Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ландшафт» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, посилаючись на те, що починаючи з 25.11.2019 по 24.03.2022 перебувала у трудових відносинах з відповідачем за сумісництвом. 24.03.2022 позивач була звільнена з роботи за угодою сторін. Їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата з січня 2022 по 24.03.2023 в розмірі 22\~933, 57, компенсація за невикористані дні всіх видів відпусток не нарахувалася. Також відповідачем не було сплачено за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. В день звільнення з роботи відповідач не провів з позивачем повного розрахунку по заробітній платі, внаслідок чого виникла заборгованість. Просить суд стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 22\~933,57 грн., компенсацію за невикористані дні відпустки при звільнені у сумі 13\~645,84 грн. та зобов`язати відповідача сплатити за позивачку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інші податки і збори. Представник відповідача в судове засідання не з`явився,\~відзив до суду не надходив. Від представника відповідача ТОВ «Ландшафт» в особі директора Мирон Г.К. надійшло клопотання, в якому відповідач просить відкласти розгляд справи на іншу дату. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, представник позивача адвокат Книгницька Л.А. надала заяву про розгляд справи за відсутності представника та позивача, заперечили проти відкладення розгляду справи за заявою відповідача, оскільки відсутні причини, які б перешкоджали поданню відзиву відповідачем. Вирішуючи питання про відкладення розгляду справи на іншу дату за клопотанням представника відповідача ТОВ «Ландшафт» в особі директора Мирон Г.К., суд зазначає наступне. Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколів до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Отже, суд приймає до уваги те, що межі відкладення розгляду справи не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Крім того, якщо суд не припинив здійснювати судочинство, учасники судових процесів мають можливість подати заяву про відкладення розгляду справ у зв`язку з воєнними діями та/або про розгляд справ у режимі відеоконференції за допомогою будь-яких технічних засобів, зокрема власних. Якщо за об`єктивних обставин учасник провадження не може прибути в судове засідання суд може допустити участь такого учасника в режимі відеоконференції за допомогою будь-яких інших технічних засобів, в тому числі і власних. Крім того, введення воєнного стану не є перешкодою для сторін брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Від відповідача неодноразово вже подавалося до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу\~дату через\~неможливість відповідачем\~перевірити зазначену\~позивачем у\~позові заборгованість,\~у зв`язку\~із веденням\~обстрілів міста\~Марганець. Судові засідання відкладалися на 07.10.2022, 31.10.2022, а тому суд клопотання відповідача розцінює як затягування розгляду справи, та не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України та ЗУ «Про оплату праці». Як видно з матеріалів справи, [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ландшафт», звільнена останнім днем відпустки 24.03.2022 за згодою сторін, що підтверджується копією наказу № 1-ВК від 14.02.2022. На день звільнення підприємство заборгувало працівнику заробітну плату у сумі 22\~933,57, згідно довідки № 1/49-3 від 02.06.2022, виданої ТОВ «Ландшафт». Згідно зі\~ст. 116 КЗпП України\~в редакції\~Закону № 3248-IV від 20.12.2005, що діяла на час звільнення позивача, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як установлено в судовому засіданні згідно розрахунку заборгованості по заробітній платі за період з січня 2022 по 24.03.2022 складає 22\~933,57 грн., заборгованість за 8 календарних днів невикористаної щорічної відпустки та 34 календарних дні невикористаної додаткової відпустки за 2021 рік, 2022 рік. Середньоденна заробітна плата (за період з 01.03.2021 по 28.02.2022) становить 403,87 грн. (142\~969,83 грн./354 календарних днів = 403,87 грн./день). Загальна кількість невикористаних відпусток становить 42 календарних дні. Розрахунок за невикористану відпустку становить 403,87 грн. х 42 кал. дні = 16\~962, 54 грн. Податок з доходів фізичних осіб (18%) = 16\~962,54 грн. х18%=3\~053,26 грн. Військовий збір (1,5%) = 16\~962,54 грн. х 1,5% = 254,44 грн. Отже, сума до виплати компенсації за невикористані дні відпусток за відрахуванням обов`язкових платежів становить 13\~645,84 грн. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці», встановлено право працівника на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі\~ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст. 116 КЗПП України При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.\~14\~ЗУ «Про\~загальнообов`язкове державне\~пенсійне страхування»\~(далі\~ Закон),\~страхувальниками відповідно\~до цього\~Закону є:\~ роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 15 Закону, платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в\~статті 14\~цього Закону, і застраховані особи, зазначені в\~частині першій\~статті 12 цього Закону. Статтею 7 п. 1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до\~Закону України\~"Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами нараховується єдиний внесок, який перераховується страхувальником відповідно до ч. 5 ст. 9 вказаного Закону, шляхом внесення відповідних коштів на рахунок Державної фіскальної служби України. Оскільки з вини відповідача індивідуальні відомості про позивача, як застраховану особу не відображали страхового періоду та сплати єдиного соціального внеску за період часу з січня 2022 року по 24.03.2022 року, отже суд вважає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача нарахувати єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сплативши суму єдиного соціального внеску на відповідний рахунок органу доходів і зборів за місцем обліку відповідача та подання звітності до пенсійного фонду та податкового органу, підлягає задоволенню. Згідно з п. 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Оскільки відповідач в день звільнення позивача не виконав свій обов`язок і не провів з ним розрахунок по заробітній платі, розмір не виплаченої позивачу відповідачем заробітної плати становить 22\~933,57 грн., яка позивачем не оспорюється, то суд вважає, що невиплачена позивачу заробітна плата підлягає стягненню з відповідача з утриманням прибуткового податку та інших обов`язкових платежів. Згідно зі\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1, ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI\~(далі\~Закон № 3674-VI від 08.07.2011), від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно з ч. 2\~ст. 4 Закону № 3674-VI від 08.07.2011\~за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі одного відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з ч. 1\~ст. 4 Закону № 3674-VI від 08.07.2011\~судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved