Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

12 серпня 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини. У своєму позові [PERSON] посилався на те, що 14 серпня 2015 року в Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївською міського управління він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Позивач вказав, що шлюбні відносини відповідачем з часом погіршились через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, обов`язки. Сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини між ними фактично припинено з часу близько двох місяців до подачі позову. Позивач вказує, що примирення не можливе і суперечить його інтересам. Посилаючись на вищевикладене позивач просив розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем. Щодо свої позовних вимог про визначення місця проживання дитини, позивач вказує, що їх з відповідачем син [PERSON] , [INFO] проживає разом з ним і знаходиться на його утриманні. Відповідач проживає у м. Миколаєві, де постійно відбуваються обстріли житлових будинків, що завдає чисельних людських втрат. Посилаючись на вищевикладене, з метою забезпечення безпеки дитини позивач просив суд визначити місце проживання сина з ним. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив суд справу розглядати за його відсутності, а позов задовольнити. Відповідач [PERSON] своїм правом на подачу відзиву не скористалася, у судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності у якій також вказала, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини з відповідачем визнає. Представник третьої особи - органу опіки та піклування у судове засідання не зявилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність у зв`язку із зайнятістю. Крім того до суду надійшов висновок органу опіки та піклування - Новоодеської міської ради Миколаївської області щодо розв`язання спору. Суд дослідивши письмові докази у справі, висновок органу опіки та піклування щодо предмету спору прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі зареєстрованому Міським відділом ДРАЦС РС Миколаївського МУЮ 14 серпня 2015 року, актовий запис №455, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 14.08.2015 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Заводським ВДРАЦС у місті Миколаєві ПМУМЮ. Шлюбні стосунки між подружжям припинилися через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, постійні сварки між сторонами. Сторони припинили проживати разом, вести спільне господарство та шлюбні стосунки за два місяці до подачі [PERSON] позову. Позивач на примирення не згоден та наполягає на розірванні шлюбу оскільки перебування в шлюбі з відповідачем суперечить його інтересам. Відповідач позовні вимоги визнає. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов в частин розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. Оскільки відповідачем клопотання про зміну її прізвища після розірвання шлюбу заявлено не було - їй слід залишити шлюбне прізвище. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини суд виходить із наступного. [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Малолітній син сторін - [PERSON] , [INFO] фактично проживає разом із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новоодеської міської ради №7434 від 11.08.2022 року. Як видно із висновку органу опіки та піклування - Новоодеської міської ради затвердженого рішенням виконавчого комітету Новоодеської міської ради №154 від 21.09.2022 року, органом опіки та піклування було проведено обстеження житлово - побутових умов [PERSON] та встановлено, що він зареєстрований та фактично проживає у будинку разом з сином та своїми батьками. Будинок складається з 4 житлових кімнат, опалення комбіноване, кімнати умебльовані, у наявності побутова техніка, сучасні меблі, одяг та речі у задовільному стані. Для виховання, розвитку та проживання малолітнього сина [PERSON] створені всі необхідні умови. Одяг дитини у задовільному стані відповідно віку та сезону, окрема кімната, облаштоване місце для навчання та проведення дозвілля. Згідно до характеристики з місця проживання батько зарекомендував себе з позитивної сторони: ввічливою, добропорядною, врівноваженою людиною, має дружні стосунки з сусідами, гарний батько. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наданої інформації службою у справах дітей Заводського району Миколаївської області було встановлено, що громадянка [PERSON] разом із сином [PERSON] дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Дане житло належить [PERSON] . Квартира у доброму стані, складається з двох кімнат, загальна площа 51,2 кв. м., сучасний ремонт, в наявності необхідні меблі, наявні умови для комфортного проживання дитини. Громадянка [PERSON] займається підприємницькою діяльністю. [PERSON] характеризується, як ввічлива, турботлива та спокійна жінка. При зборі характеризуючих даних [PERSON] було встановлено, що вона повністю довіряє дитину батькові. Питання про визначення місця проживання [PERSON] . 01.07.2021 було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини Новоодеської міської ради 20.09.2022 року. Батько дитини [PERSON] повідомив комісії, що має доброзичливі відносини з дитиною, турбується про хлопчика, завжди виконує обов`язки по його вихованню та утриманню, створює для нього належні житлово-побутові умови проживання, піклується про його здоров`я, забезпечує духовний та розумовий розвиток. Надані сторонами по справі документи, як докази, свідчать про те, що обидві сторони характеризуються позитивно, мають одинакові соціальні, житлові та матеріально-побутові умови необхідні як для життя, здоров`я, так і для розвитку їх дитини. Обидва батьки малолітнього [PERSON] не мають шкідливих звичок, мають самостійні заробітки. Разом з тим комісія з питань захисту прав дитини не вбачає потреби у визначенні місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , біля батька, оскільки мати виконує свої батьківські обов`язки у повній мірі, може забезпечити гідні умови проживання та виховання дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Положеннями ст. 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 Сімейного кодекс України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини необхідно врахувати найкращі інтереси дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суд насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Суд враховує, характеристики обох батьків, які є однаково позитивними, докази, що підтверджують турботливе ставлення обох батьків про здоров`я свого сина. Враховує суд і соціальні зв`язки дитини, які із огляду на вік дитини сформовані його найближчим оточенням, рідними і близькими людьми - членами родини з якими він проживає у теперішній час. Піклуючись про безпеку дитини необхідно врахувати також введення в Україні воєнного стану, численні щоденні обстріли російською федерацією цивільної інфраструктури зокрема міста Миколаєва (що є загальновідомим фактом і визнається учасниками справи, а тому в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає) у якому зареєстрована та проживає відповідач і як вона сама вказує у своїй заяві змушена там знаходитися тривалий час у робочих питаннях. Надаючи оцінку обставинам, що стосуються забезпечення відповідних умов для життя, виховання, навчання, розвитку, а у теперішніх реаліях і безпеки дитини, суд виходить з того, що письмовими доказами які було надано сторонами і досліджено судом, а також об`єктивними обставинами які доказуванню не підлягають підтверджується, що за адресою проживання батька дитини - [PERSON] у м. Нова Одеса, об`єктивно існують і створено кращі і безпечніші умови для малолітньої дитини, ніж за адресою реєстрації і проживання відповідача. Хоча органом опіки та піклування було належним чином і у повному обсязі, виконано обов`язок по збиранню інформації яка має значення для вирішення спору щодо місця проживання дитини по суті та надання відповідного висновку, суд

Outcome: approved