Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] батьком дитини - [PERSON] , [INFO] та внести зміни до актового запису № 233 від 25 серпня 2011 року про народження [PERSON] , змінити запис про батька, зазначивши батьком дитини [PERSON] та стягувати з [PERSON] на її користь щомісячно аліменти на доньку [PERSON] у розмірі ј (однієї четвертої) частки від усіх видів доходу, що підлягають індексації відповідно до закону, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на протязі 2010 року та до серпня 2011 року вони з відповідачем проживали однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. Під час спільного проживання з відповідачем вона завагітніла і [INFO] народила дочку [PERSON] . З огляду на те, що відповідач хоча формально і визнавав, що є батьком дитини, однак відмовився подавати заяву до відділу РАЦСу про те, що він є батьком дитини, тому у свідоцтві про народження дані про батька були записані зі слів позивача і дитині присвоєно її прізвище. Разом з тим, вона вказала ім`я та по батькові батька дитини « [PERSON] », тобто дані відповідача, що і записано у свідоцтві. Про те, що відповідач визнавав себе батьком дитини свідчать фото світлини, зокрема, де відповідач тримає дитину на руках, батьки відповідача також визнавали дитину своєю онукою, що також зафіксовано на фотосвітлинах. Окрім того, при хрещенні дитини у церковних документах відповідач зазначений як батько дитини. Дитина також знає відповідача як свого батька. Періодично відповідач надавав допомогу в утриманні дитини, однак з часом почав заявляти, що дитина не його і він не зобов`язаний її утримувати. Пройти в добровільному порядку тест на ДНК з метою встановлення батьківства відповідач відмовляється. В зв`язку з чим змушена звернутися до суду з даним позовом. Як відомо позивачу, відповідач працевлаштований і має стабільний заробіток, тому просить стягувати аліменти у вищенаведеному розмірі. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 21.12.2020 р. відкрито загальне позовне провадження у справі, з метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11 червня 2021 клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Квака В. М. про призначення у справі судово-генетичної експертизи задоволено. Призначено по справі судову генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС у Львівській області. Окрім того, ухвалою суду від 09.12.2021 вирішено клопотання судового експерта та зобов`язано [PERSON] , [PERSON] разом з дитиною [PERSON] з`явитись до Львівського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Конюшинна, 24 (Збиральна,24) для відібрання зразків букального епітелію для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи; при собі мати документи, які засвідчують особу (паспорти, свідоцтво про народження дитини). 17.03.2022 матеріали цивільної справи та ухвалу суду від 09.12.2021 про призначення експертизи повернуто до суду без виконання, разом з повідомленням директора про неможливість проведення, призначеної ухвалою суду від 11.06.2021 року експертизи, у зв`язку із неявкою сторін справи із дитиною у вказаний час до Львівського НДЕКЦ МВС для відбірання зразків, необхідних для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. 23.03.2022 р. ухвалою суду поновлено провадження у цивільній справіза позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи - Залізничного районного у місті Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання батьківства та стягнення аліментів. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15.09.2022 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач, за її згодою, допитана як свідок в порядку ст. 184 ЦПК України, позовні вимоги підтримала та пояснила, що з відповідачем познайомилася в 2010 році, перебуваючи в Італії, з того часу почали ведення спільного господарства та спільне проживання, під час якого вона завагітніла, пізніше повернулися в Україну і [INFO] народилася дочка [PERSON] . Відповідач добре відносився, завіз її в пологовий будинок, звідки і забирав разом зі своєю матір`ю. І відповідач і його матір були на хрестинах дитини. Після хрестин відповідач перестав цікавитися дитиною, а його матір періодично з позивачкою вела переписку через додаток Viber щодо дитини, сприймала дитину за свою онуку. В РАЦСі дитина була зареєстрована з її слів, батьком зазначений « [PERSON] ». Відповідач спершу мав намір подавати заяву в органи РАЦСу про батьківство, але згодом ухилилився. У трирічному віці дитини відповідач поцікавився нею, ходив на прогулянку, запевняв, що буде батьком, дитина його називала батьком. Наведені обставини підтвердять свідки, які також були на хрестинах і їх присутність зафіксована на світлинах з хрестин. Просить позов задовольнити. Представник позивача позов підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом поміщення оголошення на офіційному веб сайті "Судова влада", причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - Залізничний районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у судове засідання свого представника не направив, при цьому подав заяву, в якій просять про розгляд справи без участі їх представника. Заслухавши пояснення позивачки, як свідка, її представника, показання свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.08.2011 р. вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , її матір`ю записана [PERSON] , а батьком - [PERSON] , актовий запис № 233 (а.с. 6). Позивачка вказала, що на фото світлинах зображені дитина з її мамою та мамою відповідача, крім цього на фото світлині з хрестин зображені присутні: відповідач тримає дитину на руках, його матір, свідок [PERSON] , позивачка, свідок [PERSON] - хресна мати. Також на одній зі світлин зображені позивачка та відповідач. Доказів про те, що під час народження дитини [PERSON] сторони перебували у шлюбі матеріали справи не містять і таких сторонами не надано. Так само, матеріали справи не містять доказів, що на момент народження дитини позивач перебувала у шлюбі. З пояснень позивачки судом встановлено, що позивачка під час спільного проживання з відповідачем в 2010-2011 році завагітніла та у серпні 2011 року народила дочку, відповідач відвозив та забирав її з пологового відділення, не заперечував батьківства, був присутній на хрестинах разом зі своєю матір`ю, яка визнавала дитину своєю онукою. Дані показання підтверджуються і письмовими доказами та показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні. Так, випискою з книги хрещень Української Греко-Католицької церкви та свідоцтвом таїнства Хрещення підтверджено, що [INFO] у храмі Всіх Святих Українського народу був проведений обряд [PERSON] , яка народилася [INFO] , батько зазначений [PERSON] , хресна мати [PERSON] , свідок у справі. Свідок [PERSON] - сусідка позивачки, пояснила, що їй відомо, що сторони проживали разом в Італії, коли повернулися, позивачка була вагітна, то проживали в квартирі на [ADDRESS] . Вона була присутня в пологовому відділенні, коли позивачка народжувала дитину, вона особисто телефонувала відповідачу, він нормально відреагував, зрадів, разом зі своєю мамою забирав позивачку з пологового відділення. Також був присутній на хрестинах, була присутня і його матір, яка сприймала дитину як онуку, дарувала подарунки. Відповідач не висловлював будь-яких заперечень з приводу батьківства. Відповідач спершу мав намір записати себе батьком у свідоцтві про народження дитини, але під різними приводами ухилявся це зробити. Пізніше він залишив позивачку, змінив своє відношення. Коли дитині виповнився рік, то його мама була присутня, при цьому відповідача не було. Коли дитині виповнилося три роки відповідач приїхав, сказав, що хоче спілкуватися з дитиною, гуляв з нею, привозив подарунки. Свідок [PERSON] - хресна мати дитини пояснила, що відповідача бачила на хрестинах в церкві і була його мати, яка визнавала дитину онукою. Після хрестин більше відповідача не бачила. В її присутності відповідач не заперечував жодним чином батьківства. Коли дитині виповнився рік, то була присутня мати відповідача. Свідок [PERSON] - дружина брата позивачки дала показання про те, що позивачка та відповідач приблизно 11 років тому проживали разом в Італії, позивачка завагітніла і народила дитину, відповідач добре сприймав народження дитини, не висловлював заперечень щодо батьківства. На хрестинах був присутній, крім цього була присутня його мати та свідки [PERSON] , [PERSON] (кума). Після хрестин відповідач залишив позивачку та дитину. Оцінюючи покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд надає їм віри оскільки вони знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має дійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд також враховує і психологічне значення для дитини рішення суду про визнання батьківства, оскільки завдяки цьому рішенню дитина одержує можливість реалізувати своє природне право знати свого батька; завдяки йому утверджується природний обов`язок батька турбуватися про своїх нащадків. У справі «Ельсхольц проти Німеччини», в п. 43 Європейський суд з прав людини зазначив, що взаємне спілкування дитини зі своїм батьком є фундаментальна складова сімейного життя навіть у разі розриву відносин між батьками. Якщо право батька на доступ до власної дитини обмежується, то існує серйозна небезпека ослаблення сімейних відносин між батьком та малолітньою дитиною п. 49. За змістом ч. 1 ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У відповідності до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Як вбачається із матеріалів справи, суд за клопотанням позивача призначав у справі судово-генетичну експертизу, проте, відповідач не з`явився до Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС у Львівській області, для відбору біологічного матеріалу, в зв`язку з чим судово-генетична експертиза проведена не була. Крім того, відповідач не з`явився в судове засідання в тому числі і для надання обгрунтованих пояснень щодо причин неявки для проведення судово-генетичної експертизи. Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого судова експертиза була призначена. Згідно з до абз. 3 п. 9 Постанови пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК (у старій редакції) може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Виходячи з наведеного, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про призначення експертизи, а також про час та місце відбору зразків для проведення експертизи, проігнорував виклики, двічі, зокрема 17.09.2021 р. та 04.03.2022 р. не з`явився до Львівського НДЕКЦ МВС для відібрання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи, що на переконання суду свідчить про його свідоме ухилення від участі у проведенні даної експертизи, а також не надав спростувань доводам позивача, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання факту, для якого судом призначалась молекулярно-генетична експертиза, а саме щодо факту батьківства [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] . Отже, в судовому засіданні встановлено, що сторони на протязі 2010 року та до серпня 2011 року проживали однією сім`єю, [INFO] народилася [PERSON] , окрім того, судом визнано факт батьківства [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, проте стороною відповідача не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності кровного споріднення між [PERSON] та [PERSON] чи факту походження дитини від іншого чоловіка, а тому суд вважає, що неявка в судові засідання та його ухилення від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи є лише способом захисту та має на меті виключно відмову в позові про визнання його батьківства щодо дитини - [PERSON] , що суперечить правам дитини, які регламентовані Сімейним Кодексом України та Конвенцією ООН про права дитини. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження , складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. У відповідності до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, то така підлягає до задоволення з таких мотивів. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме: - стан здоров`я та матеріальне становище дітей; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; -доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Виходячи із зазначеного положення у разі відсутності домовленості між батьками щодо способу утримання спір з приводу стягнення аліментів вирішується судом. Згідно ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved