Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] , яка в даному будинку не проживає. Позивач звернувся до Полянської сільської ради з приводу виписки особи, яка не проживає в будинку, проте йому надали пояснення, що потрібно звертатися до суду в зв"язку з порушенням особистих прав. Реєстрація в будинку відповідача перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а тому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за місцем реєстрації за адресою [ADDRESS] відмовити. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 серпня 2022 року справу № 306/1367/22 (провадження № 2/306/527/22) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Вінер Е.А. (а.с. 12). 12 серпня 2022 року суддею Свалявського районного суду Вінер Е.А. винесено ухвалу про відкриття провадження у справі(а.с. 13). Адвокат відповідача подав до суду відзив в якому зазначив, що відповідач була зареєстрована в житловому будинку з 2013 року, за життя батька [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідач є спадкоємцем за померлим батьком та вона звернулася до нотаріальної контори. На даний час відповідач має намір скасовувати державну реєстрацію житлового будинку в [ADDRESS] за [PERSON] , оскільки має право на обов"язкову частку в спадковому майні. Вказує, що акт про не проживання особи складений Полянською сільською радою від 04.08.2022 року не може бути доказом, оскільки не вказано скільки часу не проживають в ньому особи, які зареєстровані в житловому будинку. В судовому засіданні адвокат позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити. Адвокат відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог як безпідставних. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Між сторонами існують правовідносини, які повинні регулюватися нормами ст.391 ЦК України. \~ \~ Частиною\~першоюстатті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. \~ Статтею 317\~ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другоїстатті 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першоюстатті 383\~ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини другоїстатті 405 ЦК Україничлен сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із вказаною нормою при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 125/2625/17 (провадження № 61-4819св19) зроблено висновок, зокрема, щодо застосуваннястатті 391 ЦК України та вказано: «зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17, провадження № 14-64цс20,зазначено, що аналіз положень частини другоїстатті 405 ЦК Українидає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року, справа № 441/1259/15-ц, провадження № 61-3690св18. Відповідно до статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шостастатті 81 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 144980755 від 12.11.2018 року (а.с.7). Згідно відповіді сільського голови за № 929/03-05 від 11 серпня 2022 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до Акту №23 від 04 серпня 2022 року шляхом бесіди з сусідами встановлено, що в житловому будинку ніхто не проживає з зареєстрованих осіб. Обстеження проведено в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] (а.с.4). Разом з тим, суд не може взяти до уваги даний акт, оскільки в ньому не зазначено періоду не проживання відповідачем в будинку за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні адвокатом позивача не доведено в судовому засіданні та не надано доказів щодо не проживання відповідачем [PERSON] понад один рік за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи, те, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення, то в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed