Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

15 грудня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій зазначив, що 26 лютого 2021 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 2130 доларів США (що еквівалентно 59\~640,00 грн. на момент складення розписки) та зобов`язався повернути його до 01 грудня 2021 року, на підтвердження чого надав власноручно написану розписку. У зазначений строк грошові кошти так і не були повернуті. Оскільки відповідач відмовляється у добровільному порядку повернути грошові кошти, позивач був вимушений звернутися до суду з відповідним позовом. Станом на 08 листопада 2022 року відзив на позовну заяву до Первомайського міськрайонного суду Харківської області не надійшов. Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. У судове засідання позивач та його представник, адвокат Чуб. С.В. не з`явилися, однак від представника позивача надійшла заява з проханням розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних матеріалів справи, на задоволенні позову наполягають, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання його було повідомлено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно ч. 1\~ст.81 ЦПК України\~кожна\~сторона\~зобов`язана\~довести ті обставини,\~на які вона посилається як на підставу своїх\~вимог\~або заперечень,\~крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,\~незалежно від суми. Згідно ч.2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч.1\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 лютого 2021 року [PERSON] під розписку у борг отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 2130 доларів США на строк до 01 грудня 2021 року, що підтверджується оригіналом розписки від 26 лютого 2021 року (а.с.). Відповідно до оригіналу вимоги від 06 грудня 2021 року, [PERSON] поштовим зв`язком направив [PERSON] вимогу про повернення суми боргу за розпискою від 26 лютого 2021 року, якому відправлення не було вручене під час доставки, через (інші причини) (а.с.15-17). Відповідно до п. 1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від виконання зобов`язання, в силу положень\~ст.525 ЦК України, не допускається. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Так, відповідно достатті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Гривня, як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України, такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц (14-446цс18). Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 14-134цс18. Згідно розписки від 26 лютого 2021 року, встановлено, що відповідач зобов`язався повернути позивачу борг у сумі 2130 доларів США, (що було еквівалентно 59\~640,00 грн. на момент складення розписки) до 01 грудня 2021 року, що вбачається з розписки від 26 лютого 2021 року, а з матеріалів справи вбачається, що навіть на день розгляду справи відповідач своїх зобов`язань за договором позики не виконав, позику не повернув. Отже, у зв`язку з не виконанням зобов`язань за договором позики (розпискою) від 26 лютого 2021 року відповідач [PERSON] перед позивачем [PERSON] має заборгованість у сумі 2130 доларів США. Відповідно до\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Відповідно до\~ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Враховуючи правовий\~висновок,\~що міститься\~у постанові\~від 18\~вересня 2013р.\~Верховний Суд\~України на\~засіданні Судової\~палати у\~цивільних справах\~по справі\~№ 6-63\~цс 13,\~предметом якої\~був спір\~про стягнення\~боргу за\~договором позики.\~При розгляді\~цієї справи\~Верховний Суд\~України зробив\~правовий висновок\~про те,\~що письмова\~форма договору\~позики внаслідок\~його реального\~характеру є\~доказом не\~лише факту\~укладення договору,\~але й\~факту передачі\~грошової суми\~позичальнику.\~Договір позики\~є двостороннім\~правочином,\~а також\~він є\~одностороннім договором,\~оскільки після\~укладення цього\~договору всі\~обов`язки\~за договором\~позики,\~у тому\~числі повернення\~предмета позики\~або рівної\~кількості речей\~того ж\~роду та\~такої ж\~якості,\~несе позичальник,\~а позикодавець\~набуває за\~цим договором\~тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який \~видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що позивач позбавлений можливості відновити своє порушене право на повернення грошових коштів у загальному порядку, окрім судового. Суд, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши всі надані докази, приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає повернення суми позики, посилаючись на договір позики та норми чинного законодавства, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved