Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - відповідач-1, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»), Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Київ (далі - відповідач-2, Голосіївський РВ ДВС м. Київ), в якому просить зняти арешт із усього нерухомого майна [PERSON] , накладений Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 45495914, виданий 11.12.2014 року; вилучити запис про обтяження № 29064443 від 15.05.2015 року, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 44202655 з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо всього майна, яке належить позивачу. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що згідно інформаційної довідки № 209600774 від 20.05.2020 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 15.05.2015 року було внесено запис № 29064443 про арешт нерухомого майна, яке належить позивача. Арешт накладено Голосіївським РВ ДВС м. Київ на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 45495914, виданий 11.12.2014 року. Так, на виконанні у Голосіївському РВ ДВС м. Київ перебували наступні виконавчі провадження щодо [PERSON] : виконавче провадження АСВП № 45495914 від 18.11.2014 року з примусового виконання виконавчого листа від 20.12.2013 року № 2-341/11, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» боргу у розмірі 1 061,713,91 грн., який 15.05.2015 року був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»; виконавче провадження АСВП № 48670051 від 31.08.2015 року з примусового виконання виконавчого листа від 20.12.2013 року № 2-341/11, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором № 23-237/07-А у розмірі 1 061,713,91 грн., який 15.05.2015 року був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»; виконавче провадження АСВП № 52166609, яке було закінчене 09.09.2016 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що вказані виконавчі провадження були відкриті з примусового виконання виконавчого листа від 20.12.2013 року № 2-341/11, виданого Дніпровським районним судом м. Києва на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08.10.2013 року, яке було скасоване постановою Київського апеляційного суду від 23.07.2019 року. Враховуючи, що виконавчі провадження були закінчені та, відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 23.07.2019 року було скасовано рішення суду першої інстанції, на виконання якого видавався виконавчий документ, [PERSON] вважає, що наявність обтяження на належне йому майно порушує його право на вільне володіння, користування та розпорядження майном, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2020 року справу було передано судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна та виключення з державного реєстру запису про накладення обтяження передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2021 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2021 року прийнято до провадження та в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна та виключення з державного реєстру запису про накладення обтяження, та судове засіданні для розгляду справи по суті призначено на 31.08.2021 року. 25.05.2021 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Романцової Т.В. надійшло клопотання про прискорення розгляду справи. 31.08.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Романцової Т.В. надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 31.08.2021 року, без фіксування технічними засобами. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.08.2021 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 01.11.2021 року. 31.08.2021 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Романцової Т.В. надійшло клопотання, без застосування електронного цифрового підпису, яке передане головуючому судді 31.08.2021 року після судового засідання, про приєднання доказів до матеріалів справи. В судовому засіданні 01.11.2021 року представником позивача - адвокатом Кубрак О.О. подано клопотання про приєднання до матеріалів справи копії відповіді Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 27.08.2021 року на заяву від 03.06.2021 року № б/н про зняття арешту з майна [PERSON] . Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.11.2021 року задоволено клопотання представника позивача про приєднання доказів до матеріалів справи, та у зв`язку із неявкою в судове засідання представника відповідача-1, на підставі ч. 2 ст. 240 ЦПК України, в судовому засіданні оголошено перерву до 23.03.2022 року. 23.03.2022 року справу знято зі складу у зв`язку із наявністю загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи, суддів та працівників апарату суду через військову агресію Російської Федерації проти України, та судове засідання призначено на 03.11.2022 року. 03.11.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Вдовиченко В.О. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. В судове засідання 03.11.2022 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, а представник позивача у заяві від 03.11.2022 року просила розглядати справу за відсутності позивача та його представника, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 209600774 від 20.05.2020 року щодо квартири [ADDRESS] частина якої належить [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.12.2017 року у справі № 757/45623/17-ц, 15.05.2015 року було внесено запис № 29064443 про арешт всього нерухомого майна [PERSON] . Арешт накладено Голосіївським РВ ДВС м. Київ на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 45495914, виданий 11.12.2014 року (а. с. 9). Відповідно до листа Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 27.07.2020 року на виконанні у відділі перебували наступні виконавчі провадження щодо боржника [PERSON] : виконавче провадження АСВП № 45495914 від 18.11.2014 року з примусового виконання виконавчого листа від 20.12.2013 року № 2-341/11, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» боргу у розмірі 1 061,713,91 грн., який 15.05.2015 року був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»; виконавче провадження АСВП № 48670051 від 31.08.2015 року з примусового виконання виконавчого листа від 20.12.2013 року № 2-341/11, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором № 23-237/07-А у розмірі 1 061,713,91 грн., який 15.05.2015 року був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 11). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.10.2013 року у справі № 2-341/11 позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено; стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від № 23-237/07-А від 17.04.2007 року у розмірі 1 061 713,91 грн.; стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» державне мито у розмірі 850,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі по 60,00 грн. з кожного; стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі по 850,00 грн. з кожного. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 25.07.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено; заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08.10.2013 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором № 23-257/07-А від 17.04.2007 року скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено; в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (а. с. 15 - 16). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.09.2019 року касаційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», задоволено частково; постанову Апеляційного суду м. Києва від 25.07.2018 року скасовано та направлено справу в частині позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Київського апеляційного суду від 23.07.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково; заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08.10.2013 року в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 23-257/07-А від 17.04.2007 року скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за період з 24.06.2010 року по 27.10.2010 року у розмірі 1 425,30 доларів США за тілом кредиту; 662,70 доларів США процентів за користування кредитом; в решті позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] відмовлено (а. с. 17 - 20). 21.09.2018 року заступником начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шевченком М.Р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 52166609, відкритого з примусового виконання виконавчого листа від 20.12.2013 року № 2-341/11, виданого Дніпровським районним судом м. Києва, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 14). Відповідно до листа Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 27.08.2021 року № б/н, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 45495914 з примусового виконання виконавчого листа від 20.12.2013 року № 2-341/11, виданого Дніпровським районним судом м. Києва щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості у розмірі 1 061,713,91 грн. 15.05.2015 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, архівні провадження, які завершені у 2015 році знищено за закінченням строків зберігання (а. с. 79). Як визначено у ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як визначено у ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Наявність накладеного виконавцем у процесі виконавчого провадження арешту державного або комунального майна, крім арешту, накладеного у кримінальному провадженні, не перешкоджає продажу шляхом приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, до складу якого входить таке майно. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Положеннями ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 року за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, зокрема: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство Інформаційний центр Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. Підставою для внесення запису до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна № 29064443 від 15.05.2015 року стала постанова Голосіївського РВ ДВС м. Київ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 45495914, виданий 11.12.2014 року. Проте Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом від 27.08.2021 року № б/н повідомив, що виконавче провадження № 45495914, було закінчено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та знищено у зв`язку із закінченням трирічного терміну зберігання відповідно до вимог розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2017 року № 699/30567. Як визначено у п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону станом на 15.05.2015 року), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Разом з тим, повертаючи виконавчий лист стягувачу, відповідач-1 не прийняв рішення про припинення обтяження майна позивача. При цьому, суд зазначає, що постанова Київського апеляційного суду від 23.07.2019 року про скасування заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08.10.2013 року, на підставі якого було видано виконавчий лист від 20.12.2013 року № 2-341/11, була ухвалена вже після вирішення державним виконавцем питання про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що на сьогоднішній день скасовано судове рішення, на примусове виконання якого Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-341/11, що є підставою для припинення обтяження нерухомого майна позивача. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги [PERSON] про виключення з державного реєстру запису про накладення обтяження задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав, врегульовані нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень». Пунктами 1,4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень» передбачено, що інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Відтак, зняття арешту за рішенням суду є самостійною підставою для виключення даних відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про виключення відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна задоволенню не підлягають, оскільки державний реєстратор проводить припинення обтяження речових прав за наявності судового рішення про скасування обтяження речових прав. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат лише витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № 38774 від 24.09.2020 року. Інших доказів на підтвердження понесення судових витрат сторонами не надано. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів підлягає судовий збір у розмірі 420,20 грн., а саме по 210, 10 грн. з кожного. Враховуюче викладене,

Outcome: partial