Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-03 00:00:00

04.10.2022р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з заявою, в якій заінтересованою особою вказала Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місту Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумової О.С. від 04.10.2022р. відкрито провадження у справі (а.с. 11). У поданій заяві [PERSON] посилається на те, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] о 01:45 год., під час ракетного обстрілу, ракета влучила у приватний будинок, де загиблий спав, коли з`явилась змога вийти з укриття, [PERSON] вже був без ознак життя. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки смерть сталася на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стан». Місцем смерті є [ADDRESS] . Встановлення факту смерті необхідно заявниці для державної реєстрації смерті. У поданій заяві просить встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] о 01:45 год. під час ракетного обстрілу, місто смерті є [ADDRESS] . В судовому засіданні заявниця вимоги заяви підтримала та просила їх задовольнити. 04.11.2022р. заявниця подала до суду заяву, в якій просила завершити розгляд справи без її участі та без фіксування судового процесу технічними засобами. Заявлені вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, надала додатково копії з матеріалів кримінального провадження № 12022041650001441 від 18.10.2022р. та фотографію зруйнованого будинку (а.с. 28, 29). Представник Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи (а.с. 22). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків. У відповідності до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника (ч. 1). Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду (ч. 2). Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч. 4). Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Фактом підтвердження родинного зв`язку є свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 07.10.2022р. Соборним відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіольного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 9). [INFO]. о 01:45 год. загинув [PERSON] , [INFO] , під час ракетного обстрілу, через влучання ракети у приватний будинок (а.с. 4, 18, 23 - 27). Заявниця була допитана під час розгляду заяви як свідок і пояснила суду, що 24.02.2022р. в Харківській області почалися активні воєнні дії з боку рф, почалися обстріли, військові рф зайняли її будинок, тому вони з її родиною, в тому числі з сином [PERSON] , [INFO] , були вимушені виїхати зі свого постійного місця проживання, а саме, з [ADDRESS] , до її брата [PERSON] , [INFO] , та стали проживати за адресою: [ADDRESS] . [INFO]. вночі, коли всі лягли спати, розпочався артобстріл з боку рф, а також військові почали стріляти ракетами по жилих будинках та близько 01 год. 45 хв. в будинок влучив снаряд, та потрапив до кімнати, саме тоді, коли в ній був її син, [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого останній загинув. Його завалило зруйнованою стіною. Вони разом із сусідами дістали з під завалів. Поховали його самостійно [INFO]. приблизно о 14 год., труну збудував брат заявниці. Оскільки були активні бойові дії, в них не було можливості звернутись до поліції та лікарні, тому вони звернулись до сусідів та склали акт про загибель її сина та про те, що його було поховано рідними та сусідами на кладовищі в с. Циркуни, [INFO]. Також під час допиту заявниця надала суду відео місця загибелі [PERSON] , яке було знято її невісткою [PERSON] . Факт смерті заявниця підтверджує копією акту, що був складений на місці загибелі, своїми поясненнями, наданими у судовому засіданні, як свідком подій, а також копіями матеріалів кримінального провадження № 12022041650001441, внесеного до ЄРДР 18.10.2022р., розпочатого за заявою [PERSON] за ознаками ч. 2 ст. 438 КК України, з яких видно, що заявниця була допитана у якості потерпілої і надала слідчому показання про загибель її сина [PERSON] (а.с. 4, 18, 23 - 27). Встановлення факту смерті необхідно заявниці для подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Станом на 03 жовтня 2022 року Циркунівська сільська територіальна громада Харківського району Харківської області входить до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 вересня 2022 року, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року за №75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13 вересня 2022 року за №206). Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження судом розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових або майнових прав підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, якщо від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до роз`яснень п. 13 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Згідно з п. 18 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органі, а є лише підставою для їх одержання. Згідно з п. 9 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження. Заявниця надала до суду Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадженням, внесеним 18.10.2022р. до ЄРДР за № 12022041650001441, відповідно до якого 17.10.2022р. до ЧЧ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , адреса мешкання: [ADDRESS] , реєстрації: [ADDRESS] , про те, що [INFO]. внаслідок порушення правил та звичаїв ведення війни з боку рф, в результаті артобстрілів за адресою: [ADDRESS] , загинув син заявниці [PERSON] , [INFO] (ЖЄО № 30925 від 17.10.2022р.) (а.с. 23 - 25). В межах кримінального провадження № 12022041650001441 від 18.10.2022р., яке перебуває у провадженні СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області була допитана у якості потерпілої [PERSON] , яка пояснила, що 24.02.2022р. в Харківській області почалися активні воєнні дії з боку рф, тому вони з її родиною, в тому числі з сином [PERSON] , [INFO] , були вимушені виїхати зі свого постійного місця проживання, а саме з [ADDRESS] , до її брата [PERSON] , [INFO] , та стали проживати за адресою: [ADDRESS] . Так, коли [INFO]. розпочався артобстріл з боку рф, а також військові почали стріляти ракетами по жилих будинках та близько 01.45 год. в будинок влучив снаряд, та потрапив до кімнати, саме тоді, коли в ній був її син, [PERSON] , [INFO] , в наслідок чого останній загинув. Так як були активні бойові дії, в них не було можливості звернутись до поліції та лікарні, тому вони звернулись до сусідів та склали акт, про загибель її сина та про те, що його було поховано рідними та сусідами на кладовищі в с. Циркуни, [INFO]. о 01.46 год. (а.с. 26 - 27). Крім того, на обґрунтування своєї позиції [PERSON] надала до суду фотокопію будинку, в якому перебував її син та в який потратив снаряд після ракетного обстрілу села (а.с. 18). Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. За ч.ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. В силу положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Відповідно ст. 9 вказаного Закону, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996р., §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016р.) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001р., §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016р., §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Виходячи з наявних у справі доказів вбачається, що реєстрація смерті сина заявниці у органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, можливості зареєструвати його смерть не має, тому відновлення порушених прав заявниці неможливо в іншій спосіб, як встановлення даного юридичного факту в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно вказаних Правил державної реєстрації актів цивільного стану в України у зв`язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника. Наведене свідчить, що факт смерті сина заявниці є доведеним, та враховуючи, що він помер під час тимчасової окупації с. Циркуни, Харківського району, Харківської області, реєстрація його смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану через відсутність документів є неможливою, а встановлення факту смерті необхідне для отримання свідоцтва про смерть, суд приходить до висновку, що вимоги заявниці законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно з ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 18 Постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 15 від 25.05.1998р.) при постановлені рішення в справах про встановлення фактів, розподіл судових витрат не застосовується. На підставі викладеного,

Outcome: approved