Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Івано-Франківської обласної прокуратури про скасування арешту, накладеного постановою від 14.11.2011 старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області Попадюка В.О. у кримінальній справі №327781 від 20.07.2011 на квартиру [ADDRESS] (обтяження №11846142, зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 15.11.2011 реєстратором Івано-Франківської філії Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України). В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що на підставі договору дарування, укладеного між позивачем та [PERSON] , набула право власності на кватиру [ADDRESS] . На момент укладення такого договору позивачу не було відомо про будь-які обтяження речових прав щодо вищевказаної квартири, інформації про обтяження в реєстрі речових прав також зазначено не було. З метою відчуження належної їй квартири звернулась до приватного нотаріуса та дізналась про накладення арешту на таке майно. Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , встановлено обтяження у виді арешту за реєстровим номером 11846142, зареєстроване 15.11.2011 Івано-Франківською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про накладення арешту на майно б/н від 14.11.2011, винесеної старшим слідчим відділу прокуратури Івано-Франківської області Попадюком В.О. у зв`язку із кримінальною справою №327781 від 20.07.2011. З метою отримання інформації про підстави накладення арешту на належну їй на праві власності квартиру звернулась з запитом до Івано-Франківської обласної прокуратури, відповідно до листа якої, в ході розслідування кримінальної справи №327781 про обвинувачення [PERSON] прийнято постанову про накладення арешту на майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №4201209000000026 про обвинувачення [PERSON] за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 скеровано до суду. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.04.2022, яка залишена без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 09.06.2022, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження №420109000000026 закрито. Із змісту вищевказаної ухвали видно, що цивільний позов про відшкодування збитків у цьому кримінальному провадженні не заявлявся. Порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження №4201209000000026 про обвинувачення [PERSON] за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, встановлено ст. 174 КПК України (2012 року). Однак, в цьому випадку арешт було накладено органом досудового розслідування у кримінальній справі на підставі положення КПК від 1960 року. Позивач не була підозрюваною чи обвинуваченою у кримінальному провадженні, в межах якого накладено арешт на належне їй майно, у зв`язку з чим, згідно з КПК України 1960 року, як власник майна не була наділена процесуальним правом ініціювати питання про звільнення такого з-під арешту в кримінальному процесі. У зв`язку із закриттям кримінального провадження, в застосуванні відповідного заходу відпала потреба та втрачена легітимна мета арешту. Внаслідок накладення арешту на належну їй на праві власності квартиру позбавлена можливості в повному обсязі користуватися правами власника, в тому числі щодо розпорядження майном на власний розсуд. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності та просила суд позов задовольнити. Окрім цього, до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої серед іншого зазначила, що позовна вимога заявлена нею саме до Івано-Франківської обласної прокуратури, оскільки порушення її прав відбулося внаслідок продовження дії арешту, накладеного слідчим Івано-Франківської обласної прокуратури, після закриття кримінального провадження. Зважаючи на те, що підставою обтяження стала постанова про накладення арешту, винесена старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області у зв`язку із кримінальною справою №327781 від 20.07.2011, Івано-Франківською філією ДП «Інформаційний центр» внесено відповідні відомості до реєстру на підставі звернення представника Івано-Франківської обласної прокуратури. Окрім цього, Івано-Франківська філія ДП «Інформаційний центр» не здійснює державну реєстрацію речових прав та обтяжень, наказ Міністерства юстиції від 09.06.1999 №31/5, яким ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України визначений адміністратором реєстру заборон, втратив чинність, наказом Міністерства юстиції України від 11.09.2015 ліквідовано ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Представник відповідача Івано-Франківської обласної прокуратури Лещик Н.В. в судовому засіданні позов не визнала з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Зокрема, згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, підставою для накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , стала постанова про накладення арешту на майно від 14.11.2011, винесена слідчим слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області в межах розслідування кримінальної справи №327781 про обвинувачення [PERSON] . Після завершення досудового розслідування 28.04.2014 скеровано до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №4201209000000026 про обвинувачення [PERSON] за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.04.2022, яка залишена без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 09.06.2022, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження №420109000000026 закрито. Рішення набрало законної сили. Однак із тексту позовної заяви та долучених матеріалів не встановлено жодної вимоги, що стосується Івано-Франківської обласної прокуратури, оскільки до повноважень останньої не належить вчинення реєстраційних дій та внесення змін до реєстрації записів