Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів, просить змінити розмір аліментів, який встановлений рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року по справі № 635/723/13-ц та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання у розмірі 2481,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року збільшено розмір аліментів, що стягуються з відповідача на його утримання до 280 гривень щомісячно замість 200 гривень до зміни матеріального положення чи стану здоров`я сторін. Вказує, що змінилось матеріальне становище позивача, оскільки він має у власності автомобіль Lexus RX 4003238 вартістю 40000 доларів США, автомобіль Mersedes-Bens 2524L вартістю 20000 доларів США та автомобіль Mersedes Bens Viaho вартістю 35000 доларів США. За вказаний період відповідачем придбано садовий будинок, повернуто майно із оренди, він регулярно здійснює поїздки за кордон. При цьому позивач вказує на те, що він є особою з інвалідністю ІІ групи та не має іншого доходу ніж пенсія, яка станом на вересень 2021 року становила 3517,86 грн., що недостатньо для його існування, а аліменти в розмірі 280 грн., не покривають його витрат на лікування які відповідач не сплачує, тому потребує зміни розміру аліментів, а відповідач має можливість їх надавати, оскільки він є приватним підприємцем. У відзиві на позов представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач в позові вказує, що він є інвалідом та отримує пенсію. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку. Згідно ст.2 вказаного Закону прожитковий мінімум застосовується для: загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм; встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; визначення права на призначення соціальної допомоги; Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, яка складається з вартісного виміру мінімального необхідного набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. В Україні прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу. Крім того, прожитковий мінімум визначається диференційовано залежно від вікового критерію або ж залежно від соціальної та демографічної групи особи: для дітей віком до 6 років; для дітей віком від 6 до 18 років; для працездатних осіб; для осіб, які втратили працездатність. Розмір прожиткового мінімуму затверджується щорічно Законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Законом встановлено з 01.12.2021 року по 30.06.2022 року прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність становить 1934 грн.; з 01.07.2022 року по 30.11.2022 року - 2027 грн. Позивач отримує пенсію в розмірі 3517,86 грн., що підтверджується доданої до матеріалів позову довідки про доходи, а також отримує аліменти з дітей щомісячно. Так уз урахуванням індексу інфляції відповідач сплачує аліменти в розмірі 450 грн. З доданого розрахунку про заборгованість за аліментами, виконаного Відділом виконавчої служби переплата за станом на 01.09.2021 року становить 3874,24 грн. З метою уникнення заборгованості аліменти сплачуються наперед та в більшій сумі, ніж встановлено рішенням суду. За період 2019 року відповідачем сплачено на користь позивача аліменти на загальну суму 4240 грн, за період 2020 року 4340 грн, за період 2021 року 5202,46 грн., за період 2022 року 4796 грн, а також наступні суми на придбання ліків та утримання майна: 3472,33 грн. додаткові витрати за рішенням Харківського районного суду №635/615/18 від 15.01.2019 року, що підтверджується квитанцією від 12.07.2019 року; 1073,63 грн. за рішенням Харківського районного суду по справі №635/1308/19 від 08.05.2019 року, що підтверджується квитанцією від 13.09.2019 року; 339,51 грн. за Постановою Харківського апеляційного суду по справі №635/1035/18 від 13.02.2019 року, що підтверджується квитанцією від 12.06.2019 року; 400 грн. за рішенням Харківського районного суду від 19.03.2019 року по справі №635/4734/18, що підтверджується квитанцією від 12.06.2019року; 2704 грн. за рішенням Харківського районного суду по справі №635/4243/18 , квитанція від 03.06.2021 року; 4377 грн. за рішенням Харківського районного суду по справі №635/8563, що підтверджується квитанцією від 06.01.2022 року Таким чином відповідач крім аліментів сплачує всі понесені [PERSON] витрати на придбання ліків, витрати на забезпечення житлових умов, а також витрати, які можуть настати в майбутньому. Отримана позивачем пенсія значно перевищує прожитковий мінімум, встановлений в 2021-2022 роках. Крім того, [PERSON] є власником ј частини квартири [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого «04» жовтня 1993 року відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації, за [PERSON] , [PERSON] , за [PERSON] та [PERSON] ; 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , а також має у власності 53/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] При цьому він перешкоджає іншим власника користуватися вказаним майном. Відповідач [PERSON] має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] , на якого щомісячно сплачує аліменти, допомагає своїй колишній дружині [PERSON] яка на даний час не має постійного заробітку, сплачувати комунальні послуги, сплачує щомісячно аліменти на утримання батька [PERSON] в сумі 280 грн з урахування індексації, а також в зв`язку з тим, що [PERSON] перешкоджає його праву користування житловим будинком в [ADDRESS] , він вимушений знімати житло. Він є приватним підприємцем та не має постійного доходу. До того ж на теперішній час він має іншу сім`ю та другу неповнолітню дитину, [PERSON] , 2013 р.н. Крім відповідача по справі [PERSON] має сина [PERSON] , який проживає в Ізраїлі і як мені відомо з нього стягнуто аліменти та додаткові витрати на утримання батька. Оскільки рівень життя в державі Ізраїль значно вище, можливість виплат також збільшено. Під час визначення розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позов про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків, що зазначено в ст. 205 СК України. За період 2016-2019 років позивач двічі звертався до суду з аналогічними позовами та скаргами на рішення суду. Так рішенням Харківського районного суду від 20.12.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13.04.2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду від 22.11.2017 року відмовлено у збільшені розміру аліментів та встановлено, що місячні витрати позивача на лікування не перевищують його доходу у вигляді пенсії та аліментів. Згідно рішення Харківського районного суду від 31.08.2018 року, залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного суду від 19.12.2018 року та ухвалою Касаційного суду від 04.02.2019 року відмовлено в збільшенні розміру аліментів. При цьому суди також зазначили про той факт, що судом першої інстанції при ухваленні рішення суду було ураховано рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2017 року по справі №635/2419/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання батька, яке було змінено рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року, яким встановлено, що відповідно до інформації Харківської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Харківській області № 72/4/20-23-07-12 від 05 червня 2014 року, співробітниками ОУ Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів Харківської області 04 червня 2014 року здійснено виїзд за адресою місця проживання [PERSON] та отримано пояснення останнього, про те, що на території вищевказаного будинку знаходяться 4 транспортних засоби: Nissan Bluebird, 1987 року випуску придбаний за 300 доларів США для колекції; Peugot 305, 1983 року випуску, придбаний за 300 доларів США для колекції; Fiat 141, 1988 року випуску, придбаний за 230 доларів США для колекції та автомобіль ЗАЗ Таврія, придбаний в якості металобрухту. Також [PERSON] пояснив, що займається ремонтом авто та що це його хобі - без мети отримання прибутку, ніяким бізнесом він не займається, доходів не має, працює, як інвалід в даний час. Додані до позову довідки вже були предметом дослідження у справах про збільшення розміру аліментів, які розглядались судами в період 2017-2019 років в зв`язку з чим не можуть слугувати доказом зміни матеріального становища відповідача. Навпаки, на теперішній час в зв`язку з військовою агресією Росії проти України відповідач був вимушений виїхати з постійного місця проживання та на теперішній час не має роботи взагалі, проживаючи на тимчасові заробітки. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Надані до матеріалів справи позивачем довідки вже були розглянуті як докази в інших аналогічних справах та їм була надані відповідна оцінка. Будь-яких інших допустимих доказів щодо необхідності збільшення розміру аліментів позивачем не надано. Крім того, такий спосіб не тільки приведе до порушення прав як відповідача, так і його неповнолітніх дітей, та приведе до зменшення їх матеріального утримання. На теперішній час відповідач зареєстрований як приватний підприємець та не має постійного доходу. Позивач надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Відповідач та його представник адвокат Константинова Г.В. у судове засідання не з`явилися, представник відповідача надала суду заяву в якій проти задоволення позову заперечувала, просила справу розглянути за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] , позивач є непрацездатним, з 2011 року є інвалідом другої групи по загальному захворюванню. Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2011 року з [PERSON] та [PERSON] стягнуто аліменти на утримання батька [PERSON] у розмірі 200 гривень з кожного, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат відмовлено. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року збільшено розмір аліментів на утримання непрацездатного батька, які підлягають стягненню з [PERSON] згідно рішення судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі 280 гривень щомісячно замість 200 гривень до зміни матеріального положення чи стану здоров`я сторін, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили. Згідно із ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч.1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», встановлено у 2022 році прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні. Отже, позивач отримує пенсію в розмірі, що значно перевищує визначений законодавством України прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б давали підстави для висновку, що розмір пенсії позивача не забезпечує об`єктивні потреби останнього. Крім того, судом встановлено, що позивач щомісячно отримує аліменти від відповідача в розмірі 280,00 гривень, стягнуті за рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року. За період 2019 року відповідачем сплачено на користь позивача аліменти та додаткові витрати на загальну суму 9525,47 гривень, що підтверджується наданими відповідачем квитанціями. Враховуючи викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що отриманих позивачем доходів не вистачає на придбання ліків, такі доводи не підтверджуються жодними доказами по справі, оскільки позивачем не надані медичні документи щодо зміни стану його здоров`я та на підтвердження обставини щомісячних витрат на лікування, які перевищують його дохід у вигляді пенсії та аліментів. Згідно з вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За вказаних обставин, суд, аналізуючи підстави заявлених позовних вимог, надані позивачем докази, норми цивільного права у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, приходить до висновку щодо відсутності обставин, визначених ст. 192 СК України, які б підтверджували саме зміну, погіршення матеріального або сімейного стану [PERSON] , а тому суд слід відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру стягнення аліментів. Судовий збір підлягає віднесенню за рахунок держави, оскільки позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, який звільнений від сплати судового збору.

Outcome: dismissed