Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

в жовтні 2021 року представник позивача Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12969,23 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги централізованого постачання гарячої у розмірі 19750,63 грн., а також судовий збір в сумі 2270,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» (далі - Кредитор) та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - Новий Кредитор/Позивач) було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) (далі Договір цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору. Відповідно до Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії Позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 12969,23 грн. Згідно із п. 3.4.2 Договору Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором. Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511). За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, таким чином, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго», яке продовжує бути постачальником таких послуг після ПАТ «Київенерго». На виконання вимог Закону, КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту умов договору є факт отримання послуг споживачем. Квартира за адресою: [ADDRESS] , - під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а тому відповідач, як власник, є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Проте, відповідач своєчасно не сплачував за спожиті із 01.05.2018 року послуги з постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 19750,63 грн. Посилаючись на викладене, а також у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по сплаті коштів за надані та отримані послуги, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача зазначені суми заборгованості в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.10.2021 року, у справі було відкрито провадження у справі, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У листопаді 2021 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на сплив позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги до 01.05.2018 року, а також недоведеність розміру боргу щодо позовних вимог про стягнення боргу за послуги із 01.05.2018 р. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2021 року, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін було відкладено. В грудні 2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що не споживання послуг із централізованого постачання гарячої води не звільняє від обов`язку передавати показники лічильника, а тому позивачем було правомірно нараховано відповідачу заборгованість за послуги із 01.05.2018 року. Крім того, позивачем не було пропущено строк позовної давності з огляду на дію на території України карантину. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.01.2022 року, було вирішено перейти від розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. У справі призначено підготовче провадження. В червні 2022 року представником позивача було уточнено позовні вимоги, та сторона позивача просила стягнути із відповідача заборгованість за надані до 01.05.2018 року послуги із централізованого постачання гарячої води в сумі 12969,23 грн., а також судовий збір. В обґрунтування заяви про уточнення позовних вимог було зазначено, що після подання відповідачем відзиву на позов, на підставі звернення відповідача із показниками лічильника, відповідачу було здійснено перерахунок заборгованості, відповідно до показників засобів обліку, що встановлений в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок такого коригування заборгованість за надані послуги із 01.05.2018 року перед позивачем у відповідача відсутня, однак, наявна заборгованість за спожиті послуги до 01.05.2018 року, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.06.2022 року, клопотання представника позивача про залучення співвідповідачів по даній цивільній справі було задоволено. Залучено до участі у справі в якості співвідповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відкладено підготовче судове засідання у даній справі, в порядку загального позовного провадження. В липні 2022 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на відсутність заборгованості по оплаті за надані послуги із 01.05.2018 року з огляду на наявність в квартирі лічильника, а також посилаючись на пропуск строків позовної давності щодо вимог про стягнення боргу за послуги надані до 01.05.2018 р. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.08.2022 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явилась. Суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Просила уточнені позовні вимоги задовольнити. У стягнення із позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив в задоволені позовних вимог відмовити, та стягнути із позивача на користь відповідачів витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги. Інші співвідповідачі в судове засідання не з`явились. Судом про розгляд справи повідомлялись належним чином. Суду подали письмові пояснення, відповідно до яких в задоволенні позовних вимог просили відмовити, та розгляд справи здійснити без їх участі. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, вважає, що в задоволенні уточнених позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Правовідносини зі споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до статті 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Судом встановлено, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS] , що не заперечувалось стороною відповідачів в ході розгляду справи. Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. (ст. 1078 ЦК України) 11.10.2018 року між ПАТ «Київенерго» (далі - Кредитор) та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено Договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до п. 1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням як такий, що підлягає стягненню із споживача на загальну суму 1 818 662 617,96 грн. станом на 01.08.2018 року з урахуванням доплат, шо отримані Кредитором за період з 01.08.2018 року до дати укладення цього договору та коригувань платежів. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору. (п. 1.2 Договору) Відповідно до Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії Позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 12969,23 грн. за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 3.4.2 Договору Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором. Крім того, відповідно до п. 1.3 договору цесії Кредитор відступає, Новий кредитор/Позивач набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (нестойка, штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані Кредитором та/або виникли до дати укладення цього Договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у Додатку № 1 та у Додатку № 2 до Договору цесії. Таким чином, позивач прийняв право вимоги до відповідачів заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого гарячого водопостачання у розмірі 12969,23 грн. та прийняв право вимоги до відповідачів будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги. Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила), який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511). Нарахування за спожиті відповідачами послуги здійснювалось на підставі Постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивач правомірно звернувся із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги до 01.05.2018 року, враховуючи набуття позивачем права вимоги до відповідачів за Договором цесії, а тому правомірними є вимоги позивача про стягнення із відповідачів заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12969,23 грн. Разом з тим, суд враховує заяву відповідачів про застосування до вказаних позовних вимог строку позовної давності. Так, відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим. Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду із позовом 15.10.2021 року, а договір про відступлення прав вимоги було укладено 11.10.2018 року, в зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення заборгованості із відповідачів до 01.05.2018 року пред`явлені поза межами строку позовної давності. За наведених обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідачів на користь позивача заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 12969,23 грн., в зв`язку із пропуском позивачем встановленого законом строку позовної давності. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним. Крім того, в ході розгляду справи відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було заявлено вимогу про компенсацію судових витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги в сумі 47950, 00 грн. та в сумі 8850,00 грн., відповідно. На підтвердження зазначених вимог відповідачем [PERSON] було надано суду договір про надання професійної правничої допомоги від 25.10.2021 року, протокол узгодження вартості послуг № 1 від 25.10.2021 року, акт приймання-передачі наданих послуг та оплату коштів № 1 від 28.10.2021 р. на суму 9400,00 грн., акт приймання-передачі наданих послуг та оплату коштів № 2 від 18.11.2021 р. на суму 31050,00 грн., а також акт приймання-передачі наданих послуг та оплату коштів № 3 від 11.12.2021 р. на суму 7500,00 грн. На підтвердження зазначених вимог відповідачем [PERSON] було надано суду договір про надання професійної правничої допомоги від 01.07.2022 року, протокол узгодження вартості послуг № 1 від 01.07.2022 року, акт приймання-передачі наданих послуг та оплату коштів № 1 від 07.07.2022 р. на суму 8850,00 грн., Зазначені докази вказують на те, що відповідачами було отримано правову допомогу від адвоката, однак, достатніх доказів на підтвердження фактичної оплати відповідачами зазначених коштів на користь адвоката, матеріали справи не містять, а наявне зазначення про це в акті приймання-передачі, на думку суду, не є належним доказом, який беззаперечно підтверджує фактичну оплату відповідачами та отримання адвокатом зазначених в акті коштів. При вирішенні вимог заяви сторони відповідачів, суд звертає увагу на те, що згідно положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Слід звернути увагу на те, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] надано суду документи на підтвердження факту надання адвокатом та отримання зазначеними відповідачами правової допомоги, однак, належних доказів на підтвердження фактичної оплати відповідачами коштів адвокату за надані правничі послуги (чеки, квитанції, платіжні доручення, тощо), в рамках розгляду даної справи стороною відповідачів суду надано не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що у справі відсутні достатні, в розумінні ст.ст. 77,78 ЦПК України, докази на підтвердження факту оплати відповідачами наданої правової допомоги в пред`явленому до стягненні розмірі, а тому суд дійшов висновку про недоведеність заявленої відповідачами вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу в рамках розгляду даної справи, в зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: dismissed