Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 04.10.2021 до Малинського районного суду Житомирської області надійшла цивільна справа №283/2536/21 за позовом [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Предметом позову є наступне: 1)стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] 200 тис. грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка; 2)стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , 300 тис. грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька; 3)стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , 300 тис. грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька. Підставою позову є те, що 09.11.2018 на ст. Тетерів ДН-1 Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» поїзд №6636 Коростень - Київ (ЕД9м №100) власником якого є АТ «Українська залізниця», скоїв наїзд на [PERSON] , 1985 р.н., який від отриманих травм загинув на місці пригоди. За вказаним фактом 10.11.2018 СВ Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №120181101200000754 за ч.3 ст.276 КК України. В ході досудового розслідування було встановлено, що між наїздом на [PERSON] та настанням смерті останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок від дії джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст.1187 ЦК України. Постановою слідчого від 24.05.2019 кримінальне провадження №120181101200000754 було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Отже, в результаті загибелі [PERSON] його близьким родичам, а саме дружині [PERSON] та синам [PERSON] , [PERSON] було завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої відповідачем, на думку позивачів, вони мають на підставі ст..23, п.1 ч.2 ст.1167, ч.2 ст.1168, ч.1 ст.1172, ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України. В обґрунтування розрахунку сум, що пред`явлені до стягнення, позивачем зазначено, що враховуючи те, що [PERSON] , загиблого та їх спільних дітей об`єднували тісні стосунки, вони отримували підтримку і допомогу від загиблого, а також те, що смерть повністю змінила їх життя у всіх сферах, зруйнувала нормальні життєві зв`язки, то у такому разі позивач оцінює розмір грошового відшкодування у грошовому еквіваленті 800 тис. грн., тобто по 300 тис. грн. на кожного з дітей та 200 тис. грн. для дружини. Такий розмір відшкодування, на думку позивача, є розумним та справедливим і зможе частково допомогти в організації свого життя після загибелі [PERSON] . Позиція позивача та її представника. В судовому засіданні (в режимі ВКЗ за допомогою додатку Easycon) представник позивача адвокат Таргоній В.М., який діє в інтересах [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги СТ438 від 15.06.2021 та ордеру серії ВС №1097037 від 16.09.2021, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Позиція відповідача та його представника. В судовому засіданні (в режимі ВКЗ) представник відповідача адвокат Виростко А.В., який діє в інтересах АТ «Українська залізниця» на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 10.02.2022 та ордеру серії АВ №1046387 від 13.09.2022, заперечив щодо позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні за безпідставністю з посиланням на норми ч.1 ст.1193 ЦК України, згідно з якими шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Також свої заперечення щодо вимог [PERSON] представник відповідача Кучер М.М., яка діє в інтересах АТ «Українська залізниця» на підставі довіреності №290 від 14.07.2021, виклала у відзиві від 01.11.2021, в якому посилається на те, що загиблий [PERSON] до травмування його електропоїздом перебував на залізничній колії, чим порушив вимоги Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54, якими встановлено заборону пішоходам ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше 5м; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом, що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400м; при наближенні поїзда треба зупинитися поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід; перебувати ближче ніж 2м від краю платформи під час проходу поїзда без зупинки. Отже, з урахуванням того, що смерть потерпілого настала винятково внаслідок його вини у недотриманні Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, відповідач не повинен нести майнової відповідальності за завдану позивачеві моральну шкоду. Очевидним є те, що потерпілий свідомо потрапив на залізничну колію і порушив вищезазначені Правила, він усвідомлював свої дії і на залізничній колії перед електропоїздом опинився з власної волі. Ці обставини в сукупності свідчать про те, що [PERSON] свідомо допускав для себе настання шкідливого результату від власних дій. Також, представник відповідача зазначає, що у даному спорі відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними діями/бездіяльністю відповідача. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 09.11.2018 о 19 годині 48 хвилин за адресою: Київська область, Бородянський район, смт. Пісківка, вул. Філіпова, станція «Тетерів» електропотягом №6636 сполученням «Коростень - Київ» було травмовано [PERSON] , 1985 року народження, якого було доставлено до Бородянської ЦРЛ, де від отриманих травм він помер. Вказане підтверджується постановою слідчого СВ Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області Карпіна А.В. від 24.05.2019 (а.с.10); лікарським свідоцтвом про смерть №614 від 10.11.2018, виданого Ірпінським відділенням КЗ КОР «КОБСМЕ» (а.с.15); довідкою про причину смерті №614, виданою лікарем,судово-медичним експертом Трохименком О.В., з якої вбачається, що [PERSON] помер [INFO] у віці 33 роки від перелому склепіння та основи черепу, що являє собою залізничну травму (а.с.15-16); свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , актовий запис про смерть №8 (а.