стосовно рухомого та нерухомого майна. Позивачем вказано, що обтяження внесено реєстратором Івано-Франківської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. З огляду на викладене, позовні вимоги до Івано-Франківської обласної прокуратури є безпідставними в частині зняття арешту з належного [PERSON] майна та не можуть бути судом задоволені. У відповідності до діючого законодавства та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ефективними способами захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких вчинено реєстраційну дію, скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавцем уточнено, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково повинно супроводжуватись одночасним визнанням, зміною чи припиненням цих речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно зі\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування квартири, укладеним 14.11.2011 зі [PERSON] , та витягом про державну реєстрацію прав №32050053 від 15.11.2011. Як видно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №313345165 від 26.10.2022, реєстратором Івано-Франківської філії Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 15.11.2011 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження №11846142 на квартиру [ADDRESS] , на підставі постанови від 14.11.2011 старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області Попадюка В.О. у кримінальній справі №327781 від 20.07.2011 Постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області Попадюк В. від 14.11.2011 накладено арешт на майно обвинуваченого [PERSON] , [INFO] , а саме на квартиру у [ADDRESS] , належну йому на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 11.03.2010, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради згідно з наказом від 11.03.2020 №359-Ж-С, а також на інше нерухоме майно (частку майна), що належить йому на праві приватної власності. \~ \~ \~ \~Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.04.2022 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження №420120900000026 про обвинувачення [PERSON] за ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України закрито. Відповідно до листа Івано-Франківської прокуратури від 04.07.2022 слідчим слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області від 14.1.2021 в ході розслідування кримінальної справи №327781 про обвинувачення [PERSON] з метою забезпечення відшкодування спричинених збитків прийнято постанову про накладення арешту на майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №4201209000000026 про обвинувачення [PERSON] за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України прокуратурою Івано-Франківської області 28.04.2014 скеровано до суду. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.04.2022, яка залишена без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 09.06.2022, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження №420120900000026 закрито, рішення набрало законної сили. Питання щодо зняття арешту на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року, вирішується в судовому порядку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не була учасником вищевказаної кримінальної справи (провадження), а питання щодо скасування арешту майна, а саме квартири [ADDRESS] , під час розгляду питання про закриття кримінального провадження не вирішувалось. Порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено ст. 174 КПК України. Згідно зі статтею 126 КПК України (1960 р.), чинною на час накладення арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Відповідно до пункту 9 розділу ХІ «Перехідні положення» чинного КПК України арешт майна,\~застосований під\~час дізнання\~та досудового\~слідства до\~дня набрання\~чинності цим\~Кодексом,\~продовжують свою\~дію до\~моменту їх\~зміни,\~скасування чи\~припинення у\~порядку,\~що діяв\~до набрання\~чинності цим\~Кодексом. Вказана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Разом з тим, положеннями КПК України (1960 р.), передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі, або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126). Водночас, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виникають з цивільних правовідносин та відповідно до частини першої\~статті 19 ЦПК України\~можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) Великою Палатою Верховного Суду конкретизовано наведені висновки щодо юрисдикції спорів та зазначено, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами\~КПК України\~1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, потрібно розглядати за правилами цивільного судочинства. Питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами\~КПК України\~2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому\~статтею 174 цього Кодексу\~(пункти 51, 52 постанови). Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за правилами\~КПК України\~1960 року та завершено (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому\~КПК України 1960 року\~(постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18)) або\~КПК України 2012 року\~(постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19)). Залежно від суб`єктного складу учасників такого спору його потрібно розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Враховуючи наведене, зокрема те, що арешт, накладений на нерухоме майно позивача, виключає можливість вільно розпоряджатися таким майном, а потреба в застосуванні такого заходу відпала, позов необхідно задовольнити. Окрім цього, на підставі\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~в користь\~позивача необхідно\~стягнути судові\~витрати,\~пов`язані зі\~сплатою судового\~збору,\~в розмірі\~992,\~40 грн.

Outcome: approved