Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1, [PERSON] ), [PERSON] (далі - відповідач-2, [PERSON] ), [PERSON] (далі - відповідач-3, [PERSON] ), в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором позики від 06.08.2018 року у розмірі 7 367 149,55 грн., з яких: 1 517,191,20 грн. - основний борг; 5 826 013,44 грн. - пеня; 23 944,91 грн. - 3% річних, та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06.08.2018 року між ним та відповідачем-1 було укладено договір позики (далі - Договір позики), відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 517 191,20 грн., що на день укладення договору за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 56 000,00 доларів США, а останній прийняв вказані грошові кошти та зобов`язався їх повернути у строк до 06.09.2018 року, що підтверджується розпискою. 06.08.2018 року між позивачем та відповідачем-2 було укладено договір поруки (далі - Договір поруки-1), відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язувався відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань [PERSON] , що виникли з договору позики. 06.08.2018 року між позивачем та відповідачем-3 було укладено договір поруки (далі - Договір поруки-2), відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язувалася відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань [PERSON] , що виникли з договору позики. Відповідно до п. 3 Договору позики, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю зазначений у п. 1 цього Договору борг до 12 години ранку 06.09.2018 року. Місце виконання зобов`язання - м. Київ. Позивач виконав умови договору та передав відповідачу-1 грошові кошти, у визначеному договором позики розмірі, проте у встановлений договором строк відповідач-1 позику не повернув. За таких обставин, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики від 06.08.2018 року у розмірі 7 367 149,55 грн., з яких: 1 517,191,20 грн. - основний борг; 5 826 013,44 грн. - пеня; 23 944,91 грн. - 3% річних. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2019 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 16.11.2020 року судом було зроблено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідачів щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) таких фізичних осіб. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.04.2019 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, та підготовче засідання у справі призначено на 21.08.2019 року. 21.08.2019 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та підготовче засідання призначено на 12.11.2019 року. 11.11.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи. 12.11.2019 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та підготовче засідання призначено на 05.03.2020 року. 05.03.2020 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та підготовче засідання призначено на 01.07.2020 року. 01.07.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання за відсутності позивача та його представника, в якій остання просила закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.07.2020 року, у зв`язку із неявкою відповідачів, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 12.11.2020 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.11.2020 року, у зв`язку із неявкою відповідачів, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 22.03.2021 року. 22.03.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в якій остання просила закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 05.07.2021 року. 05.07.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в якій остання зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.07.2021 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 17.11.2021 року. 17.11.2021 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та судове засідання призначено на 10.02.2022 року. 10.02.2022 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на онлайн навчанні в Національній школі суддів України за місцем роботи та судове засідання призначено на 04.07.2022 року. 04.07.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 04.07.2022 року, без фіксування технічними засобами. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2022 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 08.11.2022 року. В судове засідання 08.11.2022 року з`явився представник позивача, відповідачі в судове засідання 08.11.2022 року не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися без поважних причин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідачів. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити. Вислухавши вступне слово представника позивача, повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Суд встановив, що 06.08.2018 року між [PERSON] (далі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) укладено договір позики (далі - Договір позики), відповідно до умов якого Позичальник позичив (взяв у борг) у Позикодавця 1 517 191,20 грн., що на день укладення договору за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 56 000,00 доларів США, та зобов`язався повернути вказані грошові кошти у строк до 12 год. ранку 06.09.2018 року (а. с. 9). Відповідно до п. 2 Договору позики, Позичальник підтверджує факт отримання суми позики до підписання цього Договору. Факт отримання [PERSON] грошових коштів підтверджується розпискою 06.08.2018 року (а. с. 10). Як визначено п. 3 Договору позики, Позичальник має право повернути, а Позикодавець прийняти повернутий борг і раніше вказаного строку. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як визначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 627 ЦК України, ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як визначено у ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зміст власноручно написаної [PERSON] розписки про зобов`язання повернути борг [PERSON] у розмірі 56 000,00 доларів США свідчить про фактичне отримання грошей та про наявність у ній зобов`язання їх повернення. Відповідач договір позики не оспорював, у тому числі, за його безгрошовістю. Презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину у встановленому порядку відповідачем не спростована. В силу положень статті 204 ЦК України договір позики, укладений між сторонами у справі є правомірним та чинним, тому підлягав виконанню сторонами. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, договір позики, укладений між сторонами у справі, є правомірним та чинним, тому підлягав виконанню сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже, договір позики, укладений між сторонами у справі, є правомірним та чинним, тому підлягав виконанню сторонами. При цьому, відповідачем не надано висновку експерта та не заявлялось клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи на підтвердження того, що складена розписка ним не писалась та не підписувалась. Тобто відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування отримання грошових коштів, а, отже, відсутності підстав для повернення боргу. Суд вважає, що між позивачем та відповідачем існують правовідносин, які виникли із боргового зобов`язання останнього щодо повернення коштів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2019 року у справі № 373/2054/16-ц виклала правовий висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. Відтак, закон не забороняє укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта та стягнення коштів за невиконання зобов`язань в іноземній валюті. