Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який 14.12.2005 року зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану міста Калуша Калуського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 567. Свої вимоги мотивує тим, що 14.12.2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Спільне сімейне життя між сторонами не склалося, подальше збереження шлюбу є не доцільним. Від шлюбу народилися діти: син, [PERSON] , [INFO] та син, [PERSON] , [INFO] . Спроби для примирення не призвели до позитивних результатів. Сторони припинили шлюбні відносини та проживають окремо та не ведуть спільного господарства. За таких обставин позивач вважає, що шлюб носить формальний характер та подальше його збереження неможливе. Крім того, просить суд залишити проживати сина [PERSON] , [INFO] проживати з нею, а сина [PERSON] , [INFO] залишити проживати з відповідачем, оскільки сину виповнилось 14 років і він сам виявив бажання проживати з батьком. Позивачка в поданій заяві позов підтримала, просить його задоволити повністю та проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідач у своїй письмові заяві просить проводити розгляд справи за його відсутності та вказує про те, що позов визнає та не заперечує щодо залишення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] з ним. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 20.10.2022 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання справи в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. 25.10.2022 року позивачка подала заяву, у якій вказала, що просить проводити розгляд справи за її відсутності та вказує про те, що позов підтримує. 25.10.2022 року відповідач подав заяву, у якій вказав, що просить проводити розгляд справи за його відсутності та вказує про те, що позов визнає, спору про визначення місця проживання дітей не має та не заперечує щодо залишення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] з ним. 01.11.2022 року представник відповідача адвокат Іванів О.Б. подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, не заперечує щодо задоволення позову та просить долучити докази щодо визначення місця проживання дітей сторін по справі. Частиною 1 статті 206\~ЦПК\~України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК\~України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заяви відповідача про визнання позову не суперечать закону, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб. Враховуючи, що відповідач позов визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідачем та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 14.12.2005 року, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану міста Калуша Калуського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 567 (а.с.4). Як вбачається зі світлокопії свідоцтв про народження, за час шлюбу у сторін народилися діти: син, [PERSON] , [INFO] та син, [PERSON] , [INFO] (а.с.5,6). У відповідності до Акту складеного комісією служби у справах дітей Калуської міської ради [PERSON] фактично проживає разом із сином, [PERSON] , [INFO] по [ADDRESS] . Умови проживання є задовільними. Для дитини створені всі необхідні умови проживання та навчання . У відповідності до заяви [PERSON] , [INFO] від 17.10.2022 року, він на даний час проживає з батьком [PERSON] та має намір надалі з ним проживати. Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітніх дітей, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56\~СК\~України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112\~СК\~України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, сторони проживають окремо і практично крім шлюбу їх нічого не зв`язує. Відповідач заперечень з даного приводу не заявляв, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. У відповідності до ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У пункті 14 постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України від\~21\~грудня\~2007\~року\~№11\~«Про\~практику\~застосування судами\~законодавства\~при\~розгляді справ\~про\~право\~на шлюб,\~розірвання\~шлюбу,\~визнання\~його\~недійсним та\~поділ\~спільного\~майна подружжя» судам роз`яснено, що у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Таким чином, у разі наявності спору щодо встановлення місця проживання дітей батьки не позбавлені можливості звернутися до суду із відповідним позовом. Водночас судом звертається увага на те, що під час розгляду цієї справи не вирішується питання саме про визначення місця проживання дітей. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дітей з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дітей. Матеріали дійсної справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Проживання однієї дитини з матір`ю, а іншої батьком не позбавляють батьків приймати участь у вихованні та розвитку спільних дітей. Враховуючи вищезазначене, вік неповнолітньіх дітей, а також ту обставину, що син сторін [PERSON] [INFO] виявив бажання після розірвання шлюбу батьків проживати разом з батьком, враховуючи також приписи Декларації про права дитини, міжнародних актів, що регулюють питання захисту прав та свобод дітей, національного законодавства, суд дійшов висновку, що залишення проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] з матірю, а неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з батьком, є правомірним. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114,\~160 СК України,

Outcome: approved