Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до відповідачів - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради та [PERSON] про визнання незаконними дій органу опіки та піклування. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: Позовні вимоги мотивовано тим, що 02.02.2022 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради за моєю заявою про надання нового висновку щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , надано повторний висновок № 33/23/02-14 про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] ., разом з його матір`ю гр. [PERSON] , [INFO] , за адресою її місця проживання. Вважає, дії відповідача з надання вказаного повторного висновку незаконними у зв`язку з наступним. Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 248 від 08.07.2020 року "Про визначення способу участі у вихованні дитини" визначено способи участі у вихованні дитини та встановлено батькам порядок побачення з сином [PERSON] , [INFO] , а саме, що один тиждень дитина перебуває та проживає у батька, інший тиждень дитина знаходиться у матері - відповідача [PERSON] , а батько забирає дитину з 19.00 неділі до 19.00 наступного тижня. Вказаним рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської рада № 248 від 08.07.2020 року, яке до цього часу є діючим та не оскаржувалось, вже визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] , а отже висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 02.02.2022 року суперечить цьому рішенню та є незаконним. Крім того, у заяві до органу опіки та піклування від 14.12.2021 рову позивачем вказано, що близько 19 години 28.11.2021 року [PERSON] приїхала, на автомобілі "Фольксваген" д.н.з. [NUMBER] за сином [PERSON] згідно графіку побачень до мене додому за адресою - [ADDRESS] . Позивач категорично заперечував віддати [PERSON] дитину, оскільки вона перебувала у стані алкогольного сп`яніння, остання наполягала віддати їй сина [PERSON] у зв`язку з чим ним здійснено телефонне повідомлення в поліцію, на яке прибули за вказаною адресою інспектори СПДН ВП Ужгородського РУП, якими примусово доставлено [PERSON] на освідчення для встановлення факту алкоголю, а також, що протоколом медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю від 28.11.2021 року встановлено перебування [PERSON] у стані сп'яніння внаслідок вживання алкоголю - 0,75 пром. станом на 20 год.30 хв. До вказаною заяви від 14.12.2021 року додано докази - підтверджуючи ці обставини, а саме оптичний диск з відеозаписами камери відеоспостереження будинку, відеозаписом з мобільного телефону та копія протоколу медичного освідчення [PERSON] на стан алкогольного сп`яніння. З висновку органу опіки та піклування від 02.02.2022 року вбачається, що у своїх письмових поясненнях [PERSON] від 21.01.2022 року наданих службі у справах дітей вказала, що в листопаді "трохи відсвяткувавши свій день народження (день народження [PERSON] - [INFO] ) приїхала з дитиною випивши перед тим домашнього вина". Однак, орган опіки та піклування у порушення частини 1.2 статті 161 Сімейного кодексу України не дослідив докази надані позивачем - оптичний диск, з відеозаписами камери відеоспостереження будинку, відеозаписом з мобільного телефону з яких вбачається вищезазначені факти та копію протоколу медичного освідчення [PERSON] на стан алкогольного сп`яніння, не надав належну оцінку вказаним обставинам, а саме, що [PERSON] зловживає спиртними напоями і це негативно позначається на вихованні та гармонійному розвитку дитини та доводять неможливість передачі малолітньої дитини, для проживання з матір`ю відповідно до частини 1,2 статті 161 Сімейного кодексу України та. не врахував їх у висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] . Таким чином, відповідачем по суті не розглянуто доводи та докази надані у заяві від 14.12.2021 року. Крім того, відповідач у висновку, що надається суду та враховується судом при вирішенні спору між батьками про місця проживання малолітньої дитини, вказав неправдиві відомості,а саме що він, як батько сина [PERSON] , проживає без реєстрації місця проживання, що є безпідставним, оскільки: згідно відмітки у паспорті, він зареєстрований за адресою [ADDRESS] та має відповідні та належні умови для проживання дитини. За вказаних обставин, вважає, що вказаний висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 02.02.2022 року № 33/23/02-14 року, виданий з порушенням ч.1, 2 статті 161 Сімейного кодексу України, є порушенням його права на захист інтересів дитини, що встановлене статтею 154 Сімейного кодексу України та без всебічного розгляду доказів наданих на підтвердження доводів моєї заяви від 14.12.2021 року, є незаконним, тому він вимушений звернутись до суду. Від відповідача - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, у якому просять відмовити. У вказаному відзиві викладені обставини складання відповідних висновків та прийняття рішення на які у позові посилається позивач. При цьому зазначено, що вказані у них обставини встановлювались на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому, на засіданнях комісії були присутні батьки малолітнього [PERSON] , [INFO] . Крім того зазначають, що [PERSON] подано позовну заяву до суду про визначення місця проживання дитини. Крім того спираючись на практику Верховного суду, вважає, що жодних наслідків вказаний висновок органу опіки та піклування не несе, він має лише рекомендаційний характер, і тому позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки вирішення питання місця проживання дитини, задля чого було прийнято вказаний висновок, вирішується в іншому провадженні. При цьому, жодних порушень процедури підготовки висновку не було, висновок є обґрунтованим і спрямованим на захист інтересів дитини. Від представника відповідача - [PERSON] - адвоката Кухти О.В. ндійшов відзив на позовну заяву, у якому просять у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Висновки органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини, а саме малолітнього [PERSON] , [INFO] вважають обґрунтованими та прийнятими відповідно до процедури. Крім того зазначила, що заперечують щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем, оскільки такі документально не підтверджені. 23.05.2022 року від представника позивача - адвоката Лаврентьєва Ю.Г. надійшла відповідь на відзив, однак вказані у ній обставити є фактично тотожними викладеним у позовній заяві. Однак містять доводи, щодо правомірності вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки вважає їх належно підтвердженими, оскільки позивачем сплачено суму таких до підписання договору про надання правової допомоги у якому вказано фіксований розмір гонорару адвоката. Ухвалою суду від 14.02.2022 року вказана позовна заява прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засіжання . Ухвалою суду від 13.06.2022 року справу призначено до судового розгляду. В судовому засдіанні 03.11.2022 року: представник позивача - адвокат Лаврентьєв Ю.Г. позовну заяву підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив, позов просив задовольнити. позивач у судове засіданні не з`явився, скористався своїм правом приймати участь в судовому засіданні через свого представника. Представник відповідача - органу опіки та піклування Ужгордської міської ради - Шатров В.В. в судове засіданні відносно задоволення позову заперечив з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. відповідач - [PERSON] відносно задоволення позову заперечила. представник відповідача - [PERSON] - адвокат - Кухта О.В. відносно задоволення позову заперечила, посилаючись на мотиви викладені у відзиві на позовну заяву. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи: Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04 листопада 2019 року №308/6476/18 [PERSON] , [INFO] , громадянина України, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , визнано батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Як установлено з вказаного рішення, позивачка [PERSON] з відповідачем, [PERSON] , перебували у фактичному шлюбі, (без реєстрації) і дитина [PERSON] народилась в період їх спільного проживання. Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 08.10.2021, враховуючи інтереси [PERSON] , [INFO] , органом опіки встановлено, що доцільним буде визначити місце проживання дитини разом з матір`ю [PERSON] за адресою її місця проживання. Своє рішення орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому мотивував, зокрема, тим, що малолітній син з народження проживає разом з матір`ю, а батько дитини має можливість, згідно рішення виконкому приймати участь у вихованні сина в рівній мірі з матір`ю. Висновком органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 02.02.2022 №33/23/02-14, розглянувши наявні матеріали та насамперед враховуючи інтереси [PERSON] , [INFO] , органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому повторно встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання дитини разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою її місця проживання. Своє рішення мотивував тим, що тим, що малолітній син з народження проживає разом з матір`ю, а батько дитини має можливість, згідно рішення виконкому приймати участь у вихованні сина в рівній мірі з матір`ю, крім того у висновку вказано, що вказане питання розглядалось повторно у присутності двох батьків. Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2022 року визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з його матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою її місця проживання, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком відмовлено. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право на захист цивільних прав та інтересів визначено ст. 15 ЦК України. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування Ужгородської міської ради, є рекомендаційним та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення місця проживання дітей, він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Висновок органу опіки і піклування, не є нормативно- правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов`язковий характер. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про визначення місця проживання дитини. Разом з тим, ст.ст. 158, 159, 165 СК України визначено, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання. Судом встановлено, що в провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходилась за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір`ю та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком, за наслідками розгяду вказаної справи ухвалено рішення. Рішення законної сили не набрало та переглядається судом апеляційної інстанції. Отже, позивач скористався своїм правом та мав можливість захищати свій інтерес як батька дитини [PERSON] у вищевказаній справі. Аналогічної позиції притримується і Верховний суд,зокрема у постанові від 09 червня 2021 року у справі № 370/408/19. У вказаній справі Верховний суд встановив, що в провадженні суду перебувала інша цивільна справа про визначення місця проживання дитини колишньного подружжя між тими самими сторонами, з огляду на вказане Верховний суд прийшов до висновку, що особа мала захищати свій інтерес під час судового розгляду у справі за зазначеними позовними вимогами, а не ініціювати окрему судову справу щодо оскарження рішення органу опіки та піклування. Крім того, суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим (пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18). Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 зазначено, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншій справі. У вказаній справі позивач не довів наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, в отже позивач не довів порушення свого права або інтересу, тому враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed