Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

Заявники звернулися до суду, в порядку окремого провадження зі спільною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтували тим, що 20 грудня 2019 року між заявниками було укладено шлюб, який був зареєстрований у Суворовському районному у м.Одеса відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що у книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за №1490. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між заявниками не склалося. Заявниця [PERSON] є послідовницею Міжнародного товариства свідомості Крішни (Internatsonal Society for Krishna Consciousness) та вирішила, що її необхідно проживати у співтоваристві у храмі [PERSON] , розташованому у графстві Хартфордшір , Англії . На теперішній час заявниця має електронне запрошення (візу) для виїзду до Сполученого Королівства. Заявник [PERSON] не поділяє поглядів заявниці та проти переїзду з нею та дитиною за кордон. Фактично шлюбні відносини між заявниками припинені та спільне господарство не ведеться з 31 грудня 2021 року. З цього часу подружжя проживає окремо в різних регіонах України. За таких умов заявники вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам кожного з них та їхньої доньки. Між заявниками досягнуто угоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільної дитини - [PERSON] , про що свідчить нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рогатіним В.О., договір №1260 від 06 вересня 2022 року та додаткова угода до Договору №1260 від 06.09.2022 року. Будь-які спори стосовно майна, виплати аліментів на утримання дитини або інших питань між заявниками відсутні. За таких обставин, просять шлюб, укладений між ними, розірвати, визначити порядок участі батьків у вихованні та утриманні спільної дитини. Заявники [PERSON] та [PERSON] , були належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи, шляхом направлення SMS повідомлень, які ними отримано, в судове засідання не з`явилися, про поважність причини неявки суд не повідомили, клопотань про перенесення та відкладення судового засідання не направили. Від представника заявників адвоката Волкова І.І. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторін. Представник третьої особи - служби у справах дітей Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, будучи належним чином повідомленим, про час, дату та місце розгляду справи, шляхом направлення повідомлення на електронну адресу, до судового засідання не з`явився, направив заяву до суду, згідно якої просить розглянути справу за відсутності їх представника, не заперечують проти задоволення вимог викладених у заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу, підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 293 ЦПК України та п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має неповнолітніх дітей. Згідно зі ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з ст. 24 зазначеного Кодексу, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статті 56 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Відповідно до положень Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України), шлюб може бути розірвано за рішенням суду за спільною заявою подружжя, яке має дітей, в порядку, встановленому ст. 109 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. При цьому, згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб», розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони зареєстрували шлюб 20 грудня 2019 року в Суворовському районному у місті Одеса відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що у книзі реєстрації актів про шлюб 20.12.2019 зроблено відповідний актовий запис №1490. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15 грудня 2020 року Суворовським районним у місті Одеса відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Згідно договору між батьками про виховання та утримання дитини №1260 від 06 вересня 2022 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рогатіним В.О., сторони досягли згоди щодо утримання та виховання дитини. Згідно додаткової угоди між заявниками №1586 від 03 листопада 2022 року (до договору про виховання та утримання дитини №1260 від 06 вересня 2022 року), нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рогатіним В.О., «Батько самостійно здійснює виховання та утримання дитини до досягнення нею повноліття та одноособово приймає всі необхідні рішення стосовно дитини, пов`язані з її перебуванням, проживанням, навчанням, лікуванням та оздоровленням. Батько відмовляється від отримання аліментів від матері, на утримання дитини». При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Таким чином, в ході судового засідання суд повинен з`ясувати наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору. Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка. Судом встановлено, що заявники намірів поновлювати шлюбні стосунки та примиритись не мають, дочка залишається проживати разом з батьком, який самостійно здійснює виховання та утримання дитини, відмовляється від аліментів на утримання дочки. Судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, між ними втрачене взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних стосунків між заявниками не можливе і суперечить інтересам подружжя. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною 3 статті 293 ЦПК України, передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки заявниця при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу, згідно своїх вимог. Враховуючи викладене, з огляду на спільну заяву подружжя, обставини, викладені в ній, той факт, що шлюбні відносини між заявниками фактично припинилися, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливе і суперечить їх інтересам та дитини, суд дійшов висновку, що шлюб між заявниками існує формально і повинен бути розірваним. Згідно зі статтями 104, 114 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно приписів ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Що стосується вимоги заяви щодо визначення порядку участі батьків у вихованні та утриманні спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , відповідно до нотаріально посвідченого договору НСВ 117449 від 06.09.2022 року та Додаткової угоди до нього, така вимога є безпідставною та задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Стаття 157 Сімейного кодексу України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Повноцінна участь батьків у вихованні дітей максимально забезпечується при їх спільному проживанні з батьками. В тих випадках, коли батьки, внаслідок розірвання шлюбу або з інших причин, не проживають спільно, можуть виникати спори щодо участі у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини та порядку зустрічей з дитиною того батьків, хто проживає окремо. Так, частиною третьою статті 157 Сімейного кодексу України встановлено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню, в якому батьки можуть визначити не тільки участь у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо (тобто встановити графік зустрічей з дитиною), але і встановити місце проживання дитини та порядок її утримання. Одночасно, статтею 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Факт визначення порядку участі батьків у вихованні та утриманні спільної дитини - [PERSON] , [INFO] заявниками врегульовано самостійно, в добровільному порядку, шляхом укладення відповідного, нотаріально засвідченого договору, а тому суд вважає, що в задоволенні вимог заяви стосовно визначення порядку участі батьків у вихованні та утриманні спільної дитини - [PERSON] , [INFO] слід відмовити, оскільки чинним законодавством не передбачено вирішення вказаних питань судом в порядку окремого провадження. Вказана вимога при наявності спору між батьками дитини, може бути вирішена судом в порядку позовного провадження за участю сторін по справі та органу опіки та піклування.

Outcome: partial