Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 2962,68 доларів США, що за курсом 29,25 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.04.2022 становить 86658,39 грн, за кредитним договором № LVD5АК00120024 від 19.07.2007, яка складається з наступного: 2962,68 доларів США - 3% річних від простроченої суми, поклавши судові витрати на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 19.07.2007 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № LVD5АК00120024, відповідно до якого відповідач отримав кредит на суму 42425,50 доларів США строком до 19.07.2014. У зв`язку з тим, що боржник неналежно виконував умови кредитного договору, Банк змушений був звернутись за захистом своїх порушених прав до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з позичальника. Відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.03.2015 стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 122759,08 доларів США, що еквівалентно 1923634,78 грн, заборгованості за кредитним договором станом на 11.12.2014. На день звернення до суду з даним позовом рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.03.2015 не виконано, у зв`язку з чим АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача три проценти річних за період з 01.04.2019 по 18.04.2022, які становлять 2962,68 доларів США. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 05 липня 2022 року головуючим у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 25/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.07.2022 позовну заяву залишено без руху і надано позивачу термін для усунення недоліків /а.с. 26-27/. 29.08.2022 позивачем подано заяву про усунення недоліків /а.с. 31-32/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.09.2022 позовну заяву за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 30.09.2022. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 37/. Ухвалою суду від 30.09.2022 судове засідання відкладено на 18.10.2022 /а.с. 40/. Ухвалою суду від 18.10.2022 судове засідання відкладено на 01.11.2022 /а.с. 46/. Розгляд справи по суті відбувся 01.11.2022 без участі сторін. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, при поданні позовної заяви до суду зазначив, що позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, справу просить розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав. За таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу за його відсутності, провівши на підставі вимог ст. 281 ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема, з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 19.07.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № LVD5АК00120024, відповідно до якого відповідач отримав кредит на суму 42425,50 доларів США строком до 19.07.2014 /а.с. 16-17/. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.03.2015 ухвалено стягнути з [PERSON] на користь позивача 122759,08 доларів США, що еквівалентно 1923634,78 грн, заборгованості за кредитним договором та 3654,00 грн судових витрат /а.с. 7, 13-14/. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 26.08.2015 Стрийським міськрайонним судом Львівської області видано виконавчий лист у справі № 456/465/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 122759,08 доларів США, що еквівалентно 1923634,78 грн, заборгованості за кредитним договором та 3654,00 грн судових витрат. Постановою від 28.12.2016 вказаний виконавчий документ повернуто стягувачеві /а.с. 15/. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 18.04.2022 три проценти річних від простроченої суми становлять 2962,68 доларів США, що за курсом 29,25 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.04.2022 становить 86658,39 грн /а.с. 10-12/. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з невиконанням боржником [PERSON] грошових зобов`язань та правом стягувача АТ КБ «ПриватБанк» на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України, що передбачає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року в справі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 01 жовтня 2014 року в справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року в справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року в справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Крім того, чинне законодавства не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості, у тому числі стосовно яких є ухвала про відстрочку або розстрочку виконання, не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 13/210/10, від 23.09.2015 у справі № 6-1206цс15, від 02.09.2015 у справі № 6-369цс15 та від 25.05.2016 у справі № 6-157цс16. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Таким чином, у справах про невиконання зобов`язань позивач має довести, що у відповідача є зобов`язання, яке ним не виконано, а відповідач, відповідно, що зобов`язання ним виконано відповідно до визначених умов або не виконано не з його вини. Судом встановлено, що позивачем АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження позовних вимог подано судове рішення, що набрало законної сили, та розрахунок, відповідно до якого прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 32386,26 доларів США, тобто подано вичерпну інформацію про наявність у відповідача [PERSON] перед позивачем АТ КБ «ПриватБанк» невиконаного грошового зобов`язання з відшкодування заборгованості за кредитним договором. Надані АТ КБ «ПриватБанк» докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для застосування наслідків порушення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України. Всупереч вищенаведеному, відповідачем не подано жодного доказу на спростування неналежного виконання грошового зобов`язання з відшкодування заборгованості за кредитним договором № LVD5АК00120024 від 19.07.2007. З огляду на те, що [PERSON] не виконав грошового зобов`язання з відшкодування заборгованості за кредитним договором № LVD5АК00120024 від 19.07.2007, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно з розрахунком заборгованості три проценти річних від простроченої суми станом на 18.04.2022 становлять 2962,68 доларів США, що за курсом 29,25 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.04.2022 становить 86658,39 грн /а.с. 10-12/. Суд погоджується зі способом та порядком обрахунку 3% річних, наведених у поданому розрахунку, оскільки такі узгоджуються з вищенаведеними нормами Закону. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. На підставі вищенаведеного суд дійшов переконливого висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, яким надано правову оцінку в ході розгляду справи, а тому позов АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити повністю. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у розмірі 2481,00 грн у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved