Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про припинення стягнення аліментів та визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, третя особа: Добропільська міська рада Донецької області. Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.09.2016 року. У період шлюбних відносин у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу останні ще деякий час мешкали разом і [INFO] у них народилась друга дитина [PERSON] . 19.08.2021 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області було видано судовий наказ про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно. Позивач зазначає, що на початку вторгнення РФ на територію України, [PERSON] , разом з дітьми виїхала до Чехії. У травні вона повернулася до України з молодшою дитиною [PERSON] до м. Добропілля, щоб залишити молодшого сина з позивачем, а сама знову виїхала до Чехії. Точне місце мешкання відповідача в Чехії невідоме. Залишаючи дитину з позивачем [PERSON] аргументувала це тим, що за кордоном з двома дітьми їй дуже складно, тому і залишає сина вдома. На сьогоднішній день відповідачка мешкає за кордоном, отримує там допомогу на дітей, крім того отримує аліменти і на малолітнього сина, якого залишила проживати у позивача. Наразі [PERSON] з молодшим сином [PERSON] мешкають разом в квартирі [ADDRESS] , займається вихованням дитини, повністю матеріально його забезпечує, створює усі необхідні умови для розвиту та життя, дитина забезпечена сезонним одягом, іграшками та харчами. [PERSON] працює в ВП «Шахтоуправління «Добропільське» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» та має стабільний дохід, достатній для забезпечення дитини всім необхідним. Також у позові зазначено, що аліменти, які отримує відповідач, витрачаються на власні потреби, мати ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримувати свою дитину. Це виявилось у тому, що вона відмовляється добровільно надавати кошти на утримання сина, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо. Кошти, які надходять [PERSON] в рахунок аліментів використовуються на власні потреби і не перераховуються сину. У зв`язку з викладеним позивач просить суд: припинити стягнення аліментів відповідно до судового наказу від 19.08.2021 року, виданого Добропільським міськрайонним судом зі [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , залишивши стягнення на користь неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку(доходів) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною [PERSON] повноліття; визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] . В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на позовних вимогах та просив їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Макєєв О.В. також не з`явився в підготовче судове засідання, 24.10.2022 року надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Наполягав на позовних вимогах, оскільки відповідач повністю визнає позовні вимоги, просив ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. В підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, але на електронну адресу суду надіслала особисту заяву, яка підписана електронним підписом. Просила судові засідання проводити без її участі. Також зазначила, що позовні вимоги [PERSON] про припинення стягнення аліментів та визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком визнає в повному обсязі, оскільки обставини викладені в позовній заяві відповідають дійсності. Представник третьої особи Добропільської міської ради Донецької області в судове засідання не з`явився. 24.10.2022 року надійшло клопотання від секретаря міської ради Віталія Шевченко №03/021-10/02, відповідно до якого Орган опіки та піклування Добропільської міської ради Донецької області просить розглядати справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, без участі представника органу опіки та піклування. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечували проти заочного рішення. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.09.2016 року. Рішення набрало законної сили 30.09.2016 року (а.с.17). Позивач та відповідач мають двох спільних малолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Про що в матеріалах справи маються відповідні копії свідоцтв про народження дітей (а.с.27, 28). Судовим наказом Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.08.2021 року, з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх доходів платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 12.08.2021 року, до досягнення дітьми повноліття (а.с.18). Позивач у позові зазначає, що малолітній син [PERSON] наразі проживає з ним та знаходиться на повному матеріальному забезпеченні. Тому просив суд припинити стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] , а також визначити місце проживання дитини із собою. [PERSON] має у власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що в матеріалах справи мається копія договору купівлі продажу квартири від 06.08.2007 року, а також копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.30-33). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання №17.01-04/1072 від 04.10.2017 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). Згідно довідки ТОВ «ДЕП №2» №87 від 15.06.2022 року, яка видана [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та фактично мешкає з батьком за адресою: [ADDRESS] , про що підтвердили сусіди (а.с.20). Також з довідки ТОВ «ДЕП №2» №88 від 15.06.2022 року вбачається, що колишня дружина позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживає з серпня 2021 року, про що підтвердили сусіди (а.с.23). З побутової характеристики, яка видана директором ТОВ «ДЕП №2» №117 від 30.06.2022 року (а.с.24) вбачається, що за період проживання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] характеризується з позитивного боку, скарг та заяв з боку сусідів не надходило. Як вбачається з довідки ДП «Добропіллявугілля-видобуток» №111 від 06.07.2022 року, [PERSON] працює в ВП «Шахтоуправління «Добропільське» з 06.08.2021 року та за період з січня 2022 року по червень 2022 року має загальний нарахований дохід в розмірі 167118,13 грн. (а.с.36). [PERSON] працює в ВП «Шахтоуправління «Добропільське» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» з 06.09.2021 року, працює за фахом гірника очисного забою дільниці з видобутку вугілля №1 ш. «Добропільська», за час роботи зарекомендував себе з хорошого боку, як відповідальний, сумлінний, виконавчий працівник, зауважень і нарікань по роботі не має, про що до матеріалів справи була додана копія виробничої характеристики №169 від 14.06.2022 року, яка видана начальником дільниці з видобутку вугілля №1 та начальником відділу по роботі з персоналом (а.с.19). Згідно Акту обстеження умов проживання, виданого 04.07.2022 року депутатом Добропільської міської ради Хорошавіним А.С., на підставі звернення [PERSON] , було проведено обстеження квартири за адресою: [ADDRESS] , де останній мешкає зі своїм малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що квартира розташована на 8 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 3-х кімнат, умови проживання задовільні. Для виховання та розвитку дитини є окрема дитяча кімната з ремонтом, у квартирі є вся необхідна побутова техніка. В шафах є сезонний одяг для дитини. У кімнаті дитини є іграшки та художня література для розвитку та виховання дитини, наявні всі необхідні речі. Стосунки між батьком та дитиною гарні, батько сприяє гармонійному розвитку дитини (а.с.35). Також до матеріалів позовної заяви було додано Акт обстеження квартири [ADDRESS] , який був виданий директором ТОВ «ДЕП №2» від 29.06.2022 року. З вказаного акту вбачається, що при обстежені зазначеної квартири виявлено, що вона приватизована та розташована на 8 поверсі 9-ти поверхового будинку. Вхідні двері до квартири МДФ, міжкімнатні двері нові дерев`яні, вікна та балкон пластикові, опалювальні прилади у наявності, система опалювання пластикова, сантехнічні прилади у наявності. Також у наявності електроплита та накопичувальний бак для води, на полах ламінат та ковролін. Квартира знаходиться у задовільному стані (а.с.25, 26). З медичних довідок виданих КНП «Добропільський центр первинної медико-санітарної допомоги» Добропільської міської ради Амбулаторія №2 від 30.06.2022 року (а.с.13), вбачається, що стан здоров`я позивача задовільний, на обліках у лікарів не перебуває. Також з довідок КНП «Добропільська ЛІЛ» від 28.06.2022 року та №288 від 28.06.2022 року встановлено, що [PERSON] за психіатричною та наркологічною допомогою не звертався (а.с.14). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] №03/0399-10/02 від 01.08.2022 року, орган опіки та піклування Добропільської міської ради вважає, що батько [PERSON] має всі умови для виховання та утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та вважає доцільним визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] (а.с.37, 38). Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства`наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ, що стосуються дітей. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно із ч.2 ст.188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (зокрема, припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору, суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до положень ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. В судовому засіданні встановлено, що син сторін [PERSON] , [INFO] , припинив проживати з матір`ю [PERSON] та фактично проживає з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на його утриманні. Крім того з матеріалів справи, а також заяви відповідача [PERSON] про визнання позову, де остання зазначила, що обставини викладені у позовній заяві відповідають дійсності, сторони фактично дійшли згоди щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком, оскільки відповідачу [PERSON] за кордоном з двома дітьми дуже складно. У зв`язку з чим, припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання сина, а також визначення його місця проживання з батьком буде сприяти забезпеченню інтересів дитини. До того ж, своєю заявою від 17.10.2022 року відповідач визнала позовні вимоги позивача, тому відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , залишивши стягнення на користь неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, а також визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved