Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 18 грудня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований в реєстрі за №2213. Стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 18 грудня 2018 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис №2213, щодо стягнення грошових коштів у сумі 18 899 793,76 грн, які є його боргом за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Позивач посилався на те, що вказаний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки на адресу позивача не надходило жодного листа з вимогою про усунення порушень стосовно зобов`язання із зазначенням у листі-вимозі стислого змісту порушених зобов`язань, що є підтвердженням безспірності заборгованості. [PERSON] підтверджує, що не одержувала ні від стягувача, і від нотаріуса, письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язань за договором кредиту, за Іпотечним договором, також немає доказів того, яку суму кредиту було повернуто боржником та коли здійснено останній платіж. На момент вчинення ітаріусом виконавчого напису між сторонами існував спір в частині нарахованої заборгованості, що в свою чергу, мало б бути повідомлено стягувачем під час звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису і тому стягнення заборгованості в порядку вчинення виконавчого напису протирічить вимогам ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Позивач вважає, що є достатні правові підставі вважати виконавчий напис від 18 грудня 2018 за реєстровим номером 2213, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. щодо стягнення з Позивача коштів на користь Відповідача, таким, що вчинений з порушенням вимог законодавства, з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника та таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді від 12 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни належним чином завірені копії документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 18 грудня 2018 року зареєстрованого в реєстрі за №2213. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №2213, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 18 грудня 2018 року. Позивач та її представник в судове засідання не прибули, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 26 серпня 2005 року між [PERSON] та ВАТ АБ «Приватінвест» було укладено кредитний договір № 322. Пунктом 1.1. Кредитного договору передбачено, що Банк зобов`язується надати «Позичальнику» кредитні кошти шляхом видачі готівкою через касу на строк до 25.08.2025 року включно, у вигляді термінового кредиту у розмірі 140 000,00 тисяч доларів США зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,33 відсотки на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії у розмірі 0,16 відсотків від суми кредиту щомісяця в період сплати. 02 вересня 2005 року між [PERSON] та ВАТ АБ «Приватінвест» було укладено Договір іпотеки, за умовами якого останній забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з Кредитного договору № 322 від 26 серпня 2005 року (а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладенні до закінчення строку дії кредитного договору), укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем. Іпотекодавець зобов`язаний до 26 серпня 2025 року повернути Іпотекодержателю кредит у розмірі 140 000 (сто сорок тисяч) доларів США, сплатити проценти за користування ним, комісії щомісяця. 31 березня 2006 року між ВАТ Акціонерний банк «Приватінвест» та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (в подальшому перейменований на Акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк»)укладено договір № 036/03/ІР про відступлення прав за Іпотечним договором (копія договору дається), відповідно до якого ВАТ Акціонерний банк «Приватінвест» відступив в повному обсязі Закритому акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» всі права іпотекодержателя за Іпотечним договором, а Закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» набув в повному обсязі всі права іпотекодержателя за іпотечним договором (п. 1.3. Договору про відступлення прав). Пунктом 1.4. Договору про відступлення прав передбачено, що відступлення прав Іпотекодержателя за Іпотечним договором здійснюється у зв`язку з укладенням між Банком 1 та Банком 2 Договору № 036/03/ІР від 31.03.2006 року про заміну кредитора в зобов`язанні, відповідно до якого Банк 1 відступив Банку 2 в повному обсязі всі права кредитора, в тому числі право вимоги за Кредитним договором. 31 березня 2006 року між ВАТ Акціонерний банк «Приватінвест» та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (в подальшому перейменований на Акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк») укладено Договір №036/03/ІР про заміну кредитора в зобов`язанні. Відповідно до цього Договору відбулась заміна кредитора за Кредитним договором № 322 від 26.08.2005 року, який укладений між ВАТ АБ «Промінвест» та [PERSON] шляхом відступлення в повному обсязі ВАТ АБ «Промінвест» Закритому акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» своїх прав за Кредитним договором. 18 грудня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 02.09.2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Піддубною С.П. за реєстровим № 2820, передане в іпотеку критому акціонерному товариству Акціонерний банк «Приватінвест». Право вимоги зазначеним договором іпотеки було придбано Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», за Договором про відступлення прав за іпотечним договором від 31.03.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Піддубною С.П. за реєстром № 662. 30 вересня 2021 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Метлушенко Ганною Олександрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 66976765 на підставі виконавчого напису № 2213 виданого 18.12.2018 року про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Стягувачем є: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Таким чином нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання,чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Аналогічну позицію викладено в ухвалі колегії суддів судової палати цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01.03.2017 р. № 201/1662/16-ц. З матеріалів справи слідує і дана обставина була встановлена в судовому засіданні, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості відповідача перед банком, оскільки нотаріусом при вчиненні вказаної нотаріальної дії не було встановлено факту безспірності заборгованості, не перевірено чи повідомлений боржник у встановленому законом порядку про існування у нього заборгованості. Також, суд звертає увагу, що за змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Однак, в порушення вищезазначеної норми, виконавчим написом нотаріуса поза межами трирічного строку, з позивача стягнуто заборгованість за період з 26 серпня 2005 року до 22 жовтня 2018 року. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушив норми чинного законодавства, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 908 грн. та за подання зави про забезпечення позов у сумі 454 грн.

Outcome: approved