Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, а саме доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 09 липня 2020 року ухвалено стягнути з нього на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини, а саме доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 17 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач звертає увагу, що при ухваленні вказаного рішення він мав можливість (мав здоров`я та належне матеріальне забезпечення) сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Однак, на сьогоднішній день склалася така ситуація, що він не в змозі сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Так, з січня 2021 року по лютий 2022 року він проходив контрактну військову службу у ЗСУ, під час проходження якої у липні 2021 року травмувався та був направлений до військового госпіталю в м. Мукачево на лікування. Протягом тривалого лікування був направлений до Обласного центру Департаменту охорони здоров`я медико-соціальної експертизи, де йому було встановлено 3 групу інвалідності. Також зазначає, що йому було призначено пенсію по інвалідності, розмір якої складає 5\~513, 76 грн, що є єдиним джерелом його доходів. На даний момент позивач проходить лікування після травмування, що потребує значних коштів. Оскільки через погіршення стану здоров`я та матеріального становища позивач не має можливості сплачувати розмір аліментів в розмірі 3500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тому на підставі викладеного просить суд зменшити розмір аліментів з 3 500 гривень щомісячно, починаючи з 17 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, на 1 850 гривень щомісячно, починаючи з 17 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 28 червня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позов, з якого встановлено, що позовні вимоги позивача вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 09 липня 2020 року ухвалено стягнути з позивача на її користь аліменти на утримання дитини, а саме доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 17 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення позивач 07 травня 2021 року відкрив на ім`я малолітньої доньки [PERSON] рахунок в банку, на який здійснював перерахунок грошових коштів (аліментів) не в повному обсязі, нерегулярно та без погашення попередньої заборгованості. На момент подачі відзиву, період, за який мали бути сплачені аліменти, складає 28 календарних місяців, а розмір аліментів, що підлягали сплаті відповідно до рішення суду, становить 98\~000 грн (28 місяців х 3500 грн), однак згідно з випискою по рахунку [NUMBER] у АТ «ПриватБанк» загальний розмір надходжень, здійснений позивачем, становить 23\~407 грн, тобто заборгованість позивача зі сплати аліментів на теперішній час складає 74\~593 грн. Вказана обставина свідчить про те, що позивач не здійснював свого обов`язку утримувати дитину не зважаючи на те, що мав змогу, як він про це зазначає у позовній заяві, сплачувати аліменти у розмірі 3500 грн. Із змісту позовної заяви вбачається, що на даний час єдиним джерелом доходу позивача є пенсія по інвалідності у розмірі 5\~513, 76 грн, однак доказів про припинення трудових відносин (розірвання контракту, звільнення, довідку із військової частини про виключення військовослужбовця зі списку особового складу військової частини) та розміру доходів за попередній період не надав. Також не підтверджено жодними доказами те, що позивач проходить лікування, тоді як він сам зазначає, що значна частина доходу йде на лікування. Отже позивач не довів, що його матеріальний стан змінився (погіршився). Що стосується твердження позивача, що він є інвалідом ІІІ групи, то будь-яких доказів того, що позивач позбавлений можливості працювати до суду не подано. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив такі задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, при цьому посилаючись на поданий відповідачкою відзив на позовну заяву. Судом встановлені такі фактичні обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згодом розірвано. Від цього шлюбу вони мають одну дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Також встановлено, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 09 липня 2020 року у справі № 304/336/20, яке набрало законної сили 11 серпня 2020 року, визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з мамою [PERSON] , [INFO] ; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини, а саме доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 17 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Із вказаного судового рішення встановлено, що [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів визнав у повному обсязі, рішення не оскаржував. Згідно із Довідкою від 12 жовтня 2022 року № 1428 [PERSON] з 20 січня 2021 року по 16 лютого 2022 року проходив військову службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] , грошове забезпечення (дохід) за вказаний період служби складало 298907, 68 гривень. Відповідно до Довідки до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 21 лютого 2022 року серії 12 ААВ № 788008 [PERSON] , [INFO] . встановлено третю групу інвалідності на строк до 01 березня 2023 року із висновком про умови та характер праці: протипоказана робота з підвищеним фізичним навантаженням, тривалим перебуванням на ногах, вимушеним положенням тіла та виконанням точних рухів правою верхньою кінцівкою. Із інформації, що міститься в особистому кабінеті веб-порталу Пенсійного Фонду України, встановлено, що [PERSON] призначено пенсію по інвалідності на строк з 17 лютого 2022 року по 28 лютого 2023 року в сумі 5 513,76 гривень. Довідки з Державного реєстру фізичних осіб про виплачені доходи та утримані з них податки до суду не подано. Заслухавши пояснення представників сторін у справі, дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов таких висновків. Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, [PERSON] посилався на те, що у нього погіршився матеріальний стан та стан його здоров`я, оскільки станом на день розгляду справи він ніде не працює, отримує тільки пенсію по інвалідності у зв`язку із встановленням йому третьої групи інвалідності. Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Положення ст. 81 ЦПК України та ст. 192 СК України передбачають, що саме позивач повинен доводити зміни в його житті, зокрема, зміну матеріального становища, сімейного стану, здоров`я або ж вказати інші випадки, що мали місце після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, які можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Верховний Суд у постанові від 06.06.2018 року по справі № 138/594/17 також зазначив, що обставина стосовно працевлаштування сама по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів. Врахувавши наведені норми права, а також висновки Верховного Суду, суд констатує що позивачем не доведено наявність таких обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Так, судом враховано, що на утриманні в [PERSON] інші особи не перебувають. Крім того, у суду відсутні будь-які докази про доходи позивача станом на дату ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів. При цьому з витребуваної з військової частини [NUMBER] довідки № 1428 від 12 жовтня 2022 року вбачається, що [PERSON] з січня 2021 року по лютий 2022 року отримав грошове забезпечення (дохід) у розмірі 298\~907, 68 грн. Крім того, [PERSON] призначено пенсію по інвалідності на строк з 17 лютого 2022 року по 28 лютого 2023 року в сумі 5 513, 76 гривень. Отже, належних та достатніх доказів, які б підтвердили погіршення матеріального становища позивача, не додано. Слід також зазначити, що сам по собі факт отримання пенсії у зв`язку з інвалідністю не доводить відсутність інших доходів у позивача. Згідно з п. 26 Положення «Про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. N 1317, особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. Відповідно до вказаного Положення особи, яким встановлено ІІІ групу інвалідності, не вважаються особами, що втратили працездатність. Будь-яких інших доказів того, що позивач позбавлений можливості працювати до суду не подано. Не подано також і доказів втрати працездатності. Тому, оскільки позивач не втратив працездатності, протипоказана йому виключно робота «з підвищеним фізичним навантаженням, тривалим перебуванням на ногах…», враховуючи також і те, що позивач здобув вищу юридичну освіту (ця обставина визнана сторонами безпосередньо під час розгляду справи по суті), то суд вважає, що позивач не позбавлений можливості працювати за фахом. Наведені обставини також слід оцінювати на користь якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Отже, наведені обставини не є беззаперечним підтвердженням погіршення його матеріального становища як платника аліментів в розумінні ст. 192 СК України і не входять до переліку обставин, визначених ст. 182 СК України та ст. 192 СК України, як підстави для перегляду розміру аліментів, а також не звільняють його від обов`язку утримувати дитину, батьком якої він є. Разом із тим, розмір аліментів, що стягуються за рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 09 липня 2020 року в справі № 304/336/20, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач отримав третю групу інвалідності, маючи при цьому можливість працювати, без підтвердження погіршення його матеріального\~ становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини [PERSON] , та суперечитиме її інтересам. Стосовно аргументу позивача про збільшення його витрат у зв`язку із необхідністю його лікування суд вважає, що позивачем не доведено будь-якими доказами наведену обставину. Так, справді йому рекомендоване лікування у травматолога, невролога (з Довідки № 788008 серії 12 ААВ від 21 лютого 2022 року), проте позивачем не надано суду доказів проходження такого лікування (медичних виписок тощо), а також доказів оплати такого лікування, що позбавляє суд можливості оцінити пропорційність, а відтак і значення таких витрат для зменшення розміру аліментів. Таким чином, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані в справі докази,

Outcome: dismissed