовими коштами у розмірі 3 % річних на суму основного боргу; 4.вирішити питання відшкодування судових витрат. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.02.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Проаналізувавши зміст заяви про зміну предмету позову від 10.06.2022, заяв про збільшення розміру позовних вимог від 11.07.2022 та від 05.09.2022, суд прийшов висновку, що їх форма і зміст відповідають вимогам цивільного процесуального законодавства, їх подано у визначений ЦПК України порядок й до завершення підготовчого провадження, а відтак ці заяви було прийнято до розгляду в підготовчому засіданні 07.09.2022. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.09.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 04.11.2022 на 11 год. 30 хв. Під час розгляду справи по суті сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином; позивач та його представник звернулись до суду із клопотанням про проведення судового розгляду у їх відсутність, позовні вимоги підтримувались та просили їх задовольнити, про заочний розгляд справи не заперечували. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового розгляду справи повідомлялися належним чином. Відзиву на позов не подали. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи,\~суд підписує\~рішення без\~його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі (справа "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", рішення від 07 липня 1989 року). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю із таких підстав. Судом встановлено, що 04.06.2019 між [PERSON] та ТОВ "КУА "АНДЕРЕ РІХТІНГЕН" було укладено договір № 84157-А/4 купівлі продажу деривативу, за яким продавець (відповідач 1) зобов`язується передати покупцеві (позивач), а покупець (позивач) зобов`язується прийняти й оплатити дериватив з характеристиками згідно означених у п. 2 договору купівлі-продажу деривативу. 11.10.2021 між ТОВ "КУА "АНДЕРЕ РІХТІНГЕН" та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору № 84157-А/4 купівлі продажу деривативу про те, що сторони дійшли згоди розірвати договір купівлі-продажу деривативу № 84157-А/4 від 04.06.2019 з 11.10.2021 року та те, що сторони дійшли взаємної згоди про повернення грошових коштів покупцю в розмірі 200 282 грн. 73 коп. Строк повернення коштів 90 днів. 04.06.2019 між [PERSON] та ТОВ "ЖК "НОВІ ТЕРЕМКИ" укладено договір № 96/ОЗ-25 купівлі-продажу майнових прав на квартиру. 11.10.2021 між ТОВ "ЖК "НОВІ ТЕРЕМКИ" та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору № 96/ОЗ-25купівлі-продажу\~майнових прав\~на квартирупро те, що сторони дійшли згоди розірвати договір № 96/ОЗ-25\~купівлі-продажу\~майнових прав\~на квартиру\~від 04.06.2019з 11.10.2021 та те, що сторони дійшли взаємної згоди про повернення грошових коштів покупцю в розмірі 205 587 грн. 29 коп. Строк повернення коштів становить 90 днів. Однак відповідачами не виконано зобов`язання щодо повернення грошових коштів, що підтверджується наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачами. Згідно вимог ст.\~526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін)його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене правовідносини, які виникли між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з повернення грошових коштів кредитору. Крім того, обов`язок відповідачів повернути позивачу грошові кошти випливає також з положення частини першої статті 11\~ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Таким чином, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих позивачем, встановивши наявність у першого відповідача перед позивачем боргу у розмірі 200 282 грн. 73 коп., враховуючи диспозитивність та змагальність судового розгляду, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з першого відповідача на користь позивача за договором № 84157-А/4 купівлі продажу деривативу грошових коштів в розмірі 296\~237 грн. 04 коп., з яких: 200 282 грн. 73 коп. заборгованості; 3 934 грн. 32 коп. процентів за неправомірне користування грошовими коштами, 36 516 грн. 45 коп. інфляційного збільшення. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 549, 551, 611 ЦК України). На підставі п.п. 6.2. п. 6 договору № 96/ОЗ-25 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 04.06.2019, укладеного між позивачем та відповідачем 2, сторони домовились про сплату пені у розмірі 0,1% від суми ціни майнових прав на квартиру за кожен день прострочення за недотримання строку прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва, зазначеного в п. 2.4. договору, яка сплачується продавцем протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати письмової відмови покупця від договору та підписання сторонами додаткової угоди про його розірвання з поверненням усієї суми сплачених коштів та суми пені. Однак, зважаючи на те, що ціна майнових прав на квартиру визначена в іноземній валюті, пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, відтак нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України (правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц). На підставі належним чином оцінених доказів, поданих позивачем, встановивши наявність у другого відповідача перед позивачем боргу у розмірі 205 587 грн. 29 коп., враховуючи диспозитивність та змагальність судового розгляду, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з другого відповідача на користь позивача за Договором № 96/ОЗ-25купівлі-продажу\~майнових прав\~на квартиругрошових коштів в розмірі 328\~096 грн. 64 коп., з яких: 205 587 грн. 29 коп. заборгованості; 4 038 грн. 52 коп. процентів за неправомірне користування грошовими коштами; 37 483 грн. 60 коп. інфляційного збільшення та 44 651 грн. 83 коп. пені. Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з першого відповідача на користь позивача 45\~503 грн. 54 коп. процентів за правомірне користування грошовими коштами та стягнення з другого відповідача на користь позивача 26\~335 грн. 40 коп. процентів за правомірне користування грошовими коштами. Згідно зі\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Разом з тим, слід відзначити, що між сторонами виникли договірні правовідносини притаманні договору купівлі-продажу, які ніяким чином не пов`язані з правовою природою договору позики, а тому вимоги про стягнення з відповідачів процентів на підставі\~ст. 536 ЦК України\~задоволенню не підлягає. Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідачів в рівних частинах моральної шкоди, яку він оцінює в 20 000 грн. 00 коп. Стаття 16 ЦК України\~визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1\~ст.\~23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в\~ст. 1167 ЦК України. Так, згідно ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі N 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.\~23\~ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року N 4 (далі "постанова Пленуму ВСУ") встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 постанови Пленуму ВСУ визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд відмічає, що позивачем доведено факт порушення відповідачами зобов`язань за додатковою угодою від 11.10.2021 до договору № 84157-А/4 купівлі продажу деривативу та додатковою угодою від 11.10.2021 року до договору № 96/ОЗ-25купівлі-продажу\~майнових прав\~на квартирув частині повернення грошових коштів протягом 90 днів з моменту з моменту підписання додаткових угод; також враховуються інші дії позивача, які він вчинив на шляху до захисту свого порушеного права. Як зазначив позивач у позовній заяві, йому була спричинена моральна шкода, зокрема у нього були та є негативні душевні страждання, прояви яких детально викладені в позовній заяві. Враховуючи засади розумності та справедливості, суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення моральної шкоди в розмірі по 10 000 грн. 00 коп. з кожного відповідача на користь позивача. Щодо вимоги позивача зазначити органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення суду, про здійснення нарахування процентів за неправомірне користування грошовими коштами у розмірі 3 % річних на суму основного боргу суд звертає увагу на тому, що застосування положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України є правом суду, а не обов`язком, тоді як таке застосування даної норми в цьому рішенні не сприятиме однозначному трактуванню даного рішення суду. Інші ж доводи позивача сприймаються судом, позаяк Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial