Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

22 серпня 2022 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Виробниче підприємство «Техмаш» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним\~товариством «Виробниче\~підприємство «Техмаш»\~у період з 23.03.2021 року по травень 2022 року. На момент звільнення йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 10034 грн. 49 коп. Оскільки у день звільнення з ним не проведено повного розрахунку по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі, просить суд стягнути з Приватного акціонерного\~товариства «Виробниче\~підприємство «Техмаш»на його користь 10 034 грн. 49 коп. заборгованості по заробітній платі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 серпня 2022 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 23 серпня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 26.09.2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач по суті заявлених позовних вимог вказав, що невиплачені позивачу грошові кошти в розмірі 10034 грн. 49 коп. є компенсацією за невикористану відпустку. Повідомив про те, що за даними бухгалтерського обліку станом на сьогодні заборгованість контрагентів перед ПрАТ «ВП «Техмаш» становить більше 56 мільйонів гривень. ПрАТ «ВП «Техмаш» вчиняються дії щодо повернення заборгованості. Станом на сьогодні, заборгованість ПрАТ «ВП «Техмаш» по сплаті заробітної плати становить більше 2 мільйонів гривень, погашення якої заплановано поступово пропорційно щодо всіх працівників, яким нараховано, але з об`єктивних причин не сплачено заробітну плату, за рахунок коштів, що одержуватимуться від боржників ПрАТ «ВП «Техмаш» та від замовників, з якими укладаються договори на виконання робіт. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з наведених в позові підстав. Вказав, що відповідачем в листопаді 2022 року частково погашено заборгованість по заробітній платі. Так він отримав 1672 грн. 42 коп., та залишок заборгованості складає 8362 грн. 07 коп., яку просив суд стягнути з відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні вказала, що відповідач не відмовляється від свого обов`язку щодо виплати позивачу нарахованої компенсації за невикористану відпустку, однак враховуючи, що така невиплата є результатом наслідків військової агресії російської федерації проти України і об`єктивною неспроможністю ПрАТ «ВП «Техмаш» в повному обсязі виконувати свої обов`язки, то просили прийняти рішення щодо розстрочення виконання рішення рівними частинами протягом шести місяців. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 23.03.2021 року [PERSON] прийнято на роботу в ПрАТ «ВП «Техмаш» на посаду монтажника технологічного устаткування на дільницю нестандартного устаткування. Наказом від 23.05.2022 за №168к [PERSON] звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 частини 1 ст. 36 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються записами у трудовій книжці позивача. Згідно з розрахунковим листом [PERSON] за червень 2022 року борг ПрАТ «ВП «Техмаш» складає 10034,49 грн. Основний закон України проголошує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України). Відповідно до положень статті 94 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про заробітну плату» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За приписами зазначеної норми при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Аналогічна норма міститься і в статті 24 Закону України «Про відпустки». Відповідно до платіжного доручення №1 від 01 листопада 2022 року ПрАТ «ВП «Техмаш» перераховано [PERSON] частину компенсації за невикористану відпустку в розмірі 1672 грн. 42 коп. За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представник відповідача не заперечував щодо наявної заборгованості з виплати компенсації за невикористану відпустку в розмірі 8362 грн. 07 грн. Посилання на скрутний фінансовий стан підприємства не може бути належним та допустимим доказом. При цьому суд зауважує, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, на підставі оцінки наведених позивачем аргументів і наданих ним доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність його вимог про стягнення заборгованості в розмірі 8362,07 грн. та задовольняє їх. Сума, яку суд визначає до стягнення з відповідача на користь позивача, обрахована з віднімання сум податків та зборів, оскільки позивачем надано до суду розрахунковий листок за червень 2022 року в якому зазначена сума заборгованості без податків і зборів, а відповідачем розрахунку заборгованості суду не надано. Що стосується\~клопотання відповідача\~про наданнярозстрочки виконання рішення рівними частинами протягом шести місяців, суд доходить наступного висновку. Відповідно ч. 7\~ст. 265 ЦПК України\~у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду також вказується, зокрема про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Відповідно ч. 1\~ст. 267 ЦПК України\~суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. При вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання, потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Тобто, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, його виконання може бути розстрочено на певних умовах або відстрочено. При вирішенні питання про розстрочку або відстрочку виконання рішення повинні бути враховані інтереси стягувача та оцінені повідомлені боржником обставини, на які він вказує, як на підставу розстрочки або відстрочки виконання рішення, та які повинні бути суттєвими, в залежності від чого встановлюється можливість задоволення такої заяви. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення суду лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. На підтвердження неможливості виконати рішення суду відповідачем надано докази заборгованості контрагентів. В заяві вказано неспроможністю ПрАТ «ВП «Техмаш» в повному обсязі виконувати свої обов`язки у зв`язку з заборгованістю контрагентів перед ПрАТ «ВП «Техмаш» яка становить більше ніж 56 мільйонів гривень та заборгованістю ПрАТ «ВП «Техмаш» перед працівниками по сплаті заробітної плати більше ніж 2 мільйони гривень, однак як встановлено в судовому засіданні [PERSON] звільнено з підприємства і борг відповідача перед позивачем становить лише 8362 грн. 07 коп., що є незначною сумою для підприємства. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення. Позивачі у справах про стягнення заробітної плати звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд з урахуванням положень статті 141 ЦПК України стягує судовий збір з відповідача в дохід держави за ставкою, встановленою для фізичних осіб за подання позовної заяви майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved