Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що сторони з 01 травня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Турійського районного суду Волинської області від 11 вересня 2018 року розірвано, та [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Вказуючи, що дочка проживає разом із ним, відповідач не цікавиться її життям, не відвідує її, не займається вихованням, матеріальної допомоги не надає, то просив позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини. У судове\~засіданняпозивач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак, подав адресовану суду заяву про те, що він не заперечує проти заочного розгляду справи, просить позов задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] не з`явилася у судове засідання і від неї не надійшло повідомлення про причини її неявки. Про дату, час і місце судового засідання [PERSON] була повідомлена належним чином через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, відзиву на позовну заяву не подала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Луківської селищної ради Ковельського району Волинської області у судове засідання не з`явився, однак селищний голова Климук А.Я. подав адресовану суду заяву, в якій просить розгляд вказаної справи проводити за відсутності представника селищної ради. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося. Суд своєю ухвалою від 03 листопада 2022 року постановив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Звертаючись до суду із позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилався на положення пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (стаття 12 Закон України «Про охорону дитинства»). Згідно з\~статтею 15 вказаного Закону\~батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених\~статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого й умисного нехтування ними своїми обов`язками. За змістом наведених норм матеріального права предметом доказування у справах про позбавлення батьківських прав є наявність однієї із підстав або декількох підстав, передбачених частиною першою\~статті 164 СК України, - у розглядуваному випадку наявності факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, яке може проявлятися у вищенаведених діях і бездіяльності по відношенню до дітей. Як установив суд, що позивач та відповідач з 01 травня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Турійського районного суду Волинської області від 11 вересня 2018 року розірвано (а. с. 11). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Згідно з довідкою Луківської селищної ради Ковельського району Волинської області від 03 травня 2022 року № 468, актом про місце проживання від 26 жовтня 2017 року дитина проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де умови проживання відповідають інтересам дитини. Мати дитини [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 05 вересня 2016 року (а. с. 14, 15). Дитина навчається в опорному закладі «Луківський ліцей» Луківської селищної ради Ковельського району Волинської області та її вихованням займається батько [PERSON] . Мати дитини з 2016 року не бере участі у її вихованні та не цікавиться життям дитини (а.с. 18). Згідно з довідками Луківської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 18 жовтня 2017 року, від 03 травня 2022 року для проведення профілактичних щеплень та амбулаторного лікування дитині звертався батько [PERSON] (а. с. 16, 17). Звертаючись із цим позовом до суду, позивач вказував на те, що відповідач з 2016 року не цікавиться життям дочки, її станом здоров`я, не спілкується з нею, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, з 2019 року проживає за кордоном та жодного разу дочки не бачила. Доказів на спростування вищевказаного відповідач до суду не надала. Аналіз наведених обставин в їх сукупності дає підстави для висновку, що відповідач фактично свідомо й умисно ухилилася та самоусунулася від виховання дочки та виконання батьківських обов`язків, переклавши їх на позивача, який й звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Така бездіяльність відповідача характеризує її з негативної сторони і як безвідповідальну матір, свідчить про відсутність у неї батьківського почуття любові до рідної дитини, небажання виховувати і піклуватися про неї, а також суперечить загальновизнаним правилам і принципам співжиття і сімейних відносин. За змістом\~статті 19 СК України\~при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком органу опіки та піклування, що затверджений рішенням виконавчого комітету Луківської селищної ради Ковельського району Волинської області від 09 червня 2022 року № 68, доцільно позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки (а. с.20, 21). Суд погоджується із наявним у матеріалах справи висновком органу опіки та піклування і вважає його достатньо обґрунтованим та зробленим на підставі повного, всебічного, детального й об`єктивного аналізу фактичних обставин, що мають значення для справи, з життя дитини і відповідача, акцентуванні уваги на невиконанні відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини та умисному ухиленні від виконання таких обов`язків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Факт неявки у судове засідання відповідача, яка достовірно знала про розгляд цієї справи, суд розцінює як небажання останньої відстоювати і захищати свої батьківські права щодо дитини та незацікавленість у відновленні й утриманні родинних стосунків з нею. Системний аналіз наведених вище обставин справи дає підстави для висновку про доведеність у вказаному випадку факту умисного і свідомого ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та передбачених пунктом 2 частини першої\~статті 164 СК України\~правових підстав для застосування крайнього заходу впливу позбавлення батьківських прав щодо дитини, оскільки відповідач не приймає участі у вихованні, утриманні, фізичному, психічному, соціальному та духовному розвитку дитини, не піклується про її зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги та любові, що в сукупності створює негативний вплив на дитину і призводить до шкідливих наслідків для її психіки та духовного розвитку. Відповідач не надала доказів, що вона вживає заходів щодо налагодження стосунків з дитиною, цікавиться її станом здоров`я, виявляє будь-яку турботу про дитину, надає матеріальну підтримку, бере участь у вихованні дитини. Відповідач не спростувала доводів позивача про її небажання піклуватися про дитину, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відсутність заперечень проти позову та неявка відповідача в судове засідання свідчить про відсутність у неї інтересу до дитини та бажання змінити поведінку. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, ураховуючи положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої, восьмої\~статті 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. За таких обставин справи та відповідно до вищенаведених норм матеріального і міжнародного права, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, а також враховуючи характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочки у зв`язку з умисним ухиленням від виконання батьківських обов`язків по її вихованню та свідомим нехтуванням своїми обов`язками. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає. Крім цього, у розглядуваному випадку втручання у гарантоване відповідачу\~статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~право на повагу до її сімейного життя здійснено згідно із законом, таке втручання не суперечить законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 Конвенції. Враховуючи, що в цій справі відсутній факт примусового відібрання дитини від батьків і роз`єднання сім`ї, оскільки відповідач самоусунулася від її виховання, то суд вважає, що вказане втручання по відношенню до відповідача є виправданим у демократичному суспільстві. Наведені висновки цілком узгоджуються із правовими позиціями, висловленими Європейським судом з прав людини при розгляді справ «Савіни проти України», «Хант проти України», «МакМайкл проти Сполученого Королівства». У відповідності до вимог частини першої\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992.40 гривень. На підставі викладеного, статей\~7,\~19,\~164,\~165 СК України\~та

Outcome: approved