Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом у якому просить: - визнати незаконними дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко Світлани Олександрівни щодо відкриття спадкової справи №15/2016 та видачі свідоцтва про право на спадщину від 03.03.2017 за реєстровим номером 304; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 03.03.2017 за реєстровим номером 304. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] та відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] (далі також квартира). Спадкоємцем до майна [PERSON] був його син та батько позивача [PERSON] , який проживав із позивачем. Оскільки батько позивача мав алкогольну залежність вона самостійно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після діда. 25.08.2016 Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №628/2016. 07.10.2016 позивач звернулася до вказаної контори разом із [PERSON] для подання заяви про прийняття спадщини. Проте, 15.10.2016, [PERSON] зник. Позивач неодноразово зверталася до поліції, відповідні відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оголошено розшук [PERSON] 07.03.2017 позивач виявила у спадковій квартирі сторонніх людей, які вказали що є її власниками. Після цього позивач звернулася до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори де дізналася, що відповідачем - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О., 03.03.2017, видано свідоцтво про право на спадщину після [PERSON] на [PERSON] . Також, 07.03.2017 відповідачем внесено запис про іпотеку квартири та у зв`язку із цим запис про її обтяження. Крім того 22.03.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М. припинено обтяження та у цей же день зареєстровано право власності на квартиру за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Влітку 2017 року [PERSON] з`явився, перебував у поганому фізичному стані. Останній звертався до прокуратури із заявами про його незаконне утримання та примушування підписувати документи. [INFO] [PERSON] помер. Дії відповідача та видача ним свідоцтва про право на спадщину позивач вважає незаконними з огляду на те, що відповідач не міг заводити спадкову справу, оскільки спадкова справа вже була заведена Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою, а також оскільки спадкова справа була заведена не за місцем відкриття спадщини. В поясненнях представник третьої особи [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що [PERSON] самостійно не звертався до суду із вимогами щодо квартири. Позивач не підтвердила обставин викрадення останнього. Позивач не має права пред`являти відповідний позов, оскільки не єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] був [PERSON] . Відзив відповідача було залишено без розгляду ухвалою від 18.10.2021. В судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову підтримали, надали пояснення, аналогічні фабулі позовної заяви. Відповідач та представник відповідача заперечили проти позову, вказали, що позивач не має право на позов, право позивача не порушені оскаржуваними діями та свідоцтвом. Спадкова справа була заведена відповідачем правомірно, оскільки спадкова справа Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою заведена на « [PERSON] », тоді як відповідачем було надано документи на спадкодавця « [PERSON] ». Відповідно відповідачем не могло бути встановлено наявність іншої спадкової справи. На час відкриття спадщини нотаріуси не мали доступу до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Тому відповідач діяла у відповідності до закону. Представник третьої особи Неханевича Л.Б. просив відмовити у задоволенні позову з мотивів, наведених у письмових поясненнях. Обставини, встановлені судом. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.10.1999, квартира за адресою: [ADDRESS] належить « [PERSON] » та « [PERSON] ». Позивач є дочкою [PERSON] , останні є сином [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. За заявою позивача від 25.08.2016, Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою, 25.08.2016 заведено спадкову справу №59412187 після смерті [PERSON] і [PERSON] . Позивачкою подано нотаріусу свідоцтво про смерть [PERSON] , який помер [INFO] , актовий запис №1328 від 17.08.2016, видане Бабушкінським районним у м. Дніпропетровську відділом державної РаЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області. В межах вказаної спадкової справи із заявою про прийняття спадщини від 07.10.2016 звернувся також [PERSON] , для підтвердження особи надав копію посвідчення. За заявою [PERSON] від 24.10.2016, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О., 24.10.2016 заведено спадкову справу №59692601 після смерті [PERSON] [PERSON] подано нотаріусу свідоцтво про смерть [PERSON] , який помер [INFO] , актовий запис №1862 від 17.08.2016, видане Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області, а також копію свого свідоцтва про народження (батько вказаний як [PERSON] ), копію свого паспорта громадянина України серії [NUMBER] . В межах вказаної спадкової справи видано свідоцтво про право на спадщину після [PERSON] на [PERSON] , предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] . При цьому вбачається, що [PERSON] успадкував частку у квартирі після [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки проживав разом із нею на момент її смерті. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.01.2020, щодо квартири [ADDRESS] у реєстрі містяться наступні записи: - 22.03.2017 про право власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2017, запис вчинено приватним нотаріусом ДМНО Рябих В.М.; - 22.03.2017 про припинення іпотеки та обтяження, запис вчинено приватним нотаріусом ДМНО Рябих В.М.; - 07.03.2017 про іпотеку та у зв`язку із цим про обтяження, іпотекодержатель [PERSON] , іпотекодавець [PERSON] , запис вчено відповідачем; - 03.03.2017, про право власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.03.2017, виданого відповідачем, запис вчинено останньою. Третьою особою долучено копію договору купівлі-продажу від 22.03.2017 згідно якого [PERSON] сплатив [PERSON] 149\~843 грн. та розписку за якою [PERSON] отримав 18 тис. доларів США Із відповіді Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі від 24.12.2021 вбачається, що про смерть [PERSON] виявлено актовий запис №1328 про що видано свідоцтво про смерть від 17.08.2016. Актового запису №1862 не виявлено. З інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Відділ державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції припинено 20.01.2016. При зверненні до суду позивачем сплачено 1\~681,60 грн. та 420,40 грн. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частин 1 та 2 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Відповідно до\~ст.1261\~ЦК України,\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. За приписами п.1.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна. Якщо об`єктів нерухомого майна декілька і їх місцезнаходження різне, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження одного із об`єктів цього майна на вибір спадкоємця(ів). Відповідно до ч.1 ст.13-1 Закону України «Про нотаріат», нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Нотаріальні округи визначаються відповідно до адміністративно-територіального устрою України. У містах з районним поділом округом діяльності нотаріуса є вся територія міста. Згідно п.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції, що діяла на момент заведення спадкової справи відповідачем, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз`яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. При встановленні факту одночасного відкриття декількох спадкових справ (наприклад, за місцем проживання спадкодавця і за місцезнаходженням спадкового майна), спадкові справи, відкриті з порушенням вимог статті 1221 Цивільного кодексу України, повинні бути передані за належністю нотаріусу, до компетенції якого входить ведення цієї спадкової справи. Відповідно до ч.2 ст.2 КК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. За приписами п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін. У відповідності до ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (ч.1). Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч.3). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Викладений висновок сформований у пунктах 40, 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц (провадження №14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2021 у справі №707/2-1006/2011 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18), від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (провадження №14-178цс18), від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (провадження №14-392цс18), від 12.12.2018 у справі №570/3439/16-ц (провадження №14-512цс18), від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц (провадження №14-511цс18), від 05.05.2019 у справі №554/10058/17 (провадження №14-20цс19). Окрім того, за висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі N910/3009/18 (провадження N12-204гс19) від 04.09.2018 вказано, що «ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту)». Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18.07.2006), постанови КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі №759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 №161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц. Висновки суду. Вирішуючи даний спір суд виходить із наведених вище висновків Верховного Суду за якими заявлений спосіб захисту повинен забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Крім того позов має бути пред`явлений до належного відповідача чи декількох відповідачів. В судовому засіданні позивач вказала, що захищає в суді право власності на квартиру [ADDRESS] . При цьому судом встановлено, що право власності на вказану квартиру, на підставі договору купівлі-продажу, набуто [PERSON] . Проте позивач не заявляє вимоги, за якою може бути відновлено її речове право, зокрема вимоги про витребування майна, а також не визначає останнього власника майна відповідачем. Кожна із наведених обставин є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому суд враховує, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Відтак, як визнання незаконними дій нотаріуса, так і скасування свідоцтва про право на спадщину не може змінити факту набуття права власності на квартиру батьком позивача, який прийняв спадщину. Відтак позов не може бути задоволеним. Оскільки позов не може бути задоволеним виходячи із наведених вище висновків, враховуючи висновки ЄСПЛ та Верховного Суду щодо мотивування судового рішення, для уникнення встановлення преюдиційних обставин, без жодної для цього необхідності, особливо зважаючи на можливість звернення позивача до суду із належними вимогами до належного відповідача, суд вважає за можливе та достатнє обмежитися наведеними вище висновками та не наводити відповіді на кожен аргумент учасників справи. Враховуючи, що суд відмовляє у позові судові витрати позивач не підлягають до задоволення. Представник відповідача зазначала, що про судові витрати буде заявлено в порядку ст.246 ЦПК України. Іншими учасниками судових витрат не заявлено. Виконуючи вимоги частини 9 ст.158 ЦПК України, суд у судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. При цьому заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (ч.10 ст.158 ЦПК України).

Outcome: dismissed