с.14). За вказаним фактом 10.11.2018 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №120181101200000754 за ч.3 ст.276 КК України. Відповідно до постанови слідчого СВ Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області Карпіна А.В. від 24.05.2019, оскільки осіб, винних у смерті [PERSON] не має, на підставі ст.110, п.1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження №120181101200000754 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.10). Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] 18.10.2008 Гранітненською селищною радою Малинського району Житомирської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №9 (а.с.20). Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилися спільні діти, а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.21) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.22). Разом з позовною заявою представником позивача адвокатом Таргонієм В.М. було подано до суду клопотання про витребування доказів, а саме: від відділення поліції №2 (смт.Бородянка) ГУНП в Київській області матеріалів кримінального провадження №120181101200000754 (а.с.7-8). Ухвалою від 05.10.2021 вищезазначене клопотання представника позивача задоволено, витребувано від ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області матеріали кримінального провадження №120181101200000754 за фактом смертельного травмування [PERSON] (а.с.28-29). В подальшому повторно ухвалами від 01.11.2021 (а.с.48-49), від 10.12.2021 (а.с.69-70), від 11.01.2022 (а.с.72-73), від 03.02.2022 (а.с.78-79), від 02.08.2022 (а.с.111-112) витребовувалися матеріали кримінального провадження від ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області; ухвалою від 20.09.2022 (а.с.175-176) судом витребовувалися матеріали кримінального провадження від ГУНП в Київській області. Листом №4843/109/24/28-2022 СУ ГУНП в Київській області повідомило, що кримінальне провадження з речовими доказами в результаті агресії російської федерації було знищено. Мотиви та застосовані норми права. Між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Згідно з ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і таке інше. Згідно з ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (…). Згідно з ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання (…), тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02.11.2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 16.12.2020 у справі № 161/3557/19. Судом встановлено, що [PERSON] загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце на залізниці. Причиною нещасного випадку стало перебування потерпілого безпосередньо на залізничній колії. Разом з тим, кримінальне провадження №120181101200000754, відкрите за фактом порушення правил безпеки руху або експлуатації залізничного транспорту, що спричинило загибель людини, було закрито у зв`язку з відсутністю винних осіб у смерті [PERSON] . Оскільки потяг відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач. Отже, відсутність в діях заподіювача шкоди - володільця джерела підвищеної небезпеки складу кримінального правопорушення, відсутність суспільно-небезпечних протиправних дій працівника залізничного транспорту не мають правового значення для правильного вирішення справи. Таким чином, АТ «Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а позивач, як дружина загиблого, наділена правом вимагати відшкодування спричиненої їй та їх спільним дітям моральної шкоди в результаті смерті чоловіка та батька, яка настала внаслідок наїзду на нього потягу. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1 ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18, яку суд застосовує у своєму рішенні. В ході розгляду справи обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом не встановлено. Отже, у спірному випадку дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу або непереборної сили. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Частина 2 ст. 1193 ЦК України передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Наявні у справі докази підтверджують факт травмування [PERSON] внаслідок наїзду на нього електропотягу №6636, який від отриманих тілесних ушкоджень помер у лікарні. Твердження представника відповідача, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Таких обставин під час розгляду справи не встановлено. Встановивши, що позивач є дружиною загиблого, а [PERSON] та [PERSON] - їх спільні малолітні діти, суд приходить до висновку, що заподіяна позивачеві моральна шкода внаслідок загибелі [PERSON] підлягає відшкодуванню відповідачем АТ «Укрзалізниця», як власником джерела підвищеної небезпеки. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, які позивач та діти зазнали внаслідок смерті близької людини, характер та тривалість немайнових втрат, які зруйнували нормальні життєві зв`язки, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди. Сам факт загибелі [PERSON] при встановлених судом обставинах є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача як його дружини та їх спільних дітей, враховуючи те, що згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Також суд бере до уваги відсутність вини відповідача в настанні смерті [PERSON] та те, що смерть останнього сталася саме внаслідок його власної грубої необережності та порушення ним вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19.12.1998. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку про зменшення суми моральної шкоди, яку просить стягнути позивач до 100 000 грн. на дружину та по 150 000 гривень на малолітніх дітей, що на думку суду є належною сатисфакцією конкретному випадку. Розподіл судових витрат. Позивач при поданні позовної заяви до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з врахуванням Закону України «Про судовий збір» та ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог слід стягнути судові витрати в розмірі 6750грн.

Outcome: partial