Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду 22.02.2021 з позовною заявою, уточнивши її востаннє 04.10.2022, в якій просять суд визнати незаконними дії відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, правонаступником якого є Департамент адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради, при реєстрації [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування пред`явлених вимог вказали, що 21.02.1996 Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому було видано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , згідно з яким квартира [ADDRESS] надана у власність позивачам [PERSON] , [PERSON] та колишньому чоловіку [PERSON] [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] виписався з квартири [INFO] і в квартирі залишилася зареєстрованою тільки [PERSON] , яка з 03.12.2015 по 30.06.2020 отримувала субсидію, перебуваючи на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради. Працівники УПСЗН виконкому Саксаганської районної у місті ради в середині липня 2020 року повідомили [PERSON] про припинення надання житлової субсидії у зв`язку з тим, що вона надала нібито недостовірну інформацію про склад своєї сім`ї. Коли [PERSON] прийшла до УПСЗН, їй не сказали хто крім неї зареєстрований у цій квартирі. У Криворізькій міській довідково-інформаційній службі 15.07.2020 [PERSON] отримала довідку, де видно, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована тільки вона, яку надала представнику відділу субсидії. Не погодившись із цією довідкою, [PERSON] направили до кабінету, де міститься реєстр Територіальної громади міста Кривого Рогу, та видали дві довідки за однією датою 30.07.2020, але різними номерами 01.16-13/2-1619 та 01.16-13/2-1620. З однієї довідки видно, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована лише [PERSON] , а з другої що зареєстрована не тільки [PERSON] а і інша особа, без вказівки на прізвище, ім`я та по батькові. Реєстрація проведена 23.01.2017. Тільки 27.07.2021 в Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу у судовому засіданні при розгляді цивільної справи про стягнення з [PERSON] надмірно перерахованих сум субсидій, [PERSON] стало відомо, що 23.01.2017 без її згоди її колишній чоловік [PERSON] зареєструвався у даній квартирі. Двічі у вересні 2021 року [PERSON] зверталася до відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради з питанням на підставі чого [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, де її повідомили, що реєстрація проведена законно і ніхто не повідомив, що документи, на підставі яких [PERSON] був прописаний в квартирі, були знищені зі спливом трирічного терміну зберігання. Позивачі вважають, що реєстрація [PERSON] в квартирі [ADDRESS] проведена незаконно, оскільки згоди позивачів ніхто не вимагав, оригінал свідоцтва про право власності на квартиру знаходиться тільки у [PERSON] , позивачі його [PERSON] не надавали, а тому необхідних документів для реєстрації [PERSON] не мав. За результатами автоматизованого розподілу на підставі протоколу 22.02.2022 матеріали позову передано в провадження судді Хомініч С.В. Ухвалою від 24.02.2022 позовна заява залишена без руху, на виконання якої 30.05.2022 подано уточнену позовну заяву, де в якості відповідача залучено виконавчий комітет Саксаганської у місті ради. Ухвалою суду від 14.06.2022 позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження, задоволено клопотання позивачів про витребування доказів. Відповідно до Розпорядження №503 від 19.07.2022 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи у зв`язку із перебуванням судді Хомініч С.В. у декретній відпустці. На підставі протоколу від 19.07.2022 матеріали цивільної справи передано в провадження судді Сіденка С.І., який ухвалою від 21.07.2022 прийняв справу до свого провадження. Від КП «Криворізьке районне БТІ» ДОР до канцелярії суду 21.07.2022 надійшла відповідь про неможливість виконати ухвалу суду від 14.06.2022 в частині витребування доказів. Представником виконкому Саксаганської районної у місті ради Жильченко Н. 08.08.2022 подано клопотання про заміну первісного відповідача на належного Департамент адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради, якому з 01.05.2022 делеговані повноваження з реєстрації місця проживання громадян. Ухвалою від 18.08.2022 задоволено клопотання позивачів про витребування доказів, на виконання якої Департаментом розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради 06.09.2022 надано відповідь. Позивачами 04.10.2022 подано уточнену позовну заяву, в якій в якості відповідача зазначено Департамент адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради. Ухвалою від 04.10.2022 замінено первісного відповідача на Департамент адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради, надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Користуючись своїм правом, представником відповідача [PERSON] 24.10.2022 подано відзив на позовну заяву, в якій вона просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свої заперечення мотивувала тим, що згідно з даними, що містилися в архівних матеріалах , які перебували у відділі реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради, та відповідно до п. 18 Правил для реєстрації місця проживання, заявником [PERSON] було подано: заяву за відповідною формою; документи, до якого вносяться відомості про місце проживання; військово-обліковий документ; квитанція про сплату адміністративного збору; документ, що підтверджує право на проживання в житлі. Відповідно до поданих документів [PERSON] був співвласником житла за адресою: [ADDRESS] , з чого слідує, що реєстрація його місця проживання за вказаною адресою була проведена законно та згідно з нормами чинного законодавства. Також, представник відповідача зазначає, що Департаменту адміністративних послуг повноваження були делеговані 01.05.2022, а спірні правовідносини виникли в 2017 році. Крім того, позивачами не зазначено, які саме дії чи бездіяльність Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради стали причиною порушення їх прав (а.с. 79-84). У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Суду пояснили, що надавати відповідь на відзив не бажають. Позивачка [PERSON] подала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги задовольнити. Представники відповідача, кожна окремо, просили у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, вислухавши пояснення позивачки та її представника, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією місця проживання або місця перебування особи, врегульовані Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV (надалі - Закон №1382-IV). Даний Закон регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Згідно з\~ст.\~2 Закону\~№1382-IVгромадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 64 Конституції України закріплено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 21.02.1996 Управління житлово-комунального господарства міськвиконкому квартира [ADDRESS] . на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 10). [PERSON] 25.09.2010 уклала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] », а після розірвання шлюбу [INFO] прізвище не змінювала, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 15, 16). [PERSON] після укладення 04.10.2013 шлюбу зі [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », а після укладення 27.01.2018 шлюбу з [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвами про шлюб серії [NUMBER] та [NUMBER] , відповідно (а.с. 14, 17). Позивачка [PERSON] зазначає, що в липні 2020 року в Управлінні соціального захисту населення виконкому Саксаганської у місті ради їй стало відомо про реєстрацію за адресою: [ADDRESS] окрім неї ще однієї особи, у зв`язку з чим їй було припинено надання житлової субсидії. Після цього вона отримала з Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби довідку від 15.07.2020 №28, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована лише [PERSON] (а.с. 19). Тільки 27.07.2021 в приміщенні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області при розгляді справи про стягнення з неї надмірно перерахованих сум субсидій, [PERSON] дізналася, що 23.01.2017 без її згоди її колишній чоловік [PERSON] , був зареєстрований в даній квартирі. Однак на підтвердження даних обставин будь-яких доказів позивачами суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституцією України (ст. 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим. Здійснюючи передбачене\~ст.\~55\~Конституції України\~право на\~судовий захист,\~звертаючись до\~суду,\~особа вказує\~про порушене\~право чи\~охоронюваний інтерес\~та спосіб\~його захисту,\~а суд,\~вирішуючи спір,\~зобов`язаний надати\~суб`єктивну оцінку\~наявності порушеного\~права чи\~інтересу на\~момент звернення\~до суду,\~а також\~визначити,\~чи відповідає\~обраний позивачем\~спосіб захисту\~порушеного права\~тим,\~що передбачені\~законодавством,\~та чи\~забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема : 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, у постановах Верховного суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 28.08.2019 у справі №487/2496/16-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] 23.01.2017 був зареєстрований за вказаною адресою. Крім того, позивачами не конкретизовано у чому полягає порушення, невизнання або оспорення їх прав та які саме дії або бездіяльність відповідача стали причиною порушення їх прав. Крім того, відповідно до рішень Криворізької міської ради від 26.01.2022 №1069 «Про внесення змін до рішення міської ради від 31.03.2016 №381 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» та від 26.01.2022 №1075 «Про внесення змін до рішення міської ради від 31.03.2016 №380 «Про розмежування повноважень між виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами міської ради та міським головою», повноваження Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради були делеговані 01.05.2022, тоді як спірні правовідносини виникли в 2017 році. Таким чином, на думку суду, відповідач по справі Департамент адміністративних\~послуг виконкому\~Криворізької міської\~ради в межах даного позову є неналежним відповідачем, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачі, звертаючись до суду з даним позовом, на підтвердження обґрунтувань позову, окрім свідоцтва про право власності на житло та довідки про зареєстрованих осіб, інших доказів на підтвердження заявлених вимог до суду не надали, а отже, скористалися своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, в той час як збирати та відшукувати інші докази замість сторін суд не вправі. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст. 141 ЦПК України та з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачами судових витрат.

Outcome: dismissed