Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешт з нерухомого майна будинку [ADDRESS] , який зареєстрований за спадкодавцем [PERSON] ; скасування заборону відчуження вказаного об`єкту, яка накладена постановою Ковельської ДВС №4889/14 від 03.02.2006 про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони його відчуження; скасування обтяження у виді арешту даного нерухомого майна, зареєстрованого в державному реєстрі обтяжень нерухомого майна за №2855122 від 08.02.2006 та виключення з державного реєстру обтяжень нерухомого майна запису №2855122 від 08.02.2006. 1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1.Батько позивачки [PERSON] [INFO] набув у власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на усе належне йому майно, у тому числі на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Під час оформлення права власності на спадкове майно позивачці стало відомо, що на житловий будинок по [ADDRESS] накладено арешт у межах виконавчого провадження. На звернення позивачки від 01.09.2022 про скасування обтяження на нерухоме майно Ковельський ВДВС у Ковельському районі листом від 02.09.2022 фактично відмовив у такому скасуванні, зазначивши, що у відділі перебувало ВП № 3073617 з примусового виконання виконавчого листа Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.05.2002 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] із 19.04.2002 і до досягнення дитиною повноліття. 22.08.2018 державним виконавцем на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, надано строк для повторного пред`явлення до 22.08.2021. Також роз`яснено, що спори, які стосуються права власності і зняття арешту з майна вирішуються у судовому порядку. У зв`язку із неможливістю реалізувати своє право як спадкоємця після смерті батька у частині оформлення права власності на спадкове майно - житловий будинок по [ADDRESS] , позивач просить скасувати арешт, заборону відчуження, обтяження у виді арешту на вказане нерухоме майно, виключити з державного реєстру обтяжень нерухомого майна запис № 2855122 від 08.02.2006. 1.2. Відзиву на позов відповідач суду не надав. 1.3. Письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог третя особа не подала. 2. Рух справи у суді. Провадження у даній цивільній справі відкрито 16.09.2022, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін суддею одноособово. 3. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.2000 придбав у власність житловий будинок по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що засвідчено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.05.2021. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Мамоновою І.В. заведено спадкову справу № 14/2019 до майна померлого (копію спадкової справи надано суду). Відповідно до довідки про склад спадкоємців від 17.12.2021 № 43/01-16, спадкоємцем, яка приймає спадщину є [PERSON] , [INFO] , дочка померлого [PERSON] . Факт родинних зв`язків [PERSON] і [PERSON] підтверджено копією свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, [PERSON] володів на праві власності нерухомим майном будинком по [ADDRESS] ; 08.02.2006 на вказане нерухоме майно зареєстровано обтяження арешт (реєстраційний номер обтяження 2855122). Листом № 70769-18.8/27 Ковельський ВДВС у Ковельському районі Волинської області повідомив позивачці, що відповідно до відомостей, які містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 3073617 з примусового виконання виконавчого листа Ковельського міськрайонного суду Волинської області у справі № 2-803 від 13.05.2002 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи із 19.04.2002 до досягнення дочкою повноліття. Також повідомлено, що 22.08.2018 державний виконавець на підставі пункту 2 частини першої статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, надано строк для повторного пред`явлення до 22.08.2021. Архівна справа (виконавче провадження № 3073617) знищена. Як встановлено, дочка [PERSON] досягла повноліття [INFO] . 4. Норми права, які застосував суд. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Також суд звертає увагу, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, Європейський суд з прав людини тлумачить поняття «майно» (роssеssіоns) набагато ширше й у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing роssеssіоns), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets). Статтею 41 Конституції України та названою статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (частина перша статті 56 ЗУ «Про виконавче провадження»). Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна виконавцем; зняття арешту з майна в усіх інших випадках законодавцем віднесено до компетенції суду. У межах розгляду даного цивільного спору не надано матеріалів виконавчого провадження № 3073617, при цьому суд враховує, що смерть боржника може бути підставою для закінчення виконавчого провадження (частина перша статті 39 цього ж Закону). Також, у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (частина четверта статті 40 ЗУ «Про виконавче провадження»). 5. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Суд, перевіривши доводи учасників справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що накладення арешту на майно є перешкодою у здійсненні особою свого права власності (у контексті правомочностей щодо володіння, користування і розпорядження майном як спадкоємцем), а також із урахуванням того, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька [PERSON] боржника у виконавчому провадженні № 3073617 про стягнення з останнього аліментів на утримання позивачки - дочки [PERSON] до досягнення нею повноліття (18-річного віку [PERSON] досягла [INFO] ); арешт на майно, накладений у межах даного виконавчого провадження виконавцем не скасовано, суд вважає достатнім і необхідним способом захисту прав позивача шляхом зняття арешту з нерухомого майна будинку [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження - 2855122, дата реєстрації обтяження - 08.02.2006). Позовні вимоги про скасування заборони відчуження майна, скасування обтяження у виді арешту майна, виключення з державного реєстру обтяжень нерухомого майна запису №2855122 від 08.02.2006 суд залишає без задоволення, оскільки вони стосуються порядку виконання задоволеної позовної вимоги про скасування арешту майна. 6. Розподіл судових витрат. Судові витрати за заявою позивача залишити за останнім.

Outcome: partial