Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся представник Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, наступне. Між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 17.03.2008 року укладено кредитний договір № ODMLGK01420020, згідно якого АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 44340,00 доларів США на термін до 17.03.2028 р., а [PERSON] зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором 14.02.2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 24 805,65 доларів США, що складає 694 558,20 грн., за кредитним договором № ODMLGK01420020 від 17 лютого 2008 року, та судовий збір у розмірі 10 418,37 гривень. Постановою Одеського апеляційного суду від 06.02.2020 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2019 року залишено без змін. Оскільки з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором на період дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана у рішенні Одеського апеляційного суду від 06.10.2020 року тобто за період з 17.03.2008 року по 17.01.2019 року та за період після подання позовної заяви від 14.02.2019 року, з 15.02.2019 року по 03.02.2021 року Відповідач має заборгованість у розмірі 1317, 71 доларів США. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1371, 71 долар США, що за курсом 28.05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.02.2021 року складає 38476, 47 гривень за кредитним договором № ODMLGK01420020 від 17.03.2008 року та судові витрати. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.05.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 16.08.2021 року до суду надійшов відзив на позову заяву, в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі з огляду на наступне. 06.10.2020 року набули чинності судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі №521/3885/19 про стягнення заборгованості за вказаними судовими рішеннями. Зазначені рішення суду були виконані відповідачем в повному обсязі. На підтвердження зазначеного, відповідачем долучено до відзиву копії квитанцій про сплату заборгованості на користь АТ КБ «Приватбанк» від 20.10.2020 року та 21.10.2020 року. З огляду на що, наявність заборгованості у розмірі 16643, 79 доларів США, не відповідає дійсності, оскільки рішення суду у справі №521/3885/19 є виконаним та відповідачем повністю сплачено заборгованість. Щодо позовної вимоги про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості за період в часі, коли існувало прострочене зобов`язання (з 2008 по 2021 року) посилаючись, як на підставу своїх вимог на ч.2. ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідач зазначила, що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України застосовується виключно до зобов`язань виражених у національній валюті гривні, а також виключно у випадках якщо розмір процентів не встановлено договором. У зв`язку з чим відповідач просить суд застосувати строк позовної давності, та відмовити в задоволенні позову. 08.09.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник Позивача зазначив, що не погоджується з доводами викладеними Відповідачем у відзиві щодо строку позовної давності, оскільки терміни позовної давності переривалися і тому Позивач вважає, що з урахуванням ст. 264 ЦК України після переривання обчислення строків починається спочатку. 08.10.2021 року до суду від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить суд стягнути заборгованість у розмірі 1248, 48 доларів США, що за курсом 28, 37 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.10.2020 року складає 35419,38 гривень за кредитним договором № ODMLGK01420020 від 17.03.2008 року, та судові витрати по справі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви в яких просили суд розглядати справу за їх відсутності, додатково зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач по справі про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, відзив на позов до суду надав, в якому зазначив що не заперечує проти постановлення, за наявності відповідних обставин, заочного рішення, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. Дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази на які він посилається звертаючись до суду з відповідним позовом, суд приходить до наступного висновку. Так під час розгляду справи, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. 07.03.2008 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № ODMLGK01420020, згідно якого АТ КБ «Приватбанк» надано Відповідачу кредит у розмірі 44340,00 доларів США на термін до 17.03.2028 року. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 31006,05 доларів США. 06.03.2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2019 року у справі № 521/3885/19 позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 24805,65 доларів США, що за курсом 28,00 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.01.2019 року складає 694558,20 грн. за кредитним договором № ODMLGK01420020 від 17.02.2008 року. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» суму оплаченого судового збору у розмірі 10418,37 гривень. 06.10.2020 року постановою Одеського апеляційного суду рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2019 року\~ залишено без змін. Вказані судові рішення набрали законної сили. Згідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. [PERSON] вказане судове рішення виконано в повному обсязі, що підтверджується копіями квитанцій від 20.10.2021 року та 21.10.2021 року, згідно до яких [PERSON] сплачено на користь АТ КБ «Приватбанк» на виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2019 року\~суму грошових коштів 24\~805, 65 доларів США. Позивачем надано до суду розрахунок заборгованості, з якого вбачається наступне: Основна сума заборгованості за договором: Сума боргу з 15.02.2019 року до 18.10.2020 року 24805, 65 Доларів США з 21.10.2020 року до 21.10.2020 року 14305, 65 Доларів США Період прострочення грошового зобов`язання 614 днів. Суд ухвалюючи рішення виходить з наступного. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до ч.1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором № ODMLGK01420020 від 17.03.2008 року, відповідно до якого їй було надано кредит строком до17.03.2028. У зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом. Рішенням Малиновського районного суду від 20 серпня 2019 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідача перед банком та його порушення. Таким чином, з ухваленням судом у 2019 році рішення про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором № ODMLGK01420020 від 17.03.2008 року, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання нею грошового зобов`язання, тобто до 21.10.2021 року (дата останнього платежу з погашення боргу). Відтак, кредитор має право на стягнення з відповідачки сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення до 21.10.2021 року. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові -ч.4 ст.267 ЦК України. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки -ст.257 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. У відповідності до ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. У даній справі АТ КБ «Приватбанк» пред`явило позов до суду 15.02.2019 року. При цьому позивач звернувся за стягненням з [PERSON] 3 % річних та інфляційних втрат за час прострочення, який, як він вважає, тривав з 15.02.2019 року по 21.10.2021 року та надав відповідні розрахунки суми річних та інфляційних втрат, які охоплюють увесь зазначений період, посилаючись на поважність причин пропуску строку позовної давності, який переривався проведеним відповідачем платежем на погашення боргу, а також у зв`язку із перебуванням на розгляді у суді спору про стягнення заборгованості за кредитним договором. У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому зважаючи на те, що судове рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором було виконано 21.10.2021 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням), саме з цього дня зобов`язання відповідача перед банком за кредитним договором припинилося. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що розмір нарахованих банком 3% складає 1248, 48 доларів США за період з 15.02.2019 року по 21.10.2020 року. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом-ч. 6 ст.81 ЦПК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача 3% річних за період з 15.02.2019 року по 20.10.2020 року у сумі 1248, 48 доларів США, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № ODMLGK01420020 від 17.03.2008 року. У відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача суму судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved