Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , та просить визнати за нею право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (в порядку спадкування за заповітом та частку у майні бувшого колгоспного двору) по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] . Згідно заповітного розпорядження від 11.08.2000 року, складеного у Поточищанській сільській ралі, мати позивачки заповіла все своє майно позивачці. Даний заповіт ніким не скасований і не відмінений. 28.08.2004 року у зв`язку із реєстрацією шлюбу, позивачці було присвоєне прізвище - « [PERSON] », а в подальшому після розірвання шлюбу прізвище позивача не змінювалося. Після смерті матері позивача - спадкодавця [PERSON] , позивачка звернулася до Городенківської районної державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини. Однак Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.04.2021 року Державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори позивачці відмовлено у оформленні спадкових прав на спадковий житловий будинок, що знаходиться у [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що дане господарство відноситься до колгоспного двору, головою якого була спадкодавець, однак частки у цьому господарстві не визначені. Згідно Довідки №12-354 від 14.06.2022 року, виданої Поточищенським старостинським округом, у домогосподарстві станом на 15.04.1991 року по [ADDRESS] ) були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO] - голова двору (спадкодавець), [PERSON] , [INFO] - син (відповідач); [PERSON] , [INFO] - дочка (позивач за первісним позовом); [PERSON] , [INFO] , син (відповідач). Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, спадкодавцю - [PERSON] , належала - 1/4 частка у дворі бувшого колгоспного двору. Це є спадкове майно, на яке має право згідно заповіту позивач. Крім цього, позивачу належить у даному господарстві - ј частка як члену колгоспного двору. Таким чином, позивач має право на Ѕ частку (1/4 +1/4) у господарстві, де ј частка - це спадкове майно після смерті матері сторін - [PERSON] , та ј частка - частка члена колгоспного двору. Відповідачам належить по ј частці у господарстві як членам колгоспного двору. 3 огляду на відсутність можливості вирішити даний спір у інший спосіб, позивач змушена звертатися до суду із даним позовом. Ухвалою Городенківського районного суду від 02.08.2022 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, 31.08.2022 подали до суду зустрічний позов до [PERSON] та просять визнати за кожним із них право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що вказане житлове господарство дійсно належало колгоспному двору, головою якого була [PERSON] . Станом на 15.04.1991 (час припинення колгоспних дворів) у даному господарстві проживали: голова сім`ї [PERSON] , дочка - відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] та брати - позивачі за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] . Виходячи з вимог закону, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по по [ADDRESS] належав чотирьом членам колгоспного двору по ј частині кожному. Відповідачці за зустрічним позовом [PERSON] належала ј частка житлового господарства та згідно заповіту [PERSON] , вона успадкує належну їй ј частку. Ухвалою суду від 01 вересня 2022 р. зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Сторони та їх представники у судове засідання не з`явилися. Позивачка/відповідачка [PERSON] , у заяві, поданій до суду 27.09.2022, просила розгляд справи проводити без її участі та зазначила, що позов підтримує. Позовні вимоги позивачів за зустрічним позовом просила задоволити. Відповідачі/позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Вань І.Р. не прибули у заяві, яка надійшла 31.10.2022 року на електронну адресу суду Вх.ЕП №3415/22, розгляд просили проводити у їх відсутності. Просили суд позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом задовільнити. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України,відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223\~ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5\~Цивільного кодексу\~України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Із копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 10 березня 1990 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 23 від 14 лютого 1990 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами , який розташований в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Житловий будинок знаходиться за адресою [ADDRESS] , про що свідчить довідка № 12-375, видана 14.06.2022 Поточинським старостинським округом Городенківської міської ради. Державна реєстрація\~права власності\~на житлові\~будинки,\~споруди у\~період видачі\~вищезгаданого свідоцтва\~про право\~особистої власності\~на будинко\~володіння (з\~31.01.1966\~по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123\~ЦК УРСР\~1963\~року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Копією виписки\~з по\~господарської книги\~Поточищенської сільської\~ради за\~1991-1995\~роки,\~виданою Поточищенським\~старостинським округом\~Городенківської міської\~ради,\~стверджується,\~що суспільна\~група господарства,розташованого\~по [ADDRESS] . Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 в господарстві за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані: голова сім`ї [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 12-354, виданою 14.06.2022 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. З наведеного слідує, що даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на праві сумісної власності в рівних частках по 1/4 кожній. [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис за № 6 від 28 серпня 2004 р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28.08.2004 Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Даний шлюб розірвано рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 06.07.2020 у справі № 342/443/20, яке набрало законної сили 07.08.2020, після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] ». За заповітом, посвідченим 11.08.2000 секретарем Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в журналі реєстрації нотаріальних дій за № 36, [PERSON] , жителька с. Поточище Городенківського району, Івано-Франківської області, належний їй жилий будинок з надвірними спорудами в с. Поточище, присадибну земельну ділянку, земельні та майнові паї та все інше нерухоме та рухоме майно, на що вона згідно закону матеме право, заповіла дочці [PERSON] . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 44685259 (номер в реєстрі нотаріальних дій 36), що стверджується копією Інформаційної довідки № 63488400 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданою 09.02.2021 державним нотаріусом Капріян С.В. [PERSON] померла [INFO] у м. Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 287 від 26 грудня 2020 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233\~ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За ст.ст.\~1268-1269\~Цивільного кодексу\~України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею були зареєстровані: дочка [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою №12-355, виданою 14.06.2022 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. Родинні відносини між позивачкою [PERSON] , [INFO] , та спадкодавцем [PERSON] , як дочкою та матір`ю, підтверджують копії: свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] , виданого 06 лютого 1971 р., де зазначено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , запис за № 1 від 6 лютого 1971 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження; копією свідоцтва про одруження позивачки серії [NUMBER] , виданого 28 серпня 2004 р., де зазначено, що після одруження [PERSON] та [PERSON] прізвище чоловіка « [PERSON] », прізвище дружини « [PERSON] »; копією рішення Городенківського районного суду, яке набрало законної сили 07.08.2020 року по справі №342/443/20, згідно якого прізвище позивачки/відповідачки після розірвання шлюбу із [PERSON] залишилося « [PERSON] ». Отже, позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, крім того, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Спадкоємців, які відповідно до ч.1ст.1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину,- судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 49/2021, наданої суду державним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Капріян С.В., вбачається, що позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, яка прийняла спадщину, 09.02.2021 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] .. Копією Витягу № 63488461 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 09.02.2021 державним нотаріусом Капріян С.В., підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 67178737 (номер у нотаріуса 49/2021), спадкодавець [PERSON] , дата смерті: [INFO] . До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної\~Ради України\~від 17.07.2020\~№ 807-ІХ\~«Про утворення\~та ліквідацію\~районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала їй як члену колишнього колгоспного двору. Підставою звернення позивачки-відповідачки до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Капріян С.В., від 20 жовтня 2021 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , з посиланням на те, що частка померлої в житловому будинку не визначена. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 12.08.2021, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1969 р., господарські будівлі та споруди в 1974-1975 р. Ринкова вартість даного житлового будинку з надвірними спорудами станом на 26.05.2022 становить 96960 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За вищезгаданим господарством закріплена земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка виділялась [PERSON] , про що свідчить довідка № 12-652, видана 20.10.2022 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. Статтею 41\~Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392\~ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328\~ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом після смерті матері [PERSON] успадкувала 1/4 частки у житловому будинку по [ADDRESS] , яка належала померлій, як члену колишнього колгоспного двору, однак через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частка померлої в ньому не визначена, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дану частку нерухомого майна. Крім того, [PERSON] належить 1/4 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 2/4 частки (або 1/2 частка). Також судом встановлено, що позивачі за зустрічним позовом [PERSON] , та [PERSON] , правомірно набули право власності кожний на 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , як члени колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняли дій, що можуть свідчити про їх відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд має належні підстави для повного задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст.120, 123, 563 ЦК УРСР (1963р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 347, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України (2003р.),

Outcome: approved