Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача Територіальної громади в особі Київської міської ради, третя особа: Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, в якому просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до майна померлої [PERSON] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивача посилається на наступне. Так, [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 46/100 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 квітня 1996 року. 06 червня 2014 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Шарафетдіновою Н.В. (зареєстровано в реєстрі за № 6-245), згідно якого належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] вона заповіла позивачу. Позивач зазначає, що вона є спадкоємцем за заповітом. У встановлений законом строк позивачем подано заяву про прийняття спадщини до державного нотаріуса Дев`ятої Київської нотаріальної контори, оплативши всі збори. Однак, позивачу згодом стало відомо, що спадкову справу відкрито не було. Позивач зазначає, що отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №5932/02-31 від 19.10.2017 року, у відповідності до якої державним нотаріусом Дев`ятої Київської нотаріальної контори Майданником І.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку з пропущеним строком для прийняття спадщини. У зв`язку з вищевикладеним, позивач вважає, що строк для прийняття спадщини пропущено з поважних причин, а тому просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 30.11.2021 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Територіальної громади в особі Київської міської ради, третя особа: Дев`ята Київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, та призначено підготовче судове засідання. 14.09.2022 р. до суду від представника відповідача Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства, а справу слухати за відсутності представника. Ухвалою суду від 21.09.2022 р. постановленою на місці та занесеною до протоколу судовго засідання, витребувано спадкову справу [PERSON] , яка померла [INFO] , закрито підготовче провадження у справі, та призначено справу до розгляду. 03.10.2022 через канцелярію суду від Державної нотаріальної контори надійшла спадкова справа №761/2017, заведена 19.10.2017 р. щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Позивач в судове засідання не звилась. Через канцелярію суду від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просять задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Суд, врахувавши письмові доводи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В судовому засіданні встановлено, що 46/100 частин квартири за адресою: [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.04.1996 року. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Встановлено, що за свого життя [PERSON] 06.06.2014 склала заповіт, яким квартиру [ADDRESS] заповіла гр. [PERSON] , 1963 р.н., який був посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Шарафетдіновою Н.В. (зареєстровано в реєстрі за № 6-245). Постановою державного нотаріусу Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданника І.В. від 19.10.2017 р. № 5932/02-31, відмовлено позивачу [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки позивачем пропущено встановлений законом 6-ти місячний термін для прийняття спадщини. Позивач просить визнати поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини до майна померлої [PERSON] та визначити додатковий строк для прийняття спадщини, оскільки у встановлений законом строк позивачем подано заяву про прийняття спадщини до державного нотаріуса Дев`ятої Київської нотаріальної контори, оплативши всі збори. Однак, позивачу згодом стало відомо, що спадкову справу відкрито не було. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємством визнається перехід майна спадкодавця в разі його смерті до іншої особи - спадкоємцю у порядку передбаченому законодавством. Спадкоємець може прийняти спадщину за заповітом або за законом. У випадку, коли спадкодавець склав заповіт, - до спадщини закликаються спадкоємці за заповітом. За приписами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст.1212 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця, або день, з якого вона оголошується померлою. У ст. 67 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-12 встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи спадкова справа щодо майна [PERSON] заведена 19.10.2017, що підтверджується інформаційної довідкою зі Спадкового реєстру №57953941 від 17.10.2019 року. Постановою державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданника І.В. від 19.10.2017 р. № 5932/02-31 [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки пропущено встановлений законом 6-ти місячний термін для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України встановлено, що у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 06 вересня 2017 року №6-496цс17. Згідно із ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253, ч. 3, 5 ст. 254 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов"язано його початок; строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Отже, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для подачі заяви на прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. 04 березня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 133/1880/18, провадження № 61-12000св19 (ЄДРСРУ № 88232181) вказав, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.80 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустила строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити їй додатковий строк два місяці для подачі заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved