Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. В обґрунтування позову зазначив, що 06.07.2020 близько 21 год. 58 хв. по пр. Петра Калнишевського в м. Дніпрі відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat» р.н. [NUMBER] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ДТП [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень померла. За фактом ДТП СУ ГУНП в Дніпропетровській області внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020040000000525. Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська 18.02.2021 року виніс вирок у справі № 202/5671/20, яким [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину. В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, батько потерпілої [PERSON] - [PERSON] зазнав шкоди, у зв`язку з чим у нього виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "Volkswagen Passat" р.н. [NUMBER] , була застрахована у відповідача відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/2004190. Представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся в порядку, визначеному Законом №1961-IV, із заявою на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог містились 28 338,00 грн.- в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, 21510,00 грн. - в рахунок відшкодування витрат на поховання, 170028 грн.- в рахунок відшкодування витрат у зв`язку втратою годувальника. Вказані документи відповідач отримав 24.08.2020 , що підтверджується відомостями про дату та час вручення поштового відправлення. Відповідач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 28 338,00 грн. та відшкодування витрат на поховання в розмірі 21 510,00 грн. Листом № 2771 від 13.05.2021 відповідач повідомив представника позивача про те, що для розгляду питання щодо виплати страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, необхідно надати документи, передбачені п.п е) п. 35.2 ст. 35 Закону та документи компетентних органів, що підтверджують перебування [PERSON] на утриманні потерпілої особи - [PERSON] . Позивачем було надано страховику документи, що підтверджують його право на отримання відшкодування по втраті годувальника, а саме: копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія пенсійного посвідчення позивача; відповідь Залізничного ВДРАЦС у м. Львові на адвокатський запит щодо надання інформації про наявність актового запису про шлюб [PERSON] та наявність у неї дітей. На день настання страхового випадку статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4723,00 грн. Отже, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою позивачем годувальника становить 170 028,00 грн. Позивач вважає, що має право на отримання від відповідача відшкодування шкоди, заподіяної смертю його доньки, за правилами п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, в розмірі 170028,00 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн. Представником відповідача було надано відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки на сьогоднішній день позивачем не надано документи, які є необхідними до вимог ст.35 п.27.2 ст.27 Закону для виплат страхового відшкодування, як утриманцю потерпілої особи. У відзиві представник відповідача визнав факт ДТП, внаслідок якого [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень померла. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ТДВ СК «Кредо» згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/200419007. 07.04.2021 на адресу ТДВ СК «Кредо» від адвоката Мелеха Д.О. (як представника [PERSON] - батька загиблої) надійшла копія вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2021 р. у справі №202/5671/20, якою [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України. 11.08.2021 страховим актом №3390 ТДВ СК «Кредо» було визнано настання цивільно-правової відповідальності водія застрахованого ТЗ, за спричинення шкоди життю [PERSON] , загиблої в результаті ДТП, яка сталася 06.07.2020, за участю забезпеченого ТЗ, страховим випадком, передбаченим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та полісом №АО/2004190 , та призначено страхове відшкодування, яке підлягає виплаті у розмірі 49848,00 грн. в т.ч.: 28338,00 грн. - відшкодування моральної шкоди; 21510,00 грн. - відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Страхове відшкодування в розмірі 98 676,00 грн. та пеня в розмірі 2276,38 грн. виплачені ТДВ СК «Кредо» потерпілій особі, що підтверджується платіжним дорученням №6873, №6874, №6875, №6876. Про прийняте рішення адвоката [PERSON] та потерпілу особу повідомлено листом. Крім того, що стосується загального розміру страхового відшкодування за п. 27.2 ст. 27 Закону,який підлягає виплаті, у зв`язку із смертю потерпілої особи в рамках Закону і підлягає виплаті рівними частинами особам передбаченим ст. 1200 ЦК України, тобто вказана сума 170028,00 грн., ділитися порівну між особами, які мають право на її отримання. Позивачем не надано довідки про призначення йому пенсії внаслідок втрати годувальника. Згідно наданих позивачем документів до заяв на виплату страхового відшкодування та до позовної заяви не зрозуміло, чи була працевлаштована [PERSON] станом на дату ДТП, а у разі якщо і була працевлаштована позивачем не надано довідку про доходи [PERSON] , у зв`язку з чим не має можливості вирахувати доходи [PERSON] за останній рік у відповідності до п. е) п. 35.2 ст. 35 Закону, а тому і факт утримання загиблою [PERSON] позивачем не доведений. Документи, що підтверджують знаходження позивача на утриманні [PERSON] відсутні. Наданий представником позивача до заяви на виплату страхового відшкодування акт про засвідчення факту перебування на утриманні підписаний сусідами без дати складений не компетентним органом, який має право надавати відомості щодо наявності/відсутності осіб, що мають право на отримання страхового відшкодування за п. 27.2. ст. 27 Закону та не може підтверджувати факт утримання [PERSON] її батька позивача. Окрім того, із наданих позивачем документів відомо, що у [PERSON] є мати - [PERSON] ,оскільки при наданні до відповідача заяви на виплату страхового відшкодування щодо виплати моральної шкоди представник позивача за довіреністю [PERSON] просив сплатити 1/2 частину страхового відшкодування (яка належить батьку загиблої). До відповідача не надходила заява від матері [PERSON] - [PERSON] про виплату страхового відшкодування на підставі п. 27.2 ст. 27 Закону. Таким чином, позивачем не надані документи, які є необхідними відповідно до вимог ст. 35 та ст. 27 Закону для виплати страхового відшкодування як відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника згідно п. 27.2. ст. 27 Закону, та не доведено його право на отримання всієї суми страхового відшкодування за п. 27.2. ст. 27 Закону, а отже, підстав для задоволення вимоги про стягнення шкоди за п. 27.2 ст. 27 Закону в сумі 170028,00 грн. немає. Листом №2771 від 13.05.2021 р. відповідачем було повідомлено позивача та його представника про те, що для розгляду питання щодо виплати страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, необхідно надати документи, передбачені п.п. е) п. 35.2 ст. 35 та документи компетентних органів, що підтверджують перебування позивача на утриманні [PERSON] . Оскільки на сьогоднішній день позивачем не надані документи, які є необхідними відповідно до вимог ст. 35 та п. 27.2 ст. 27 Закону для виплати страхового відшкодування, як утриманцю потерпілої особи, відповідач вважає, що підстав для задоволення вказаних вище вимог немає. Окрім того, вважають, що витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 2000,00 грн. Представником позивача [PERSON] була надана відповідь на відзив, в якій просив позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі. До початку судового засідання від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій він просить провести розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача [PERSON] . Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. До початку судового засідання представником відповідача [PERSON] було надано клопотання, в якому він просить справу розглядати без участі представника ТДВ СК «Кредо». Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. 06.07.2020 близько 21 год. 58 хв. по пр. Петра Калнишевського в м. Дніпрі відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat» р.н. [NUMBER] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ДТП [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень померла. Факт смерті [PERSON] , [INFO] підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.07.2020 року Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), актовий запис №266 (а.с.18). За фактом дорожньо-транспортної пригоди 07.07.2020 було зареєстровано кримінальне провадження №12020040000000525 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.135, ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2021 [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні злочину (а.с.14-17). Згідно полісу № АО2004190, діючим на 06.07.2020 року, транспортний засіб марки «Volkswagen Passat» р.н. [NUMBER] , застрахований ТДВ СК «Кредо» (а.с.28). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками загиблої [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). Згідно з повідомленням Залізничного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) за вих. №525/21.3-26 від 11.06.2021 року, за даними державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про шлюб [PERSON] , [INFO] з [PERSON] , укладений 17.02.2016 у Вінницькій області. Шлюб розірвано 11.01.2017 , дітей у зазначеної громадянки не виявлено (а.с.21). 18.08.2020 ТОВ «Автопоміч» подало в інтересах позивача [PERSON] на адресу ТДВ «СК «КРЕДО» заяви про виплату страхового відшкодування, а саме: про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою в сумі 28338,00 грн.; про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з витратами на поховання в сумі 21510,00 грн., (разом із оригіналами квитанції до ПКО та накладної від 08.07.2020 року-витрати на поховання, копія витягу з РНЄП ФОП [PERSON] , (а.с.12)); про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника (для батьків) в сумі 170028,00 грн. (разом із копією пенсійного посвідчення [PERSON] (а.с.13)). Страховим актом №3390 від 11.08.2021 ТДВ СК "Кредо" ухвалено рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування в сумі 49848,00 грн., з яких: 28338,00 грн. - відшкодування моральної шкоди: 21510,00 грн. - відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника (а.с.75 зворот,76). За платіжними дорученнями №5206 від 11.08.2021 визнані страхові виплати були перераховані [PERSON] (а.с.76 зворот). З листа №2771 від 13.05.2021 р. ТДВ СК "Кредо" вбачається, що позивача [PERSON] та його представника [PERSON] було повідомлено про те, що для розгляду питання щодо виплати страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, необхідно надати документи, передбачені п.п. е) п. 35.2 ст. 35 та документи компетентних органів, що підтверджують перебування позивача [PERSON] на утриманні потерпілої особи [PERSON] (а.с.24). Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, за своїм внутрішнім переконанням оцінює їх, як належні, допустимі та достовірні. Дослідженні докази, їх взаємозв`язок у сукупності, є достатнім для вирішення справи по суті. Зобов`язання страховика за договором забезпечити відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому на страховика покладено цивільно-правовий обов`язок виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. До встановлених судом правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Згідно з п. 1.7. ст. 1 Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно з п. 1.4. ст. 1 Закону особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Пунктом 27.2. ст. 27 Закону встановлено, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. За вимогами ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.До заяви додаються: е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: зокрема чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника та інших доходів. Частинами 2, 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються серед іншого чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. За вимогами ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Частиною 1 ст. 1200 ЦК України визначений перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди у разі смерті потерпілого. У справі, що розглядається, такими особами можуть бути непрацездатні особи, які були на утриманні потерпілого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Таким чином, доказуванню у даній справі підлягає непрацездатність позивача, перебування на утриманні потерпілої, право на одержання на день її смерті утримання від потерпілого. Непрацездатність позивача є обставиною, що доведена в судовому засіданні та не заперечувалася відповідачем, оскільки позивач досяг пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Перебування позивача на утриманні померлої не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів, що підтверджують його знаходження на утриманні [PERSON] . Дійшовши такого висновку, суд відхиляє посилання представника позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 643/207/16-ц, стосовно того, що підпунктом «е» пункту 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не встановлено чіткого переліку документів на підтвердження факту перебування особи на утриманні потерпілого, а тому необхідно дійти висновку, що такими документами можуть бути, в тому числі, надана довідка житлово-експлуатаційної організації з місця проживання (реєстрації) або довідка органу місцевого самоврядування про перебування на утриманні чи спільне проживання із заявником. В справі, в якій ВС зробив такий висновок, окрім доказів спільного проживання позивача з померлим чоловіком, суду були надані для дослідження довідки УПФ України в Московському районі у м. Харкові про отримані позивачем та її померлим чоловіком доходи. Зазначені документи обґрунтовано визнано судами, як допустимі докази на підтвердження перебування позивача на утриманні померлої особи, з яких вбачається, що пенсія позивача є значно меншою за розмір пенсії її померлого чоловіка. З огляду на викладене, обставини встановлені в справі, що розглядається, не відповідають обставинам у справі № 643/207/16-ц, в якій ВС зробив правовий висновок на який посилається представник позивача. В справі, що розглядається судом, доказів на підтвердження отримання [PERSON] будь-яких доходів сторона позивача також не надала. Право позивача на одержання на день смерті доньки [PERSON] утримання від померлої, також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. При обґрунтуванні наявності права позивача на утримання від померлої, представник позивача в позовній заяві послався на ті обставини, що основним доказом наявності права позивача на отримання відшкодування по втраті годувальника є досягнення пенсійного віку, встановленого законом, та наявність родинних відносин, які підпадають під дію пункту 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України, а також те, що підпунктом «є» пункту 35.2 статті 35 Закону не встановлено чіткого переліку документів на підтвердження факту перебування особи на утриманні потерпілого. Суд відхиляє зазначені доводи представника позивача за наступних підстав. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво 19), на який послався представник позивача, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зав`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Суд, не зважаючи на відмінність обставин, встановлених в справі, що розглядається, обставинам у справі № 212/1055/18-ц, в якій ВС зробив правовий висновок, вважає за можливе користуватися ним, оскільки також посилається на вимоги ст. 202 СК України. Доводи представника позивача в позовній заяві про те, що позивач досяг пенсійного віку, та наявність родинних відносин є складовою частиною доказування, однак не позбавляє позивача необхідності довести в судовому засіданні, що позивач потребує матеріальної допомоги та у зв`язку з цим мав на день смерті дочки право на одержання від неї утримання. Доводи , що позивач підпадає під дію пункту 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України, суд вважає неналежними, оскільки зазначення у п. 2 абз. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України, що шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно, на переконання суду стосується тільки терміну відшкодування шкоди, зазначеній категорії осіб, які повинні бути непрацездатними, перебувати на утриманні померлого або мати на день його смерті право на одержання від нього утримання. Доводи представника позивача про те, що підпунктом «е» пункту 35.2 статті 35 Закону не встановлено чіткого переліку документів на підтвердження факту перебування особи на утриманні потерпілого, суд вважає недостовірними, оскільки п. е) ч. 2 ст. 35 Закону передбачає долучення до заяви документів, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходів за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника. Зазначена норма Закону дійсно не встановлює чіткого переліку документів, однак це не позбавляє позивача обов`язку довести в судовому засіданні належними, допустимими та достовірними доказами тієї обставини, що позивач потребував матеріальної допомоги та в зв`язку з цим мав на день смерті доньки право на одержання від неї утримання. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з тим, що стороною позивача не надано жодного доказу на підтвердження того, що позивач потребував матеріальної допомоги та в зв`язку з цим мав на день смерті дочки право на одержання від неї утримання , суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Висновок суду не суперечить і правовій позиції, викладений в постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19 . Суд також звертає увагу на ті обставини, що відповідач ТДВ СК «Кредо» не прийняв остаточного рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування позивачу у зв`язку із втратою годувальника та готовий до складання страхового акту після отримання всіх необхідних документів, визначених Законом. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача. З огляду на викладене вимоги позовної заяви про стягнення з відповідача 30000 грн. витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed