Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

До Дарницького районного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліаб» з позовом до [PERSON] , треті особи: Перший приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тарас Олександра Василівна, [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Вимоги позову обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду Одеської області від 13.03.2019 року по справі №916/2303/18 присуджено стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІАБ» безпідставно отримані грошові кошти в сумі 420 000 грн. та судові витрати на оплату судового збору в сумі 6 299,97 грн. За заявою ТОВ «ЛІБ» Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 12.07.2019 року відкрито виконавче провадження №59529490 про стягнення вказаної суми, а також постановою накладено арешт на все майно боржника, в тому числі - на трикімнатну квартиру загальною площею 97 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.05.2020 року за № 210435478 позивачу стало відомо, що зазначену квартиру на яку було накладено обтяження у вигляді арешту було відчужено 26.12.2019 року за договором купівлі-продажу від 26.12.2019 року та новим власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Таким чином, позивач вважає, що право власності на вказане майно на підставі договору купівлі-продажу майна, перейшло до нового власника в супереч вимогам Закону, а відтак звернувся до суду за захистом своїх прав. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслали. Про причину неявки суд не повідомили, відзив та інші заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Одеської області від 13.03.2019 року, яке набрало законної сили, по справі №916/2303/18 присуджено стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІАБ» безпідставно отримані грошові кошти в сумі 420 000 (чотириста двадцять тисяч) грн. 00 коп. та судові витрати на оплату судового збору в сумі 6299 (шість тисяч двісті дев`яносто дев`ять) грн. 97 коп. У зв`язку із невиконанням відповідачем вказаного судового рішення в добровільному порядку, за заявою ТОВ «ЛІБ» Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 12.07.2019 року відкрито виконавче провадження №59529490 про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 420 000 грн. 00 коп. та судових витрат на оплату судового збору в сумі 6299 грн. 97 коп. В заяві про відкриття виконавчого провадження ТОВ «ЛІАБ» інформувало ДВС про наявність у боржника майна, на яке просили накласти арешт та звернути стягнення - трикімнатна квартира загальною площею 97 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження наявності майна у боржника до заяви про відкриття виконавчого провадження заявником додано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 20.06.2019 року. Постановою державного виконавця накладено арешт на все майно боржника, в тому числі - на трикімнатну квартиру загальною площею 97 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Постановою від 15.10.2019 старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Яцина О.С. доручено Дарницькому районному відділу державної виконавчої служби м. Києва, за місцем знаходження майна, здійснити опис та арешт квартири за адресою: [ADDRESS] . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.05.2020 за № 210435478 вбачається, що 05.08.2019 року на квартиру за адресою: [ADDRESS] , здійснено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, здійсненого на підставі постанови 59529490 старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Яцини О.С. Також, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.05.2020 року за № 210435478 Позивачу стало відомо, що зазначену квартиру на яку було накладено обтяження у вигляді арешту відчужено 26.12.2019 року за договором купівлі-продажу від 26.12.2019 року, серія та номер 50491716, посвідченого приватним нотаріусом Тарас Олександрою Василівною Київського міського нотаріального округу. Згідно інформаційної довідки, новим власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Згідно ст.. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За положеннями ч. 1 ст. 203 Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Згідно зі ст. 46-1 Закону України "Про нотаріат", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва обов`язково використовує відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отримана нотаріусом під час вчинення нотаріальних дій, залишається у відповідній справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Користування Державним реєстром речових прав на нерухоме майно здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію, або його помічником. Частиною 2 ст. 55 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що при посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту. В разі наявності заборони угода про відчуження майна, обтяженого боргом, посвідчується лише у разі згоди кредитора і набувача на переведення боргу на набувача. Також у п. п. 2.1, 2,4 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження нерухомого майна нотаріусом перевіряється відчутність заборони відчуження або арешту майна, а також відсутність обтяження нерухомого майна іпотекою, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, статей 2, 4, 5, 18 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності (відсутності) цивільних прав або майна в інших осіб. Статтею 124 Конституції України, ст.. 18 ЦПК України визначено принцип обов`язковості судових рішень. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ч. 6 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом. Отже, встановлення арешту на майно боржника в ході примусового виконання рішення суду направлене на уникнення можливих недобросовісних дій з боку відповідача для забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, яке є по суті обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Таким чином, встановлені обмеження у вигляді арешту майна в ході виконавчого провадження не давали можливості відповідачу самостійно розпоряджатися - без згоди стягувача, яка надана не була, отже укладений договір купівлі-продажу від 26.12.2019 року, серія та номер 50491716, не відповідає вимогам Закону, посвідчений нотаріусом незаконно, направлений на ухилення боржником - [PERSON] від виконання рішення Господарського суду Одеської області від 13.03.2019 року по справі №916/2303/18, яке Відповідачем до теперішнього часу не виконано, а отже підлягає скасуванню. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved