Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

18.08.2022 [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, та стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину у розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду до повноліття сина. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.11.2015 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що пологи у неї були терміновими ускладненими (гіпоксія під час пологів), з накладенням щипців, що в подальшому відобразилося на нервовій системі дитини та призвело до розладу експресивної мови внаслідок органічного ураження головного мозку. Такий стан здоров`я сина одразу після його народження потребував посиленої уваги до нього та значних матеріальних затрат на лікування. Відповідач не витримав такого навантаження та 21.08.2017 за рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області шлюб між ними було розірвано. Позивачка стверджує, що з часу розірвання шлюбу по сьогодні дитина проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні. Син [PERSON] перебуває під постійним наглядом лікарів, займається з логопедом, відвідує танцювальну студію. Всі ці витрати вона в повній мірі взяла на себе. Відповідач деколи пересилає їй на картковий рахунок по 2 000 грн., проте цих грошей не вистачає для забезпечення повноцінного лікування, харчування, придбання одягу та розвитку їхнього сина. Так, у 2021 році [PERSON] пройшов курс лікування, вартість якого становила 11 500 грн. Під час курсу придбавалися дороговартісні ліки цереброкуринR, вартість 20 ампул яких майже 20 000 грн. Відвідування танцювального гуртка в місяць коштує 1 500 грн., а до введення воєнного стану - 2 000 грн. Позивачка вказує, що на сьогоднішній день вона не працює та постійно займається дитиною. Відповідач сином не цікавиться взагалі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.08.2022 відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 50, 51). 18.10.2022 до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач зазначає, що позов визнає в повному обсязі та просить розглянути справу без його участі. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивачка суду подала заяву від 08.11.2022 з проханням провести судове засідання за її відсутності. Про причини неявки відповідач суд не повідомив. За викладених обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін. Відповідно частини 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. За змістом позовної заяви та відзиву на позов убачається, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Така ж адреса вказана на поштовому конверті з відзивом на позов, як адреса відправника [PERSON] . Разом з тим, відповідно трекінгу відстежень відправлень Укрпошти за № 0412000061014, відзив на позовну заяву від імені [PERSON] поданий до поштового відділення у м. Києві, натомість адреса перебування/проживання відповідача у місті Києві у відзиві не зазначена, що викликає сумнів стосовно фактичного волевиявлення відповідача викладеного у відзиві про визнання позову. З урахуванням викладеного, поданий відзив на позовну заяву суд не враховує. Положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин та враховуючи, що матеріали позову не містять заперечень позивачки проти заочного розгляду справи у зв`язку з неявкою відповідача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.11.2015 року. Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 21.08.2017 у справі № 658/2661/17 шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано (а.с. 6). Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Нормою статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що дитина сторін по справі проживає з позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За правилами ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачка просить стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини щомісячно у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Визначаючи розмір аліментів у частці від доходу батька, яка має стягуватись на утримання його малолітньої дитини, суд враховує наступне: дані про стан здоров`я дитини; матеріальне становище дитини, яке має характеризуватись також розміром доходу самої позивачки враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, при цьому позивачка зазначила, що через хворобу дитини вона не працевлаштована; розмір фактичних щомісячних витрат на дитину у позовній заяві не вказано; матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів не визначений, натомість відповідач є особою працездатного віку, отже може працювати та заробляти кошти на утримання свого сина; наявність або відсутність у платника аліментів інших утриманців не підтверджена. З урахуванням всіх встановлених обставин суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі ј частки від доходу щомісячно, що є рекомендованим законодавцем розміром аліментів на утримання однієї дитини у частці від заробітку (доходу), адже судом не встановлено доведених підстав для відступлення від зазначеної частки стягнення. При цьому, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно частини першої ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Верховний Суд у постановах від 14.01.2019 року у справі № 751/4312/16-ц, від 08.12.2021 року у справі № 607/12170/20 зауважив, що до таких особливих обставин закон відносить, насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Відповідно ч. 2 ст. 185 СК України визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу статті 185 Сімейного кодексу України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Позивачкою заявлені вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі 5 000 грн. щомісячно, посилаючись на те, що дитина хворіє, також відвідує танцювальний гурток. Посилання на необхідність щомісячної оплати вартості танцювального гуртка дитини у розмірі 1500 грн. жодними доказами не доведено. Матеріалами справи не підтверджено факту, що відвідування дитиною сторін по справі танцювального гуртка є додатковими витратами на дитину, оскільки вони викликані особливими обставинами, зокрема, пов`язаними з розвитком здібностей, талантів дитини та/або такі заняття є необхідними за рекомендаціями лікарів у зв`язку з хронічною хворобою, лікуванням дитини тощо. Позивачкою подано договір № 24/03 від 24.04.2021 про надання платних медичних послуг, укладений піж позивачкою та ФОП [PERSON] , акт приймання-передачі наданих медичних послуг № 24/03 від 24.04.2021 та квитанція про сплату послуг за цим договором у розмірі 11 500 грн. (а.с. 28-33). Однак за змістом вказаних доказів на зазначено особи пацієнта якому надавались медичні послуги. Також на підтвердження позовних вимог надано Висновок про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 06 квітня 2021 року № ІРЦ-85983/2021/212-64, відповідно якого дитина [PERSON] , [INFO] , з порушенням мовлення, загальне недорозвинення мовлення ІІ рівня; медичний діагноз: загальне недорозвинення мовлення ІІ рівня, психоорганічний синдром з емоційно-вольовою незрілістю; рекомендована освітня програма діти в інклюзивній групі, навчання за освітньою програмою з внесенням необхідних адаптацій, корекційно-розвиткова робота за програмою для дітей із загальним недорозвиненням мовлення (4 заняття на тиждень) (а.с. 18-24). Відповідно заключення Центру нейропедіатрії від 19.03.2021, [PERSON] з трьох років відвідує логопедичний ДДЗ, додатково займається з логопедом (а.с. 26). Відвідування дитиною [PERSON] лікарів, проходження лікарських обстежень, оглядів та отримання консультацій підтверджується оглядом невролога від 20.01.2021, консультацією лікаря-генетика від 25.01.2022, консультативними висновками від 18.05.2021, 11.01.2022, консультацією невролога-психіатра від 08.07.2022 (а.с. 37-45). На ім`я дитини [PERSON] виписано лікарем КНП КЛ «Психіатрія» рецепт від 19.03.2021 для купівлі ліків (а.с. 27). За консультативним висновком Центру психотерапії, психіатрії та практичної психології від 18.05.2021 для лікування рекомендовано [PERSON] , [INFO] , курс ін`єкцій, зокрема цереброкурин (а.с. 37, 38). Згідно чеків аптек, 07.08.2021 оплачено вартість ліків цереброкурин - 9 900 грн.; 04.10.2021 вартість цереброкурин, шприців - 9 731,00 грн. (а.с. 35, 36). Отже встановлено, дитина [PERSON] хворіє, потребує лікування. Заявлену позивачкою вартість щомісячних додаткових витрат на дитину у розмірі 5 000 грн. щомісячно у зв`язку хворобою дитини підтверджено письмовими доказами, тому позов у цій частині вимог підлягає задоволенню. При цьому суд також роз`яснює учасникам справи, що відповідно положень частини 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 14.09.2022 позивачкою до суду подані доповнення до позову, за вимогами яких просить стягнути з відповідача витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 2000 грн. До заяви додано копії: договору про надання правової допомоги від 18.08.2022 укладеного між адвокатом Юрченко Д.Д. та [PERSON] , звіту адвоката від 13.09.2022 за договором про надання правової допомоги від 18.08.2022, квитанції від 18.08.2022 про сплату позивачкою адвокату коштів 2 000 грн. За нормою ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно частини 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За вимогами частини 9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. До поданих позивачкою доповнень до позову від 14.09.2022 про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу не надано підтверджень про надсилання (надання) відповідачу цих додатково поданих суду документів, які в розумінні ст. ст. 95, 137, 141 ЦПК України є доказами по справі, що відповідно вимог ст. ст. 2, 12 ЦПК України є порушенням принципу змагальності сторін. Враховуючи вищевикладене, оскільки заяву - доповнення до позовної заяви про розподіл витрат на правничу допомогу адвоката подано без додержання вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України, суд не бере до уваги зазначені докази щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно положень пункту 3) частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у порядку розподілу судових витрат, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за дві позовні вимоги у розмірі 1 984 грн. 80 коп. (992,40 х 2). Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved