Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

06 червня 2022 року позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що він є власником будинку, що розташований по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВАМ 745581 від 17.09.2003. У будинку окрім позивача на реєстраційному обліку перебуває його донька [PERSON] [INFO] . [PERSON] , в даному будинку не проживає понад два роки. Фактично відповідач проживала у будинку будучи неповнолітньою дитиною з 21.01.2005 до досягнення повноліття, у подальшому перебувала на навчанні та працювала, тому у будинку не проживала, особистих речей немає. З 2018 року позивач неодноразово звертався до доньки [PERSON] аби вона знялася з місця реєстрації, однак добровільно відповідачка не знялася з реєстраційного обліку. З травня 2021 інформації про місце перебування дочки [PERSON] позивачу не відоме, зв`язок був утрачений, тому домовитися щодо врегулювання спірного питання у досудовому порядку немає змоги. На момент подачі позову у позивача є труднощі у користуванні належним йому домоволодінням, адже комунальні послуги, які розраховуються на відповідача, позивач не може повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг, також не може укласти у разі необхідності інші цивільно-правові договори та інші дії пов`язані з реалізацію права приватної власності. Ухвалою суду від 13.07.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 29.07.2022. У зв`язку з неявкою сторін підготовче засідання відкладалось на 31.08.2022. Ухвалою суду від 31 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 20 вересня 2022 року. Разом з тим, задоволено клопотання позивача про виклик свідків. Судове засідання неодноразово відкладалося і призначене на 24 жовтня 2022 року. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Додатково зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судові засідання 20.09.2022, 10.10.2022 та 24.10.2022 не з`явилася, про час та місце розгляду була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному вебсайті «Судова влада України» (а.с.38, 45 зворот, 47 зворот, 53). Кореспонденція адресована відповідачу поверталася до суду, як невручена з відмітками поштового відділення зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.34, 50). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.\~280,\~281,\~282 ЦПК України\~ухвалити у справі заочне рішення в судовому засіданні. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2003 серії ВАМ №745581 (а.с.17, 18). [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] . Відповідно до копії Домової книги, будинковолодіння належне [PERSON] в с. В. Стратіївка, в ньому, зокрема, зареєстрована [PERSON] , 1998 року народження (а.с. 11-15). Відповідно до довідки Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області №02-17/1355 від 01.07.2022 громадянка [PERSON] , [INFO] , з 21.05.2005 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). Відповідно до листа відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Державної міграційної служби України у Вінницькій області №13/9404 від 28.06.2022, станом на 28.06.2022 громадянка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). Згідно з актом про встановлення факту проживання [PERSON] в [ADDRESS] депутатом Тростянецької селищної ради Пунько С. В. в присутності двох свідків - сусідів: [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] (а.с. 19). Свідок [PERSON] в письмових поясненнях від 24.10.2022 суду повідомила, що проживає за адресою: [ADDRESS] з народження, позивач - [PERSON] є її сусідом. Відповідач по справі [PERSON] , яка раніше проживала з батьком за адресою: [ADDRESS] , станом на сьогодні не проживає в селі вже більше 3 років. Точне місце проживання [PERSON] невідоме. За останні роки свідок не бачила дочку позивача [PERSON] ні в селі, ні за місцем проживання її батька. Свідок [PERSON] надав суду письмові пояснення від 24.10.2022, в яких зазначив, що проживає в [ADDRESS] з народження та є сусідом позивача. Повідомив, що [PERSON] відома свідку давно, раніше проживала з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Станом на сьогодні відповідачка не проживає в селі більше 3 років, ні до батька, ні до своєї доньки [PERSON] не навідується, в селі не проживає. Статтею 1 Першого протоколу до\~\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до\~закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Конституцією України\~передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України\~\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до пункту 1\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до п.1 ст.8 вказаної Конвенція кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою цього житла. Пункт 2 ст.8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст.8 Конвенції. Приписами ч.1 ст.13\~ЦПК України\~визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.ст.\~317,\~321 ЦК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до частин третьої та четвертої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі\~статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Водночас відповідно до\~статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. У зв`язку із цим, відповідно до\~статті 16 ЦК України\~вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає до задоволення, оскільки [PERSON] без поважних причин не мешкає в будинку більше року, позивач ніяких перешкод в користуванні будинком їй не чинив, вона добровільно покинула будинок і більше року в ньому не проживає і не цікавиться ним та не намагалася повернутись до спірного житлового приміщення, а її реєстрація перешкоджає позивачу належним чином користуватись домоволодінням. Пояснень, щодо поважності не користування житлом відповідачем не надано, отже є підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Таким чином, враховуючи доведеність з боку позивача того факту, що відповідач по справі понад один рік не проживає на спірній житловій площі без поважних на те причин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо судових витрат, суд зазначає, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп., що підтверджуєтькя фіскальним чеком від 09.06.2022 №1026404338. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн. Враховую викладене, та

Outcome: approved