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як визначено у ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання за Договором позики від 06.08.2018 року та надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 517 191,20 грн., що підтверджується розпискою відповідача-1 (а. с. 10). Отже, відповідач-1 зобов`язаний був повернути позивачу суму боргу у розмірі 1 517 191,20 грн., що на день укладення Договору позики за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 56 000,00 доларів США, до 06.09.2018 року. Проте [PERSON] своїх зобов`язань за договором не виконав, у визначений договором строк позику не повернув. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. [PERSON] належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження повернення боргу позивачу у визначений договором строк не надав. 06.08.2018 року між [PERSON] (далі - Кредитор) та [PERSON] (далі - Поручитель) укладено договір поруки (далі - Договір поруки-1), відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язувався відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань [PERSON] , що виникли з договору позики від 06.08.2018 року (далі - Основний договір), який був укладений між [PERSON] та [PERSON] (далі - Боржник) (а. с. 11 - 12). Відповідно до п. 2 Договору поруки-1, згідно п. 1 Основного договору, предметом Основного договору є повернення позики у розмірі 1 517 191,20 грн., що на день укладення договору за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 56 000,00 доларів США. Строк виконання зобов`язання, відповідно до п. 4 Договору позики, до 12 год. ранку 06.09.2018 року. Як визначено у п. 3 Договору поруки-1, Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за належне виконання Боржником забезпеченого зобов`язання. Але в будь-якому випадку розмір відповідальності Поручителя не повинен перевищувати розмір забезпеченого зобов`язання, зазначеного в п. 4 цього Договору. Згідно п. 4 Договору поруки-1, Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання Боржником зобов`язання згідно п. 3 Основного договору у розмірі 1 517 191,20 грн., що на день укладення договору за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 56 000,00 доларів США, а також за відшкодування Кредиторові збитків та сплату неустойки у розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення платежу та несе відповідальність за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до п. п. 5.1.1. Договору поруки-1, Поручитель зобов`язаний при порушенні Боржником зобов`язання перед Кредитором за Основним договором, виконати за Боржника зобов`язання у триденний строк з дня отримання вимоги від Кредитора. Як визначено у п. п. 6.1. Договору поруки-1, у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором, Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. 06.08.2018 року між [PERSON] (далі - Кредитор) та [PERSON] (далі - Поручитель) укладено договір поруки (далі - Договір поруки-1), відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язувалася відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань [PERSON] , що виникли з договору позики від 06.08.2018 року (далі - Основний договір), який був укладений між [PERSON] та [PERSON] (далі - Боржник) (а. с. 11 - 12). Відповідно до п. 2 Договору поруки-1, згідно п. 1 Основного договору, предметом Основного договору є повернення позики у розмірі 1 517 191,20 грн., що на день укладення договору за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 56 000,00 доларів США. Строк виконання зобов`язання, відповідно до п. 4 Договору позики, до 12 год. ранку 06.09.2018 року. Як визначено у п. 3 Договору поруки-1, Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за належне виконання Боржником забезпеченого зобов`язання. Але в будь-якому випадку розмір відповідальності Поручителя не повинен перевищувати розмір забезпеченого зобов`язання, зазначеного в п. 4 цього Договору. Згідно п. 4 Договору поруки-1, Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання Боржником зобов`язання згідно п. 3 Основного договору у розмірі 1 517 191,20 грн., що на день укладення договору за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 56 000,00 доларів США, а також за відшкодування Кредиторові збитків та сплату неустойки у розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення платежу та несе відповідальність за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. п. 5.1.1. Договору поруки-1, Поручитель зобов`язаний при порушенні Боржником зобов`язання перед Кредитором за Основним договором, виконати за Боржника зобов`язання у триденний строк з дня отримання вимоги від Кредитора. Як визначено у п. п. 6.1. Договору поруки-1, у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором, Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). Частиною першою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Ураховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] уклали договори поруки за зобов`язаннями за договором позики від 06.08.2018 року року, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача суми основного боргу за договором позики від 06.08.2018 року у розмірі 1 517 191,20 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 3% річних за період часу з 06.09.2018 року по 18.03.2019 року у розмірі 23 944,91 грн. відповідно до ст. 625 ЦК України. Як визначено у ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, то позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних є обґрунтованими. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд з ним погоджується. Будь-яких заперечень чи контррозрахунку відповідачі не надали. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] трьох процентів річних за договором позики від 06.08.2018 року за період часу з 07.09.2018 року по 18.03.2019 року у розмірі 23 944,91 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь пеню за прострочення грошового зобов`язання за період часу з 06.09.2018 року по 18.03.2019 року у розмірі 5 826 013,44 грн. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено у ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 4 Договору позики, у разі прострочення виконання Позичальником термінів повернення позики, він зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку у розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня. Як визначено у ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, суд при зменшенні розміру неустойки не обмежений тільки розміром основної заборгованості, оскільки законодавчого обмеження по такому зменшенню не встановлено. Таким чином, суд за наявності обставин встановлених ч. 3 ст. 551 ЦК України за власним переконанням може зменшити розмір неустойки до будь-якого розміру. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.02.2018 року у справі № 202/3351/14-ц (провадження № 61-4338св18). За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України (18%) за період з 07.09.2018 року по 18.03.2019 року у розмірі 287 310,29 грн. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат лише витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 605,00 грн., що підтверджується квитанцією № ПН2293 від 19.03.2019 року. Інших доказів на підтвердження понесення судових витрат сторонами не надано. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів підлягає судовий збір у розмірі 2 383,86 грн., а саме по 794,62 грн. з кожного. Враховуюче викладене,

Outcome: partial