Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-27 00:00:00

У вересні 2022 року заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування заяви зазначили, що між ними 21.04.2007 року було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 139. В період шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Однак, сімейне життя між заявниками не склалося, вони втратили почуття любові, спільне господарство не ведуть та вони прийшли до спільного рішення про розірвання шлюбу. Шлюб носить формальний характер, його збереження є неможливим, що суперечить їх інтересам. Між ними досягнуто згоди щодо здійснення батьківських прав, та місця проживання дитини. Посилаючись на викладене, заявники вимушені звернутись до суду із даною заявою та просять вимоги заяви задовольнити та шлюб розірвати. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26.09.2022 року, у справі було відкрито провадження. Представник заявника [PERSON] в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд заяви без його участі, просив шлюбу розірвати. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила шлюб розірвати. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 21.04.2007 року між заявниками був укладений шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 139, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. В період шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. 20.09.2022 року між заявниками [PERSON] та [PERSON] було укладено договір між батьками про визначення місця проживання дитини, відповідно до умов якого місцем проживання дитини [PERSON] , [INFO] , батьки визначили за місцем проживання матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а також сторони погодили, що зміна місця проживання дитини вирішується самостійно матір`ю [PERSON] . Судом встановлено, що сторони однією сім`єю не проживають, спільне домогосподарство не ведуть, фактичні шлюбні відносини припинені, примирення між ними неможливе. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно із ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Аналогічна позиція викладена і в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що причини, які спонукали сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам заявників, що має істотне значення, та те, що судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому суд вважає, що заява є обґрунтованою та законною, в зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Outcome: approved