Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить: визнати за ним в порядку набувальної давності право власності на земельну ділянку площею 0,0480 га, кадастровий номер 3210600000:01:009:0064, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 04.08.1998 р., приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Базир В.Г. купив у [PERSON] 1/4 частину належного їй житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу будинку зареєстровано в реєстрі за № 4900. Ним фактично був куплений у [PERSON] житловий будинок разом із земельною ділянкою, на якому він розташований. З часу купівлі - продажу будинку з господарськими будівлями і спорудами він постійно та безперервно користуюся прибудинковою присадибною земельною ділянкою з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,0480 га. З метою приватизації земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , позивач звернувся до КП Броварської міської ради «Бровари-землеустрій» із заявою про виконання робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В процесі виготовлення технічної документації із землеустрою, йому стало відомо, що земельна ділянка площею 0,0480 га. за адресою: [ADDRESS] ), на якій розташована належна йому на праві власності 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями, належить на праві власності, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІУ -КВ № 006414 [PERSON] , на підставі рішення виконавчого комітету Броварської міської Ради народних депутатів № 134 від 24.04.1998 року. Земельній ділянці площею 0,0480 га цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , присвоєний кадастровий номер: 3210600000:01:009:0064. Після виготовлення технічної документації державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Зарубіною М.Г., було винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 31 травня 2021 р., в реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,0480 га. за адресою: [ADDRESS] ), кадастровий номер 3210600000:01:009:0064, у зв`язку з тим, що згідно відомостей ДЗК право власності на земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] . З метою врегулювання вказаного питання в позасудовому порядку, позивач почав розшукувати колишню власницю будинку та земельної ділянки [PERSON] . Від її дочки [PERSON] , йому стало відомо, що [PERSON] померла [INFO] , в місті Києві. Спадкове майно після смерті [PERSON] її єдина дочка, спадкоємець першої черги за законом - [PERSON] не оформляла та з заявою про прийняття спадщини до органів нотаріату не зверталася. На земельну ділянку площею 0,0480 га. за адресою: [ADDRESS] ), не претендує, оскільки вважає, що її мати за життя продала 1/4 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , разом із земельною ділянкою. У зв`язку з цим, позивач просить визнати за ним право власності на вказану вище земельну ділянку за набувальною давністю. Ухвалою Броварського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 19 вересня 2022 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій вказала, що в 1998 році її мати [PERSON] згідно договору купівлі-продажу житлового будинку продала належну їй на праві власності 1/4 частину жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] . Фактично разом з частиною будинку її матір`ю була продана і земельна ділянка площею 0,0480 га., цільове призначення для обслуговування жилого будинку. В 2007 році [PERSON] померла, вона є її єдиною дочкою та спадкоємцем. Після смерті матері спадщини вона не приймала та до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталася. Жодних претензій майнового характеру з приводу права власності на земельну ділянку площею 0,0480 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до [PERSON] , вона не має. Просила розглянути справу у її відсутності. Згідно із частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ухвалою Броварського районного суду Київської області від 23 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 08 листопада 2022 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує. 09 листопада 2022 року від представника Київської міської ради Приходько Д.О. до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 04 серпня 1998 року приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Базир В.Г., [PERSON] придбав у [PERSON] 1/4 частину належного їй житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу будинку зареєстровано в реєстрі за № 4900. З часу купівлі - продажу будинку з господарськими будівлями і спорудами [PERSON] постійно та безперервно користуюся прибудинковою присадибною земельною ділянкою з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,0480 га. Вказана обставина підтверджується Актом обстеження умов проживання, складеним 30 вересня 2021 року депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області УІІІ скликання, [PERSON] , в якому зазначено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , де постійно проживає з серпня 1998 року і з цього часу постійно та безперервно користується прибудинковою земельною ділянкою, площею 0,0480 га., цільове призначення - для будівництва і вслуговування житлового будинку. З метою приватизації земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] звернувся до КП БМР «Бровари-землеустрій» із заявою про виконання робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В процесі виготовлення технічної документації із землеустрою, з`ясувалося, що земельна ділянка площею 0,0480 га. за адресою: [ADDRESS] ), на якій розташована належна [PERSON] на праві власності 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями, належить на праві власності згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІУ -КВ № 006414 [PERSON] , на підставі рішення виконавчого комітету Броварської міської Ради народних депутатів № 134 від 24.04.1998 року. Земельній ділянці площею 0,0480 га. цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , присвоєний кадастровий номер: 3210600000:01:009:0064. Після виготовлення технічної документації державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Зарубіною М.Г., було винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 31 травня 2021 р., в реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,0480 га. за адресою: [ADDRESS] ), кадастровий номер 3210600000:01:009:0064, у зв`язку з тим, що згідно відомостей ДЗК право власності на земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до роз`яснень, наданих в п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. При цьому, для визнання права власності за набувальною давністю суд має встановити такі обставини: тривале, добросовісне, відкрите та безперервне володіння майном як своїм власним. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15-ти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється у порядку, встановленому цим Кодексом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №760/608/17 вказано, що умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладені вище обставини справи, визнання відповідачем позову, безперервне володіння позивачем земельною ділянкою вже понад 15 років, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved