Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути щомісячно з відповідача на її користь аліменти на двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 8 000 грн, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з листопада 2020 року; стягнути щомісячно з відповідача на її користь аліменти на дружину до досягнення старшою дитиною трирічного віку, в розмірі 2 000 грн, починаючи з листопада 2020 року. Свої вимоги мотивує тим, що 14 березня 2015 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, у якому народилися двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , та дочка - [PERSON] , [INFO] . У квітні 2021 року відповідачем подано позов до суду про розірвання шлюбу. При цьому позивач зазначає, що до листопада 2020 року відповідач щомісячно надавав позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей в середньому 8 000 грн. З листопада 2020 року відповідач відмовився добровільно надавати гроші позивачу для утримання дітей: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо. Діти повністю знаходяться на її утриманні, відповідач інтересами дітей не цікавиться, витрачає гроші виключно на свої потреби. Крім того, у грудні 2020 року відповідач обіцяв надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей, про що свідчить розписка, однак у подальшому відмовився надавати гроші. Також, відповідач є фізично особою-підприємцем, окрім цього, неофіційно займається здаванням в суборенду нежитлових приміщень, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає та аліменти нікому не платить. Позивач зазначає, що у зв`язку з розлученням та скрутним фінансовим становищем, браком коштів на утримання дітей, вона вимушена працювати та користуватися послугами няні по догляду за дітьми, тому просить стягнути аліменти на її утримання до досягнення їхньою старшою дитиною трьох років. 07 червня 2021 року ухвалою суду у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу 15-денний термін для надання відзиву. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Згідно з даними зворотнього повідомлення про вручення поштових відправлень та розписки, яка міститься в матеріалах справи, учасники справи отримали копії ухвал про відкриття та позовної заяви з додатками. 06 грудня 2021 року відповідачем до суду подано відзив, в якому останній заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що на час звернення позивача з цим позовом не визначено місце проживання дітей, оскільки ним подано позов про визначення місця проживання дітей, та їх спільний син зареєстрований з матір`ю, а дочка - з ним, що свідчить про те, що діти проживають окремо. Однак, зазначає, що діти проживають періодично з матір`ю та періодично з батьком за домовленістю. Він постійно надає фінансову допомогу позивачеві, яка повинна спрямовуватися на користь дітей. Вважає, що позивачем не обґрунтований розмір аліментів на дітей саме в такому розмірі. Крім того, зазначає, що він утримував дружину в період декретної відпустки до досягнення дитино трьох років та станом на 18 липня 2021 року дитині виповнилося три роки, отже, вимога про стягнення аліментів на дружину не підлягає задоволенню. З огляду на викладене, просить відмовити в задоволенні позову. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки сторони в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд установив, що між сторонами 14 березня 2015 року зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14 березня 2015 року. Від шлюбу мають двох спільних дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, від 19 листопада 2016 року та та дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, від 31 липня 2018 року. Зі змісту розписки від 05 грудня 2020 року судом установлено, що відповідач зобов`язується першого числа кожного місяця виплачувати позивачеві на дітей 5 000 грн/місяць. Діти проживають разом з матір`ю (позивачем) та знаходяться на її утриманні. Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частин першої та другої статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною другою-третьою статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України). При цьому, як передбачено частиною другою статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 січня 2021 року встановлено у розмірі 1 921 грн, з 01 січня 2022 року - 2 100 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік»). Згідно з частинами першою та другою статті 183 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дітей, розмір прожиткового мінімуму для дітей, а також те, що малолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні матері, відповідач є особою працездатного віку та зобов`язаний утримувати дітей до досягнення повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя. Доказів того, що відповідач не має можливості чи не здатен допомагати дітям в матеріалах справи відсутні. Разом з тим, позивач не надала суду доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів саме в розмірі 8 000 грн щомісяця, зокрема, до матеріалів справи не надано доказів, які б свідчили про розмір витрат позивача на спільних дітей. При визначенні розміру аліментів на дітей слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача. У такому випадку, враховуючи, що між сторонами 05 грудня 2020 року було досягнуто домовленість про сплату відповідачем коштів на утримання дітей в розмірі 5 000 грн щомісяця, яку ним виконано не було, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на дітей в розмірі 5 000 грн щомісяця, починаючи з 05 грудня 2020 року. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини суд виходить з наступного. Згідно з частинами другою, четвертою статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як вже було встановлено судом, діти проживають з матір`ю, що не спростовано відповідачем. З огляду на викладене, враховуючи положення частини першої статті 80 СК України, яким передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі, а також відсутність будь-яких доказів розміру доходу відповідача, встановлений факт проживання дитини з матір`ю, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в частині стягнення аліментів на її утримання. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Враховуючи, що позивачем надано до суду розписку відповідача, в якій він погоджується виплачувати кошти на дітей, тобто наявні докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але їх не одержала у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, суд приходить до висновку про можливість стягнення аліментів за минулий час, а саме, починаючи з 05 грудня 2020 року - дати підписання розписки. Водночас, що стосується виплати аліментів на дружину за минулий час, то позивачем не надано доказів, які підтверджують, що нею вживались заходи щодо їх одержання, тому суд приходить до висновку про стягнення аліментів в цій частині з дня пред`явлення позову. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, посилання відповідача на те, що діти періодично проживають з ним не беруться судом до уваги, оскільки не підтверджені жодними доказами, та доказів про звернення [PERSON] з позовом про визначення місця проживання дітей матеріали справи також не містять. Водночас, як вбачається з матеріалів справи відповідач періодично надає матеріальну допомогу дружині на утримання дітей шляхом грошових переказів на банківську картку позивача. Суд звертає увагу, що таке перерахування грошових коштів на утримання дітей може розцінюватись як добровільне виконання [PERSON] рішення суду про стягнення аліментів за певний період. У зв`язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх часткове задоволення. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною шостою статті 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, підлягає стягненню з відповідача на користь держави сума судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, що сплачується при зверненні до суду з указаним позовом. Відтак, сума судового збору в процентному відношенні від задоволеної суми становить 635,60 грн. Що стосується витрат на правничу допомогу, то позивач не позбавлена змоги подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки в позовній заві наводила попередній розрахунок витрат, пов`язаних із правничою допомогою та до закінчення розгляду справи по суті зазначила, що відповідні докази будуть надані до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial