Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. 21.07.2020 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що він незаконно перебував під слідством 26 місяців 18 днів, і йому завдано моральних страждань, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. Погіршились його нормальні життєві зв`язки. Негативні емоції, переживання вплинули на спокій і стан здоров`я. Оцінює заподіяну шкоду у розмірі дві мінімальних заробітних плати за кожен місяць перебування під слідством. Просить стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку в порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду, заподіяну моральну шкоду на його користь в розмірі 245 596 грн. \~ \~ \~ \~05.08.2021 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій зазначив, що незаконно перебував під слідством 36 місяців, і оцінює заподіяну йому моральну шкоду у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування під слідством. Просить стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 864000 грн. \~ \~ \~ \~12.08.2020 року відповідачем-1 Державною казначейською службою України надано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими. Так, згідно матеріалів справи та з тексту позовної заяви визначити розмір завданої шкоди позивачу не надається можливим, так як жодного доказу щодо завданої шкоди та моральних страждань позивачем надано не було. Позивач не приводить жодних доказів причинного зв`язку між кримінальним провадженням, досудовим розслідуванням та погіршенням його здоров`я. Розмір морального відшкодування позивачеві завищено у двократному розмірі. Також, ДКСУ є фактично лише розпорядником державного бюджету. У справах про відшкодування шкоди, завданої діями чи бездіяльністю державних органів, позивачами, як правило, пред`являється одна вимога до органу, який завдав шкоду. До Казначейства не пред`являється жодних вимог, оскільки Казначейство повинно залучатися судами у справи щодо відшкодування шкоди, завданої органами державної влади тільки для «гарантії» подальшого виконання відповідного рішення, оскільки жодних самостійних вимог до цього органу позивачі не пред`являють. Крім того, з 01 січня 2017 року мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. \~ \~ \~ \~13.08.2020 року відповідачем-3 Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області надано відзив, в якому зазначено, що відповідач не згоден з позовними вимогами [PERSON] , так як останній не надав суду жодного доказу спричинення йому моральних страждань, які він зазнав у зв`язку з незаконними, на його думку, діями посадових осіб органів досудового розслідування, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням нормального життя, негативними емоціями, переживаннями, погіршенням стану здоров`я та перебування під слідством. Позивачем не обґрунтовано розмір спричиненої шкоди. Відповідач-3 просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. \~ \~ \~ \~28.08.2020 року відповідач-2 Прокуратура Дніпропетровської області надала відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, оскільки виправдувальний вирок Марганецького міського суду від 16.06.2020 року у справі № 180/582/18 не набрав законної сили, право [PERSON] на відшкодування моральної шкоди на даний час відсутнє. \~ \~ \~ \~16.09.2021 року відповідачем-2 подано відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому зазначено, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, психосоматичних та психоемоційних змін, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрат чи погіршення таких зв`язків, стану та стосунків внаслідок незаконного перебування під слідством у кримінальному провадженні. Також, вимоги [PERSON] про стягнення заподіяної йому моральної шкоди у ромірі 864000 грн. є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 28.08.2020 року представник позивача адвокат Шаповалов О.Г. звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі. \~ \~ \~ \~Увалою від 28.08.2020 року задоволено клопотання представника позивача і зупинено провадження у справі до розгляду судом апеляційної інстанції справи № 180/582/18 та набрання судовим рішенням законної сили по кримінальний справі за обвинуваченням [PERSON] по ч.2 ст.197-1 КК України. \~ \~ \~ \~26.04.2021 року ухвалою суду провадження у справі поновлено. \~ \~ \~ \~05.08.2021 року позивачем через представника подано заяву про збільшення розміру позовних вимог. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 07.09.2021 року за клопотанням відповідача-2 змінено відповідача прокуратуру Дніпропетровської області на Дніпропетровську обласну прокуратуру. 21.10.2021 року представник відповідача-3 звернувся до суду із клопотанням про подальший розгляд справи без участі представника ГУНП в Дніпропетровській області. 27.01.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду. Ухвалою від 21.07.2022 року задоволено заяву представника відповідача-2 Дніпропетровської обласної прокуратури про відвід судді Хомченко С.І. і 22.07.2022 року після повторного автоматизованого розподілу, справу передано для розгляду судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області Нанічкіній Н.М. Ухвалою від 26.07.2022 року суддею Нанічкіною Н.