Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивач 10.11.2021 звернувся до суду із зазначено позовною заявою до відповідача та просить стягнути з останнього кошти, витрачені на допомогу по безробіттю у сумі 11 200 грн та судовий збір в сумі 2270 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач безпідставно отримав допомогу по безробіттю у сумі 11 200 грн (залишок переплати). ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Ухвалою від 30.11.2021 постановив позовну заяву залишити без руху. Ухвалою від 04.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін суддею одноособово. Суд в ухвалі від 08.11.2022 постановив провести розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановити заочне рішення). Представник позивача повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 7, 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив (тобто не з`явився без поважних причин), відзив до суду не подавав. Ніяких клопотань, заяв від цієї особи до суду не надходило. За письмової згоди позивача суд вважає за потрібне розглянути цю справу в порядку ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що сторони, їхні представники не прибули в судове засідання і представник позивача заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає можливим здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 15.06.2020 відповідач звернувся до позивача із заявою про надання статусу безробітного. На підставі поданої заяви, йому було надано статус безробітного та, починаючи з 26.12.2019, призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю. Відповідно до наказу від 15.06.2020 №НТ200615, відповідачу було призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю, починаючи з 26.12.2019. Наказом Широківської районної філії від 28.01.2021 відповідача було знято з обліку як безробітного та припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з його працевлаштуванням. Під час моніторингу достовірності інформації поданої відповідачем до центру зайнятості на підставі інформації отриманої з Реєстру застрахованих осіб було встановлено факт приховування від центру зайнятості інформації про перебування відповідача у трудових відносинах з ТОВ «Будівельна компанія «Девелопментстрой» в період перебування в статусі безробітного та отримання допомоги по безробіттю. В порушення вимог законодавства, відповідач не подав своєчасно відомості про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення та надання соціальних послуг, зокрема відомості про його зайнятість, що вплинуло на умови нарахування та виплати йому допомоги по безробіттю та призвело до незаконного отримання ним коштів. Відповідно до даних довідки центру зайнятості, сума безпідставно нарахованої та виплаченої йому допомоги по безробіттю складає 25 190,53 грн. Відповідач незаконно отримані кошти допомоги по безробіттю в добровільному порядку повернув лише в сумі 13 990,53 грн. Станом на 08.11.2022 суду не надано докази сплати зазначених сум відповідачем. ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилом статті 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. Згідно частини 1 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно з частиною 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення», до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством. Згідно пункту 4 частини 2 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення», зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону і зокрема, зайнятість особи. Пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» встановлено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи. У разі встановлення центром зайнятості належності безробітної особи до категорії зайнятих особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання-соціальних послуг, відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 13.12.2009 №60/62. Судом встановлено, що відповідач, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості, як безробітній, в порушення вимог законодавства не повідомив про його зайнятість в період з 03.11.2020 по 27.01.2021, наслідком чого стало безпідставне нарахування та виплата йому допомоги по безробіттю у розмірі 25 190,53 грн. Станом на 08.11.2022 залишок заборгованості становить 11 200 грн. Встановлення факту зайнятості відповідача на час перебування на обліку, як безробітного, згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», є підставою для стягнення з нього зазначеної суми. Враховуючи зазначене, дослідивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується. Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить 2270 грн з 01.01.2021. Ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не звільнені від сплати судового збору. Ціна позову - 11 200 грн. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2270 грн. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2270 грн. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: approved