Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою в якій просить встановити факт смерті сина - [PERSON] , який загинув [INFO] в районі м.Авдіївка Донецької області, Україна, під час участі у бойових діях проти збройних сил російської федерації. Причина смерті: поранення, не сумісні із життям внаслідок артилерійсько-мінометного обстрілу з боку збройних сил російської федерації. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що її син [PERSON] був призначений на посаду командира гармати 2 протитанкового артилерійського взводу 1 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону військової частини [NUMBER] і відповідно до витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] №23 від 29.03.2022 року приймав безпосередню участь у бойових діях. Відповідно до акту про настання смерті від 25.09.2022 року, складеного командиром 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини [NUMBER] та іншими військовими ЗСУ, [PERSON] загинув [INFO] о 19-30 годині в районі м.Авдіївка Донецької області, Україна, під час участі у бойових діях проти збройних сил російської федерації, причина смерті: поранення, не сумісні із життям внаслідок ворожого артилерійсько-мінометного обстрілу. Зазначає, що встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне для державної реєстрації смерті її сина. Заявниця в судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу без її участі. Представник заінтересованої особи Миргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання не з`явився, направив заяву в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника, заперечень по справі не мають. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] був призначений на посаду командира гармати 2 протитанкового артилерійського взводу 1 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону військової частини [NUMBER] і відповідно до витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] №23 від 29.03.2022 року приймав безпосередню участь у бойових діях. Відповідно до акту про настання смерті від 25.09.2022 року, складеного командиром 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини [NUMBER] та іншими військовими ЗСУ, [PERSON] загинув [INFO] о 19-30 годині в районі м.Авдіївка Донецької області, Україна, під час участі у бойових діях проти збройних сил російської федерації, причина смерті: поранення, не сумісні із життям внаслідок ворожого артилерійсько-мінометного обстрілу. Відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] є матір`ю [PERSON] [INFO] , який народився в м.Миргород Полтавської області. Встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення. До Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022 року станом на 29 червня 2022 року і дотепер віднесено територіальну громаду, де загинув [PERSON] . Таким чином, надати документи встановленої форми про смерть [PERSON] , видані закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, заявниця не має можливості, оскільки він помер на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Акт про настання смерті [PERSON] від 25.09.2022 року не створює правових наслідків для проведення державної реєстрації його смерті, однак є належним і допустимим доказом, в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України, який підтверджує факт смерті особи. При цьому, зважаючи на сукупність досліджених судом доказів, наявних в матеріалах справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, даний доказ не викликає сумнівів у його достовірності, наведені заявницею докази достовірно свідчать про його смерть у певний час і за певних обставин. Отже, з огляду на викладене, враховуючи, що м. Авдіївка Донецької області, де загинув військовослужбовець під час виконання бойового завдання, є тимчасово окупованою територією, заявник з об`єктивних причин не має змоги надати медичні документи, визначені діючими нормативно-правовими актами України, для проведення державної реєстрації його смерті. Судом прийнято до уваги, що можливість збору доказів смерті особи на окупованій території, може бути істотно обмежена, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Відповідно до ч. 2 ст.\~9\~Закону України\~"Про\~забезпечення прав\~і свобод\~громадян та\~правовий режим\~на тимчасово\~окупованій території\~України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 5 вказаного Закону, Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~317\~ЦПК України заява\~про встановлення\~факту смерті\~особи на\~території,\~на якій\~введено воєнний\~чи надзвичайний\~стан,\~або на\~тимчасово окупованій\~території України,\~визначеній такою\~відповідно до\~законодавства,\~може бути\~подана членами\~сім`ї померлого,\~їхніми представниками\~або іншими\~заінтересованими особами\~(якщо\~встановлення факту\~смерті особи\~впливає на\~їхні права,\~обов`язки чи\~законні інтереси)\~до будь-якого\~місцевого суду\~України,\~що здійснює\~правосуддя,\~незалежно від\~місця проживання\~(перебування)\~заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України\~у заяві про встановлення факту повинно бути зазначено причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт. Згідно з п. 8 ч. 1 ст.\~315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~"Про\~правовий режим\~воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 зазначеного Закону України). В зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України\~"Про\~правовий режим\~воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента\~України "Про\~продовження строку\~дії воєнного\~стану в\~Україні"\~від 12.08.2022 строком на 90 діб. Відповідно до ч.1 ст.\~17\~Закону України\~"Про\~державну реєстрацію\~актів цивільного\~стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про становлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. На даний час законом не передбачено іншого порядку, ніж встановлення цього факту в судовому порядку. Задоволення даної заяви надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть її сина [PERSON] . Враховуючи те, що військова агресія російської федерації проти України розпочалася 24.02.2022, наразі чинним законодавством України не встановлений порядок набрання рішенням у справах про встановлення факту смерті на території, на якій ведуться бойові дії законної сили, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону та відповідно до ч. 4 ст.\~317\~ЦПК України визначити, що рішення про встановлення факту смерті особи на території, де ведуться бойові дії, підлягає до негайного виконання. На підставі п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263 265,315,317, п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України суд, -

Outcome: approved