М. прийнято справу до розгляду, призначено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження. Мотивувальна частина рішення. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до такого. Судом встановлено, що 24.08.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017040330000644 внесено відомості про кримінальне правопорушення по ч.2 ст.197-1 КК України про самовільне захоплення [PERSON] земельної ділянки, що відноситься до особливо цінних земель. 28.01.2018 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, і допитано в якості підозрбваного. (а.с.47). Того ж дня, 28.03.2018 року обвинувальний акт відносно [PERSON] було спрямовано до Марганецького міського суду Дніпропетровської області. 16.06.2020 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області ухвалено виправдувальний вирок, яким [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України (а.с.8-10). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29.03.2021 року вирок Марганецького міського суду від 16.06.2020 року залишено без змін (а.с.70-73). 21.07.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню, з таких підстав. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Статтею 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94 ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон, Закон № 266/94) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення\~про підозру\~у вчиненні\~кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших\~процесуальних дій,\~що обмежують\~права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода\~відшкодовується в\~повному обсязі\~незалежно від\~вини посадових\~осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону). Положеннями статті 3 Закону № 266/94 передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода (п.5). Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (п.6 ст.4 Закону). Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визнати обґрунтованим і достатнім й більший розмір відшкодування. Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 27.03.2019 р. по справі № 405/7623/16-ц, від 08.11.2018 р. По справі № 296/2443/16-ц. Судом встановлено, що внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Марганецького міського суду Дніпропетровської області 16.06.2020 року, який залишений без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29.03.2021 року. [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом в період з 28.03.2018 року (дата вручення підозри) по 29.03.2021 року (дата вступу в законну силу виправдувального вироку), що разом складає 36 місяців 03 дні. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.10.2022 року становить 6 700,00 грн. Таким чином, розмір відшкодування позивачу моральної шкоди не може бути меншим ніж 241870,00 грн. (36 місяців х 6700 = 241200) + (3 дні х 6700/30 = 670). Як вказує Європейський суд з прав людини, оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Тому, питання про розмір моральної шкоди суд вирішує з врахуванням загальних обставин справи, і зокрема, з врахуванням таких аспектів як серйозність порушення, особисті обставини позивача та загальний контекст. Так, у контексті серйозності порушення позивач обвинувачувався у вчиненні злочину невеликої тяжкості, за яке могло бути призначено покарання у виді обмеженням волі на строк від двох до чотирьох років або позбавлення волі на строк до двох років. Щодо особистих обставин позивача, то в позові зазначено, що погіршились його нормальні життєві зв`язки, негативні емоції, переживання вплинули на спокій і стан здоров`я. І хоча доказів завданої моральної шкоди позивачем до суду не надано, є очевидним, що загроза бути підданим такому покаранню не могла не створювати у нього негативних емоцій, і страх перед таким покаранням лише посилював ступінь душевних страждань. При цьому, суд не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування під слідством. Так, відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Однак, [PERSON] не надав суду жодного доказу на підтвердження завданої йому моральної шкоди. На думку суду, особливості кримінального провадження, яке розглядалось відносно позивача, його тривалість та зусилля, які були докладені позивачем для доведення своєї невинуватості, не свідчать про необхідність збільшення мінімального розміру моральної шкоди. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, і тому вважає за необхідне обмежитись мінімальним розміром моральної шкоди, що гарантований державою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16 (провадження № 61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі № 201/9398/20 (провадження № 61-11520св21). Вказана позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду від 02.09.2022 року у справі № 711/4624/21, провадження № 61-5128св22. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. В ході складання повного тексту даного рішення встановлено, що у вступній та резолютивній частині рішення, проголошеного в судовому засіданні 27 жовтня 2022 року, невірно зазначено суму відшкодування моральної шкоди у зв`язку з арифметичною помилкою. Тому, в повному рішенні суд зазначає вірний розмір моральної шкоди - 241870,00 грн. замість помилкового 234\~000,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial