Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

01.08.2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 11.06.2010 року між сторонами по справі було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, який розірваний рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 30.05.2022року. В період шлюбу у них народились діти: син [PERSON] , [INFO] , що доводиться свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1587 від 14.09.2010, та син [PERSON] , [INFO] , що доводиться свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1994 від 25.11.2014, які проживають разом із позивачкою, знаходяться на її утриманні. Позивачка зазначає, що старший син [PERSON] , [INFO] є дитиною-інвалідом, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 20.04.2022. Крім того, позивачка звертає увагу, що відповідач з 2021 року не бере участі у вихованні та утриманні їх спільних дітей. На підставі викладеного, позивач просила позов задовольнити та ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей. Позивачка про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, надала суду клопотання, в якому просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про час та місце слухання справи, в судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву. За змістом ч. 4ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~вважає,\~що позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню з\~наступних підстав Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого від 14.09.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1587, вбачається, що син [PERSON] народився [INFO] . Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Зі свідоцтва про народження серії серії [NUMBER] , виданого 25.11.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1994 , вбачається, що син [PERSON] народився [INFO] . Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Довідкою про склад зареєстрованих осіб № 160 від 19.07.2022 року, встановлено, що позивачка [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на її повному утриманні. Так, відповідно положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 182 ЦПК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Також, положеннями ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, положеннями ч. 2 ст. 183 СК України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Із змісту положень ст. 191 СК України вбачається, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки інших стягнень він не має, матеріальне становище дозволяє здійснювати виплати на утримання дітей. З урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, враховуючи обов`язок батьків щодо утримання дитини, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі, оскільки розмір аліментів заявлених позивачем в позові є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та не оспорюється відповідачем. З метою забезпечення інтересів дітей, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд приходить до наступного висновку. Так, положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому з відповідача [PERSON] в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved