Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування частини витрат на придбання спільного майна. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час зареєстрованого шлюбу між ним та Відповідачкою була придбана квартира [ADDRESS] за кредитні кошти на підставі Договору про надання іпотечного кредиту. За інформацією наданою позивачем в своїй позовній заяві, за час шлюбу подружжя спільно виплачувало суму боргу, але після фактичного розірвання шлюбних відносин у жовтні 2017 року сума боргу виплачувалась ним самостійно. На підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08.12.2020 року у цивільній справі №759/10102/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та визнано право власності за [PERSON] на Ѕ частину квартиру [ADDRESS] . Зважаючи на те, право власності у частці Ѕ квартири було визнано за відповідачкою, [PERSON] вважає, що вона має відшкодувати йому половину всіх витрат, які він поніс із фактичного розірвання шлюбних відносин, тобто із жовтня 2017 року по день подання позовної заяви до суду (червень 2021 року) у розмірі 279 961, 50 грн. за погашення кредитного договору та 2026,81 грн. додаткові витрати по кредитному договору, всього - 281 988, 31 грн. 07 липня 2021 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. 10 вересня 2021 року на адресу суду був направлений відзив на позовну заяву в якому відповідачка заперечувала, щодо задоволення позову в повному обсязі, просила відмовити в задоволенні. В обґрунтування цього вказала, що позивачем була зазначена невірна сума погашення кредитного договору у період з січня 2017 року по листопад 2017 року, посилаючись на квитанції про оплату, що були надані відповідачем суду першої інстанції по справі №729/10102/18. Також вказала, що мала можливість і хотіла погашати кредит разом із [PERSON] , але обставини розірвання відносин та позбавлення її можливості доступу до спільного майна, зокрема квартири [ADDRESS] навіть після винесення рішенням суду про визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину зазначеної квартири, фактично позбавило її можливості сплачувати кредит разом із відповідачем. До того ж, [PERSON] вказує, що позивач сам користується даною квартирою, здає її в оренду, а отриманими від оренди коштами погашає кредит. За таких обставин вважає, що через отримання позивачем доходу від здачі квартири в оренду погашення кредиту відбувається за спільні кошти через що, кошти сплачені по кредиту з моменту припинення спільного проживання, листопада 2017 року до часу подання позовної заяви були погашені спільними коштами і заборгованості перед позивачем в неї не має. 20.09.2021 року на адресу суду від позивача надійшли заперечення на відзив, в яких останній наполягав на задоволенні позовних вимог. 30.09.2021 року через канцелярію суду від представника відповідача- адвоката Ракоц І.В. надійшли заперечення, в яких останній просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування частини витрат на придбання спільного майна відмовити в повному обсязі. 06 жовтня 2021 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Глузд О.В., позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Ракоц І.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, наголошував на невідповідності обставин, наведених [PERSON] у своїй позовній заяві фактичним обставинам справи. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, заслухавши сторін, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши у судовому засіданні докази, на які посилаються сторони, у відповідності до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 30 жовтня 1999 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб за записом №2040, що підтверджується свідоцтвом про одруження № [NUMBER] від 30 жовтня 1999 року (а.с. 6 том 1). Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 липня 2018 року по справі №759/17915/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 10 том 1). 18 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11361405000 за яким Банк зобов`язався надати [PERSON] кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, Доллар США, в сумі 100000,00 (Сто тисяч доларів США 00 цнт.), що дорівнювало 485430,00 (Чотириста вісімдесят п`ять тисяч чотириста тридцять грн. 00 коп.) гривень за курсом НБУ на день укладення договору (а.с. 16-21 том 1). 18 червня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений Приватним нотаріусом Івановою Лідією Миколаївною, щодо квартири під номером [ADDRESS] . Пунктом 3 Договору встановлено, що продаж квартири вчинено за 485 000 (чотириста вісімдесят п`ять тисяч) гривень, [PERSON] купує квартиру у тому числі за кошти, одержані за Кредитним договором, укладеним між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» 18 червня 2008 року. Пунктом 19 Договору встановлюється, що цей договір укладено, зокрема, за згодою дружини [PERSON] - [PERSON] (а.с. 14 том 1). Отже, квартира під номером [ADDRESS] була придбана [PERSON] у період зареєстрованого шлюбу із [PERSON] , за її згодою, за кошти, отримані [PERSON] за кредитним договором із АКІБ «УкрСиббанк». За період із 18.06.2008 року по 17.01.2017 року за Договором про надання споживчого кредиту №11361405000 від 18.06.2008 року, укладеного на ім`я [PERSON] , ПАТ «УкрСиббанк» було отримано грошових коштів на суму 142 338,68 доларів США (сто сорок дві тисячі триста тридцять вісім доларів шістдесят вісім центів), з них: на погашення основного боргу внесено 72 694,64 доларів США (сімдесят дві тисячі шістсот дев`яносто чотири долари США 64 центи), на погашення відсотків за користування кредитом - 69 644, 04 доларів США (шістдесят дев`ять тисяч шістсот сорок чотири долари США 04 центи) (а.с. 29 том 1). Сума грошових коштів у розмірі 142 338,68доларів США (сто сорок дві тисячі триста тридцять вісім доларів шістдесят вісім центів) була сплачена у період зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти подружжя, що не оспорюється сторонами. Договором про надання споживчого кредиту з Правилами №11487040000 від 17.01.2017 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , встановлена сума кредиту, яка складала 664 465,89 (шістсот шістдесят чотири тисячі чотириста шістдесят п`ять гривень вісімдесят дев`ять копійок) гривень (п.1.2.1 Договору). Пунктом 1.2.6 зазначеного договору встановлене цільове призначення кредиту - для особистих потреб Позичальника, а саме для споживчих потреб, погашення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті (а.с.22-24 том 1). До того ж, 17.01.2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір поруки №268107 (основний борг), відповідно до умов якого [PERSON] поручається перед ПАТ «УкрСиббанк» за виконання зобов`язань Боржника перед Кредитором, що виникли з основного договору, а саме щодо сплати суми основного боргу за Основним договором, а саме 664465,89 (шістсот шістдесят чотири тисячі чотириста шістдесят п`ять гривень вісімдесят дев`ять копійок) гривень (а.с. 25-28 том 1). З даних обставин встановлено, що шляхом укладення Договору про надання споживчого кредиту з Правилами №11487040000 від 17.01.2017 року Договір про надання споживчого кредиту №11361405000 від 18.06.2008 року було переведено із іноземної валюти - доларів США на гривневий із встановленням суми заборгованості - 664 465,89 (шістсот шістдесят чотири тисячі чотириста шістдесят п`ять гривень вісімдесят дев`ять копійок) гривень. Суд встановив, що Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року у справі №759/10102/18 визнано право власності [PERSON] на Ѕ частини квартири [ADDRESS] (а.с. 11-13 том 1). Зважаючи на вказане, в своїй позовній заяві [PERSON] вказує, що у період з 17.01.2017 по жовтень 2017 року за спільні кошти подружжя було сплачено ще 44 364,87 грн. (тіла кредиту) та 74971,13 (відсотки по кредиту), а з жовтня 2017 року кредитний договір №11487040000 він погашає самостійно. Вказує, що з жовтня 2017 року по день подання позовної заяви ним виплачено банку грошові кошти в сумі 559 923,00 грн. Зважаючи на вищезазначене, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] Ѕ частину витрат понесених в результаті погашення кредитної заборгованості за кредитним Договором №11487040000 від 17.01.2017 року та за період з жовтня місяця 2017 року по червень місяць 2021 року, в розмірі - 281 988,31 грн. [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначила, що у період з січня 2017 року по листопад 2017 року, поки сторони проживали разом, було погашено ще 159 004,00 грн. і посилається на квитанції про оплату, які знаходяться в матеріалах справи №759/10102/18, а не 119 336,00 грн., як зазначає [PERSON] . Щодо данних обставин, суд зазначає наступне. Так судом встановлено, що позивачем та відповідачкою зазначаються різні часові проміжки сплати боргу за кредитним договором за спільні кошти: [PERSON] вказує, що за спільні кошти подружжя борг сплачувався з 17.01.2017 року по листопад 2017 року, [PERSON] при поданні позовної заяви зазначив період із 17.01.2017 року по жовтень 2017 року. Крім того, при дослідженні матеріалів справи встановлено, що [PERSON] надає суду квитанції із призначенням платежу «погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору №0000011487040» у період із 16 листопада 2017 року по червень 2021 року, не надаючи суду доказів погашення кредитної заборгованості за жовтень 2017 року (а.с. 30-45 том 1). В судовому засіданні в своїх усних поясненнях представником позивача адвокатом Глузд О.В. було визнано, що відшкодуванню підлягають грошові кошти за період із листопада 2017 року по червень 2021 року. Зважаючи на це, суд враховує, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування частини витрат понесених в результаті погашення кредитної заборгованості за кредитним Договором №11487040000 від 17.01.2017 року стосуються періоду із листопада 2017 року по червень 2021 року. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Зі змісту статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Досліджуючи квитанції про здійснення касових операцій із призначенням платежу «погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору №0000011487040» у період із 16 листопада 2017 року по 15 червня 2021 року суд встановив, що сума сплачена [PERSON] за вказаний період становить 547 506,00 (п`ятсот сорок сім тисяч п`ятсот шість) грн (а.с. 30-45 том 1). Так, [PERSON] зазначає, що сума, яка була сплачена нею спільно із Позивачем у період їх спільного проживання з січня 2017 року по листопад 2017 року становить 159 004,00 грн. із посиланням на матеріали справи №759/10102/18. Щодо цього суд зазначає, що [PERSON] не надала належних та достатніх доказів для підтвердження обставин, на які посилається у своєму відзиві на позовну заяву. Відповідні платіжні документи відповідачка мала б надати суду самостійно, оскільки відповідно до статті 13 ЦПК України, суд діє на засадах диспозитивності цивільного судочинства, що проявляється, зокрема, у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Зважаючи на те, що жодних належних та достатніх доказів, які б підтверджували, що за період часу з січня 2017 року по листопад 2017 року, поки сторони проживали разом, було погашено 159 004,00 грн, [PERSON] надано не було, суд зазначає наступне. Зокрема, суд наголошує на тому, що оскільки встановлення грошової суми, яка була сплачена за період спільного проживання [PERSON] та [PERSON] не впливає на позовні вимоги, заявлені [PERSON] у своїй позовній заяві, суд вважає, що встановлення цього факту не вплине на розгляд справи по суті, а отже і не підлягає встановленню. Щодо вимоги позивача [PERSON] про відшкодування витрат із понесеними додатковими витратами, пов`язаними із квартирою [ADDRESS] , а саме 1395,76 грн. - оплата за страхування Квартири від нещасних випадків та 2657,86 грн. - оплата за страхування заставленого майна фізичних осіб. Досліджуючи матеріали справи, а саме фіскальні чеки ПАТ «Страхова компанія АРКС»: від 21.02.2020 року №0000012555 із призначенням «страхова послуга» та від 11.02.2021 року №0000018997 із призначенням «страхова послуга» (а.с. 46 том 1) суд встановив, що з них неможливо встановити за які саме страхові послуги здійснювалась оплата. До того ж, [PERSON] жодним чином не аргументує доцільність оплати відповідних страхових послуг. Відповідно до засади змагальності цивільного судочинства, окресленої у статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно з ч.1,2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зважаючи на вищезазначене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимог [PERSON] у частині відшкодування витрат, які він поніс додатково у зв`язку із придбанням квартири [ADDRESS] , а саме 1395,76 грн. - оплата за страхування ввартири від нещасних випадків та 2657,86 грн. - оплата за страхування заставленого майна фізичних осіб. [PERSON] у відзиві на позовну заяву та запереченнях на заперечення (заперечення на відповідь на відзив) наголошує на тому, що возивач сам користується даною квартирою, здає її в оренду, а отриманими від оренди коштами погашає кредит. На підтвердження своєї позиції Відповідачка надала відповідь ГУ НП у м. Києві Дарницького УП від 09.11.2021 р. №23834/125/48/04-2021 (а.с. 89 том 1). Відповідно до частини 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає до уваги як належний, допустимий та достатній доказ відповідь ГУ НП у м. Києві Дарницького УП від 09.11.2021 р. №23834/125/48/04-2021 на підтвердження здачі Позивачем квартири [ADDRESS] в оренду. Зазначений документ не оперує конкретними свідченнями, лише зазначає, що встановити хто саме проживає в квартирі не є можливим. З відповіді ГУ НП у м. Києві Дарницького УП від 09.11.2021 р. №23834/125/48/04-2021 неможливо встановити факт того, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] , а здає її в оренду. А отже даний доказ не є належним та достатнім у розумінні ст. ст. 77, 80 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Зазначена позиція наведена в постанові Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 295/8319/18. 18 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11361405000 за яким Банк зобов`язався надати [PERSON] кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, Доллар США, в сумі 100000,00 (Сто тисяч доларів США 00 цнт.), що дорівнювало 485430,00 (Чотириста вісімдесят п`ять тисяч чотириста тридцять грн. 00 коп.) гривень за курсом НБУ на день укладення договору (а.с. 16-21 том 1). 18 червня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений Приватним нотаріусом Івановою Лідією Миколаївною, щодо квартири під номером [ADDRESS] . Пунктом 3 Договору встановлено, що продаж квартири вчинено за 485 000 (чотириста вісімдесят п`ять тисяч) гривень, [PERSON] купує квартиру у тому числі за кошти, одержані за Кредитним договором, укладеним між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» 18 червня 2008 року. Пунктом 19 Договору встановлюється, що цей договір укладено, зокрема, за згодою дружини [PERSON] - [PERSON] (а.с. 14 том 1). Отже, встановлено, що споживчий кредит [PERSON] взяв в інтересах сім`ї - для покупки квартири під номером [ADDRESS] . Свідченням того, що укладення договору-купівлі продажу зазначеної квартири здійснювалось в інтересах сім`ї є те, що в тексті самого договору вказується, що він здійснюється за згодою [PERSON] . До того ж, [PERSON] 17.01.2017 року відповідно до Договору поруки №268107 (основний борг), стала поручителем перед ПАТ «УкрСиббанк» за виконання зобов`язань Боржника перед Кредитором, що виникли з основного договору, а саме щодо сплати суми основного боргу за Основним договором, а саме 664 465,89 (шістсот шістдесят чотири тисячі чотириста шістдесят п`ять гривень вісімдесят дев`ять копійок) гривень (а.с. 25-28 том 1). Зазначені обставини суд вважає достатніми для встановлення того, що мета укладення Договору про надання споживчого кредиту №11361405000 від 18 червня 2008 року, Договору купівлі-продажу, посвідченого Приватним нотаріусом Івановою Лідією Миколаївною, щодо квартири під номером [ADDRESS] від 18 червня 2008 року та Договору про надання споживчого кредиту з Правилами №11487040000 від 17.01.2017 року - інтереси сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна (пункти 23, 24 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Внаслідок придбання подружжям квартири у кредит боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Тобто, крім права спільної сумісної власності на придбане за рахунок кредитних коштів майно, унаслідок укладення кредитного договору, виникає також і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення отриманої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, оскільки договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України. Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18). Отже, Відповідачка [PERSON] крім набуття у власність Ѕ частини квартири під номером [ADDRESS] , набула зобов`язання у вигляді повернення позиченої грошової суми, оскільки кредитний договір, укладений в інтересах сім`ї, створює обов`язки для обох з подружжя. Як було встановлено, у період із листопада 2017 року по червень 2021 року [PERSON] було сплачено АТ «УкрСиббанк» на погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору №0000011487040 грошову суму у розмірі 547 506,00 (п`ятсот сорок сім тисяч п`ятсот шість) грн. Половина зазначених витрат складає 273 753,00 (двісті сімдесят три тисячі сімсот п`ятдесят три) грн. Отже, [PERSON] має відшкодувати [PERSON] частину витрат понесених ним в результаті погашення кредитної заборгованості за кредитним Догвором №11487040000 від 17.01.2017 року за період з листопада 2017 року по червень 2021 року в розмірі - 273 753,00 (двісті сімдесят три тисячі сімсот п`ятдесят три) грн. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. [PERSON] при поданні позовної заяви зазначались витрати лише щодо сплати судового збору, отже питання щодо судових витрат суд вирішує у межах сплаченої суми судового збору, яка склала 2 819,90 грн. Згідно з положеннями ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню, із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2735, 30 грн (дві тисячі сімсот тридцять п`ять гривень тридцять копійок). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на зазначене,

Outcome: partial