Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт [PERSON] , вчинений ним 20.02.2018 року, посвідчений 20.02.2018 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Малярчук Т.І. і зареєстрований у спадковому реєстрі за №62034016. При цьому посилався на те, що посилаючись на те, що станом на 20.02.2018 року [PERSON] в силу наявних у нього захворювань не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати, що свідчить про те, що заповіт не відповідає волі батька позивача і повинен бути визнаний недійсним. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 04.12.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27.07.2021 року по справі призначено посмертну судову психіатричну експертизу та зупинено провадження на час її проведення. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 18.11.2021 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07.02.2022 року по справі призначено додаткову посмертну судову психіатричну експертизу та зупинено провадження на час її проведення. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 30.05.2022 року поновлено провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, а відповідач та її представник заперечували щодо задоволення позову, після перерви відповідач в судове засідання не з`явилася. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що позивач по справі є його племінником, який проживає в Канаді, а померлий є його братом. Він був шокований, що заповіт складений на користь дружини батька, оскільки останній за життя казав, що будинок він залишить у спадщину сину. Брат в 2013 році приїхав на постійне проживання в Україну, а в 2015 році він розписався з відповідачем. Він переніс два інсульти в Ізраїлі, говорив дуже незрозуміло, став все забувати, погано пересувався і жінка робила все, щоб він не спілкувався з рідними. З кінця травня 2020 року брат перебував в лікарні. Про наявність заповіту дізнався вже після смерті брата, про обставини його складення йому нічого не відомо. Чи спілкувався з братом у лютому 2018 року не пам`ятає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її племінником. Увесь час [PERSON] казав, що у нього є син і все робиться для нього. Він хворів у Ізраїлі, мову трохи потягло в нього, мислення більш менш нормальне, все розумів. Після одруження у 2015 році в нього стан здоров`я погіршився, почав забувати. Жалівся на копчик побитий, що голова інколи болить, падіння в нього було при певних обставинах. Про заповіт дізналася вже після його смерті. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона знімала квартиру у [PERSON] з жовтня 2017 року до початку червня 2018 року, який на той час проживав з дружиною. Останні два місяця він був незносний, забував, що отримував від неї плату за квартиру, не впізнавав людей, погано розмовляв, незрозуміло. Він відвідував поліклініку, в нього були проблеми з серцем. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач є його племінником, а [PERSON] є його двоюрідним братом. У 2013 чи 2014 році брат був у лікарні та не впізнав його. У останні три чотири роки до смерті брат незрозуміло розмовляв, не впізнавав людей. У 2018 році його стан погіршився, але чи бачив його у лютому 2018 року не пам`ятає. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивач є племінником її чоловіка. Померлого знала добре, про наявність заповіту знає зі слів чоловіка. Здоров`я у нього було погане, він хворів, тягнулася мова, щось було з пам`яттю, це почалось за років чотири п`ять до його смерті. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її племінником. Валентин обіцяв скласти заповіт на свого сина. Про заповіт дізналася зі слів [PERSON] . У лютому 2018 року з ним не бачилась. В січні 2018 року він почав плутатись в іменах, мова в нього була затягнута після інсульту, забував події. Такий у нього стан був до смерті. Вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків та дослідивши письмові докази по справі, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті батька. 20.02.2018 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Малярчук Т.І., зареєстрований в реєстрі за №222, відповідно до якого все своє майно, яке належить йому та буде належати йому на день його смерті, де б воно не було та з чого б воно не складалося він заповів дружині [PERSON] , [INFO] . Зі змісту вказаного заповіту вбачається, що цей заповіт записано нотаріусом зі слів [PERSON] та до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Частиною 3 ст. 203, 215 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою недійсності правочину. Статтею 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно ст. 1257 ЦК України, заповіт може бути визнано недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Відповідно до завіреної копії медичного звіту на пацієнта [PERSON] від 15.06.2020 року (м. Ашдод, вул. Еран Бен Езра), спадкодавцю з 09.08.2000 року по 04.10.2015 року встановлені діагнози хронічних захворювань, зокрема такі як смертельне ожиріння (06.07.2009 року), гіпертонія (01.07.2011 року), остеоартроз (05.12.2011 року), еректильна дисфункція органічного походження (імпотенція) (22.08.2012 року) та залізодефіцитна анемія (04.10.2015 року). Згідно завіреної копії відповіді спеціаліста по внутрішнім захворюванням і діабету д-ра Алекса Бронштейна клініка Леуміт м. Ашдод, Ізраїль, [PERSON] знаходився на амбулаторному обліку в лікарняній касі Леуміт в період до 2013 року. На фоні факторів ризику серцево-судинних захворювань (ожиріння, гіпертонія, гіперліпідемія) страждав проблемами з пам`яттю (з 2003 року). В 2011 році переніс ішемічний інсульт, який супроводжувався правобічним геміпарезом і додатковим зниженням функції пам`яті і орієнтації. У подальшому відмічалось погіршення орієнтації, лабільний настрій, депресія (в тому числі на фоні еректильної дисфункції). Недотримання рекомендацій спеціалістів (прийом ліків, зниження ваги, фізіотерапія і реабілітація) безумовно призвели до функціональних і органічних уражень органів-мішень (серцево-судинна система, головний мозок) і як наслідок, обмеженої дієздатності. Суд критично ставиться до вищевказаної відповіді спеціаліста, оскільки спадкодавець з 2013 року проживав в Україні, а не в Ізраїлі та не оглядався зазначеним спеціалістом станом на час складення оскаржуваного заповіту. Жоден зі свідків допитаних в судовому засіданні не зміг однозначно пояснити, що бачив чи спілкувався з [PERSON] 20.02.2018 року та їх покази не свідчать про те, що спадкодавець склав заповіт у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Згідно листа КП «Лікарня №2 ім. В.П. Павлусенка» Житомирської міської ради від 16.12.2020 року №2243, за медичною допомогою [PERSON] в поліклініку не звертався, амбулаторна карта відсутня. З відповіді КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради від 01.07.2022 року №1934 вбачається, що [PERSON] , [INFO] на психіатричне лікуванні в КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради не поступав, на обліку не перебуває. Відповідно до висновків судово-психіатричного експерта №304-2021 від 26.10.2021 року та №255-2022 від 30.08.2022 року, внаслідок вивчення наданих на експертизу матеріалів цивільної справи та медичної документації комісія дійшла висновку, що надати відповідь на питання, які цікавлять суд, неможливо, так як відомості про психічний стан [PERSON] на період, який цікавить суд, відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що а ні показами свідків, а ні письмовими доказами по справі не підтверджуються обставини, на які посилається позивач в позові, що [PERSON] саме на момент складення заповіту 20.02.2018 року не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг ними керувати внаслідок наявних у нього захворювань, а тому волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Враховуючи вищенаведене, відсутні правові підстави для визнання заповіту недійсним, а тому позов не підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed