Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24.03.1995 року, укладений між ним в особі [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Другої житомирської нотаріальної контори Фещенко А.С., зареєстрований в реєстрі за № 22089, а також витребувати від [PERSON] у його власність 66/100 частин будинку за адресою: [ADDRESS] . Вимоги позову мотивовані тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.03.1992 року він успадкував після смерті своєї матері 66/100 частин будинку за адресою: [ADDRESS] , яка була перейменована на [ADDRESS] , а згодом на [ADDRESS] . З інформаційної довідки від 28.02.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що право власності на зазначену частину будинку зареєстроване на підставі договору дарування від 21.12.2005 року за його колишньою дружиною [PERSON] , з якою шлюб було розірвано 03.02.1993 року. З часу розірвання шлюбу позивач не проживав та не спілкувався з нею, не вчиняв жодних правочинів відносно належного йому спірного майна, а також не надавав довіреності іншим особам з правом розпоряджатися його власністю. З відзиву [PERSON] у справі № 295/13671/19 за його позовом, отриманого ним 10.10.2019 року, він дізнався про укладення відповідачем [PERSON] як його представником на підставі довіреності від 19.07.1994 року оспорюваного договору купівлі-продажу з її матір`ю [PERSON] . Проте він не підписував та не видавав вказану нотаріально посвідчену довіреність, тому не схвалював укладення договору купівлі-продажу та не володів інформацією про його укладення, не отримував як продавець жодних грошових коштів у результаті укладення цього договору. За змістом позовної заяви, у відзиві від 08.10.2019 року на позов у справі № 295/13671/19 представник відповідача [PERSON] зазначив, що нібито надання [PERSON] довіреності від 19.07.1994 року [PERSON] із правом розпорядження всією його власністю було здійснено позивачем взамін на те, що вона не буде претендувати на отримання аліментів. Однак такий аргумент є юридично безглуздим, оскільки це не відповідає дійсності та за відсутності доказів цьому, в такому випадку сторони могли самостійно укласти договір дарування, чого зроблено не було, згідно тексту довіреності [PERSON] уповноважив [PERSON] на розпорядження всім своїм майном, а не конкретно 66/100 частин будинку за адресою: [ADDRESS] . Тобто, довіреність була видана не у відношенні конкретного майна, що свідчить про те, що видача такої довіреності не могла бути платою за нездійснення відповідачем [PERSON] дій щодо неподання до [PERSON] позову про стягнення аліментів. На обґрунтування вимог позову також зазначено, що сама представниця за довіреністю в даному випадку вчинила правочин зі своєю матір`ю [PERSON] , яка в подальшому подарувала (тобто безоплатно передала) дану частину будинку назад у власність [PERSON] , що свідчить про фіктивність оскаржуваного договору купівлі-продажу. У відзиві на позов у справі № 295/13671/19 твердження про те, що вчинення [PERSON] договору купівлі-продажу належних позивачу 66/100 частин будинку зі своєю матір`ю [PERSON] на підставі довіреності від імені [PERSON] це було його платою за неподання [PERSON] позову про сплату аліментів, фактично визнано факт, що оскаржуваний договір є фіктивним (мнимим у розумінні ЦК УРСР в ред. 1963 року) договором, оскільки він був вчинений не для настання правових наслідків угоди купівлі-продажу, а для обертання предмету договору фактично у власність самої [PERSON] , що і відбулося внаслідок укладення в подальшому договору дарування даного майна 21.12.2005 року, в результаті чого відповідач отримала у свою власність вказану частку жилого будинку безоплатно. Отже, позивач вважає, що даний договір є недійсним на підставі ч. 1 ст. 63 та ч. 1 ст. 58 ЦК УРСР, так як був вчинений без відповідних повноважень та не для настання наслідків угоди купівлі-продажу, а для отримання [PERSON] у свою власність належного позивачу майна. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 17.01.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. У лютому 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачів із викладеними в ньому запереченнями проти задоволення позову з посиланням на те, що від шлюбу з позивачем у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу 03.02.1993 року в спірному будинку залишилися проживати відповідач [PERSON] з їхніми неповнолітніми на той час дітьми, а позивач згодом утворив нову сім`ю. В 1994 році позивач погодився на продаж належної йому частки будинку та видав [PERSON] довіреність від 19.07.1994 року на право розпорядження його частиною будинку на власний розсуд. Твердження позивача стосовно не видання ним цієї довіреності на розпорядження 66/100 частин будинку за адресою: [ADDRESS] , не відповідають дійсності та кошти від продажу будинку в сумі 10 млн. купонокарбованців батьки [PERSON] віддали [PERSON] влітку 1995 року, коли він з`явився в будинок із своїм товаришем, та жодних претензій до жовтня 2019 року до відповідачів не пред`являв. Позивач періодично підтримував контакт із сином, який згодом йому повідомив у 2005 році про дарування [PERSON] її матір`ю [PERSON] частини будинку, а в липні 2011 року в присутності сина вона показала позивачу примірник договору дарування частини будинку від 21.12.2005 року. За період з лютого 1993 року і до цього часу будинок збільшився в своїй площі та в ньому проведені нею спільно з дітьми значні поліпшення, що суттєво відрізняє його від того стану, в якому він знаходився в 1992 році. Також у відзиві вказано, що удаваним можливо було б вважати договір, після якого одразу відбулося наступне відчуження майна на користь іншої особи. Однак [PERSON] після 24.03.1995 року була власником 66/100 частин будинку до 21.12.2005 року, коли подарувала майно [PERSON] . Удаваність правочину свідчить про приховування іншого правочину, але позивачем не доводяться жодними доказами, який саме інший правочин був укладений фактично і був прихований договором купівлі-продажу від 24.03.1995 року. Посилання позивача на відзив відповідача та докази в справі № 295/13671/19 за його позовом з іншим предметом та з інших підстав, де рішення судом не ухвалене, є повністю безпідставними. Окрім того, до суду стороною відповідачів надано заяву про застосування строку позовної давності до заявлених вимог. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 19.06.2020 року за клопотанням представника позивача в справі було призначено судову почеркознавчу експертизу. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 02.07.2020 року за клопотанням представника позивача в справі було призначено судову технічну експертизу та провадження в справі зупинено до закінчення її проведення. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 29.01.2021 року поновлено провадження в справі. Позивач та його представник у судовому засіданні вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві обставин. Позивач пояснив, що він хотів, щоб належна йому частина будинку була у власності сина [PERSON] . Після надходження до суду висновку експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи позивач у судовому засіданні підтвердив підписання ним довіреності від 19.07.1994 року. Відповідач [PERSON] та представник обох відповідачів у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з викладених у відзиві мотивів. Відповідач [PERSON] , будучи належним повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причин неявки до суду не повідомила. Відповідач [PERSON] пояснила, що розписку про отримання коштів від продажу частини будинку позивач відмовився написати, так як його не влаштовувала визначена договором сума коштів. Домовленість із позивачем була, що довіреність видається ним взамін за сплату аліментів і вона не зверталася до нього з такою вимогою, але грошові кошти від продажу частини будинку в сумі 10 млн. купонокарбованців її батьки віддали позивачу повністю. Представник відповідачів звернув увагу на те, що довіреність була видана на один рік та іншого нерухомого майна в позивача не було, тому він не міг не знати про відчуження частини будинку. Допитана як свідок [PERSON] надала аналогічні своїм поясненням показання та вказала на те, що її батьки купили в позивача частину будинку для її дітей. Суд, заслухавши позивача та його представника, відповідача та представника відповідачів, [PERSON] , допитану в судовому засіданні як свідка, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] перебували в шлюбі, який було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 03.02.1993 року зроблено запис за № 76. Свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] видано ВРАГС Богунського райвиконкому м. Житомира [PERSON] 08.12.1998 року, а [PERSON] видано 10.09.2001 року повторно відповідне свідоцтво [NUMBER] (а. с. 11, 53). Згідно виданого державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Фещенко А.С. свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.03.1992 року позивач успадкував після смерті своєї матері [PERSON] 66/100 частин будинку за адресою: [ADDRESS] (пізніше назву вулиці змінено на [PERSON] , а згодом на [ADDRESS] (а. с. 8). 24.03.1995 року між [PERSON] , яка діяла за дорученням, посвідченим Другою житомирською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-5016, від імені [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 66/100 частин будинку за адресою: [ADDRESS] за 10 млн. крб., які, як зазначено в договорі, представник продавця одержала від покупця повністю до підписання цього договору. Договір було посвідчено державним нотаріусом Другої житомирської нотаріальної контори Фещенко А.С. та зареєстрований в реєстрі за № 22089 (а. с. 22, 23). За нотаріально посвідченою довіреністю державного нотаріуса Другої житомирської державної нотаріальної контори Слюсар В. від 19.07.1994 року позивач уповноважив дружину [PERSON] управляти та розпоряджатися всім його майном, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося, укладати всі дозволені законом угоди, а саме: купувати, продавати, дарувати, приймати в дар, обмінювати, закладати та приймати в заставу будівлі та інше майно, визначаючи в усіх випадках суми, строк та інші умови на свій розсуд, проводити розрахунки за укладеними угодами: приймати спадщини та відмовитися від них, отримувати належне йому майно, гроші, цінні папери, а також документи від всіх осіб, установ, підприємств, організацій та інше. Довіреність зареєстрована в реєстрі за № 1-5016 та видана строком на один рік (а. с. 21). Рішенням Богунського районного\~суду міста\~Житомира від\~26.11.2001\~року в справі № 2-5797 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившим право користування жилим приміщенням, яке набрало законної сили 27.12.2001 року, позов задоволено та визнано [PERSON] втратившим право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] (а. с. 54), а також [PERSON] виписаний 06.07.2002 року згідно рішення суду (а. с. 55). 21.12.2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування частини житлового будинку, за яким [PERSON] набула у власність 66/100 частин будинку за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Н.В. та зареєстрований у реєстрі за № 57 (а. с. 24). За результатами проведення судової технічної експертизи судовим експертом Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Яновичем М. складено висновок № 6/3-267 від 08.09.2020 року, згідно якого вирішити питання «чи вносились зміни до документу, а саме довіреності від 19.07.1994 року, посвідченої державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Слюсарем В.В., зареєстрованої в реєстрі за № 1-5016? Якщо вносилися, то яким чином (підчистка, дописка, травлення, виправлення тощо) і який зміст первинного тексту зазначеного документу?» не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю ознак внесення змін в досліджуваний документ, що не виключає можливості внесення змін без залишення відповідних ознак (а. с. 118-122). За результатами проведення судової почеркознавчої експертизи судовим експертом Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Палкіним О. складено висновок № СЕ-19/106-21/8979-ПЧ від 29.09.2021 року, яким визначено, що підпис від імені [PERSON] у графі «Подпись:» довіреності від імені [PERSON] від 19.07.1994 року, посвідченої державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Слюсарем В.В., зареєстрованої в реєстрі за № 1-5016, виконаний [PERSON] (а. с. 165-169). Таким чином, спростовано твердження позивача стосовно невидання та непідписання ним вказаної довіреності на надання розпорядження [PERSON] належним йому майном. Статтею 48 ЦК УРСР визначено, що недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або немайнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна сторона з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки угоди недійсності угоди не передбачені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦК УРСР недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноважень, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки особи, яку представляють (ч. 1 ст. 62 ЦК УРСР). Згідно ч. 1 ст. 63 ЦК УРСР угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладання угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки для особи, яку представляють, лише в разі дальшого схвалення угоди цією особою. Довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч. 1 ст. 64 ЦК УРСР). Із досліджених судом доказів та встановлених обставин суд дійшов до висновку, що позивачем було видано на один рік довіреність від 19.07.1994 року, зареєстровану в реєстрі за № 1-5016, якою він уповноважив відповідача [PERSON] розпоряджатися всім його майном, укладати всі дозволені законом угоди, в тому числі здійснювати продаж його майна. На підставі цієї довіреності відповідач [PERSON] від імені [PERSON] уклала із своєю матір`ю [PERSON] договір купівлі-продажу 66/100 частин будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований у реєстрі за № 22089. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: dismissed