Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

24.10.2022 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його баба [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями\~ [ADDRESS] . Згідно заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Павлівської сільської ради народних депутатів Калинівського району Вінницької області 11.06.2002, [PERSON] заповідала йому все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, і на що вона матиме право за законом, в тому числі і житловий будинок з господарськими будівлями та належною до нього земельною ділянкою, що розташовані в [ADDRESS] . На день смерті спадкодавця заповіт не змінено і не відмінено. В установлений законом строк позивач прийняв спадщину після смерті баби у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України, подавши заяву про прийняття спадщини до Калинівської районної державної нотаріальної контори Вінницької області та отримав\~ свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на земельну ділянку площею 1,3946 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер земельної ділянки:0521686100:03:000:0125. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за місцем відкриття спадщини, з підстав, що житловий будинок, на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 10.06.1988, належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] , а колгоспний двір припинив своє існування у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року. Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК України 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З цих підстав просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями\~ [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач в підготовче засідання не з`явився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в підготовче засідання не з`явилася, надала суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] померла баба позивача- [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями\~ [ADDRESS] . Згідно заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Павлівської сільської ради народних депутатів Калинівського району Вінницької області 11.06.2002, [PERSON] заповідала позивачу все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, і на що вона матиме право за законом, в тому числі і житловий будинок з господарськими будівлями та належною до нього земельною ділянкою, що розташовані в [ADDRESS] . На день смерті спадкодавця заповіт не змінено і не відмінено. В установлений законом строк позивач прийняв спадщину після смерті баби у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України, подавши заяву про прийняття спадщини до Калинівської районної державної нотаріальної контори Вінницької області та отримав\~ свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на земельну ділянку площею 1,3946 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер земельної ділянки:0521686100:03:000:0125. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за місцем відкриття спадщини, з підстав, що житловий будинок, на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 10.06.1988, належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] , а колгоспний двір припинив своє існування у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року. На підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 10.06.1988 на підставі рішення виконкому Калинівської районної Ради народних депутатів № 108 від 31.03.1988, житловий будинок [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Домогосподарство зареєстроване за [PERSON] . Вінницьким ООБТІ на праві приватної власності 10.06.1988 в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 81. Відомості про інших членів колгоспного двору у свідоцтві про право власності на будинок відсутні. Свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок на час розгляду справи є чинним. Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК України 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.11.2005 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. «а» п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ч.1 ст. 325 ЦК України, суб`єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.1 ст.392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст.392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст.1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Позивач спадщину прийняв після смерті [PERSON] , до складу якої увійшов житловий будинок, що є предметом даного спору, утім оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку на житловий будинок, що увійшов до складу спадкової маси позбавлений можливості за обставин незалежних від його волі. За таких обставин, суд дійшов висновку, що наявність порушених прав позивача є очевидною, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, відтак позов є обґрунтований. Відповідач по справі позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене та за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті баби\~ [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі викладеного та

Outcome: approved