Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

26 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, в якому просила суд визначити порядок користування квартирою, виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату 7 площею 17,5 кв.м. та балкон площею 2,2 кв.м., [PERSON] житлову кімнату 6 площею 10,2 кв.м. У спільному користуванні співвласників залишити коридор 1 площею 6,7 кв.м., ванну кімнату 2 площею 2,1 кв.м., вбиральню 3 площею 1,1 кв.м., кухню 4 площею 6,2 кв.м., вбудовану шафу 5 площею 0,3 кв.м., вбудовану шафу 8 площею 0,8 кв.м. Позов мотивовано тим, що їй та відповідачу на праві спільної часткової власності належить по Ѕ частини квартири [ADDRESS] , та складається з двох ізольованих кімнат, житловою площею 27,7 кв.м., загальною площею 45,6 кв. (далі квартира [ADDRESS] ). Незважаючи на те, що позивач та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS] , відповідач в квартирі не проживає, місце проживання зареєстроване також за іншою адресою. Між співвласниками квартири згоди на спільне користування квартирою на досягнуто. Зазначений в позові варіант визначення порядку користування квартирою є найбільш сприятливим для сторін, оскільки не потребує переобладнання та на протязі довгих років використовувався позивачем, оскільки позивач постійно користувався житловою кімнатою 7 площею 17,5 кв.м. та балконом площею 2,2 кв.м.. Крім того, позивач хворіє на онкологічне захворювання, має II групу інвалідності, важко пересувається та потребує постійного свіжого повітря, а відповідач в квартирі ніколи не проживав та фактично проживає за іншою адресою. Без погодження з позивачем як співвласником квартири відповідач надала в оренду житлову кімнату площею 10,2 кв.м. невідомій особі, яка станом на час звернення до суду в ній постійно мешкає. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представником позивача подано до суду заяву, в якій позов підтримав, просив розгляд справи проводити без участі позивача та його представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, втретє надав до суду заяву про відкладення розгляду справи. В матеріалах справи міститься заява відповідача про відкладення розгляду справи від 15 лютого 2022 року з метою складення та надання до суду відзиву на позов. 21 лютого 2022 року судове засідання у справі відкладено на 29 березня 2022 року у зв`язку з неявкою учасників справи. У зв`язку із введенням воєнного стану розгляд справи відкладено на 12 липня 2022 року. Відповідач в призначені на 12 липня 2022 року та 14 вересня 2022 року судові засідання не з`явилася, про дату, час і місце проведення судових засідань повідомлений належним чином. 04 липня 2022 року та 08 вересня 2022 року від відповідача на адресу суду надійшли клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2022 року у задоволенні клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану відмовлено. Розгляд цивільної справи відкладено на 27 жовтня 2022 року на 13 год. 00 хв. Викликано відповідача [PERSON] для дачі\~пояснень в\~судове засідання,\~призначене на\~27\~жовтня 2022\~року на\~13\~год.\~00\~хв. Роз`яснено відповідачу, що вона не позбавлена можливості, відповідно до ст. 212 ЦПК України, брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення Дзержинського районного суду м. Харкова в будь-якому більш територіально наближеному до неї суді або ж в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою інформаційно-комунікаційної систему «EasyCon». 27 жовтня 2022 року відповідачем втретє подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану. При цьому відзив на позов та клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою інформаційно-комунікаційної систему «EasyCon» суду не надано. Зважаючи на зазначене, позивач був обізнаний про дату, час та місце розгляду справи, правом на подання відзиву на позов та заяви про участь у судовому засіданні з використанням власних технічних засобів не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, зважаючи на наступне. Згідно п. 3\~ст. 2 ЦПК\~основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. На необхідності забезпечення розгляду справи протягом розумного строку зазначено у\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~ст. 129 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Вирішуючи питання щодо розгляду справи по суті, суд приймає до уваги те, що межі\~перенесення\~розгляду справи не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка учасників\~справи та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Відповідач не скористався належним їм правом подання до суду відзиву на позовну заяву. Враховуючи необхідність забезпечення розумних строків розгляду справи, ту обставину, що справа перебуває в провадженні суду з 26 серпня 2021 року, відповідач в численні судові засідання як до оголошення в країні воєнного стану, так і після такого оголошення, не з`являвся, правом на подачу відзиву на позов не скористався, систематично подавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для відкладення судового засідання, зважаючи на що розглядає справу по суті за відсутності учасників справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2019 року встановлено ідеальні частки у квартирі [ADDRESS] ., Ѕ частку визнано за [PERSON] , Ѕ частку визнано за [PERSON] . Право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] зареєстроване на підставі вказаного рішення суду за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за індексним номером 61872937 від 26 листопада 2021 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1794716363101, форма власності приватна, вид спільної власності спільна часткова. 25 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луніною Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 1911, відповідно до умов якого [PERSON] поміняв належну йому Ѕ частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] , з відповідною частиною місць спільного користування, з [PERSON] на належну їй на праві власності цеглу клінкерну [PERSON] . Право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] зареєстроване на підставі зазначеного договору міни за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за індексним номером 54268754 від 25 вересня 2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1794716363101, форма власності приватна, вид спільної власності спільна часткова. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого ТОВ «Експертний будівельно-інжиніринговий центр» 01 серпня 2018 року, квартира [ADDRESS] , на 2 поверсі 9 поверхового будинку, складається з 2 ізольованих кімнат житловою площею 27,7 кв. м., у тому числі 1-а кімната 10,2 кв.м., 2-а кімната 17,5 кв.м., кухні площею 6,2 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., коридору площею 6,7 кв.м., вбудованої шафи 0,3 + 0,8 кв.м. Квартира обладнана балконом 2,2 кв.м. Загальна площа квартири 45,6 кв.м. Згідно посвідчення № 19024 [PERSON] , [INFO] , має II групу інвалідності. Зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області місце проживання [PERSON] , [INFO] , станом на час звернення позивача до суду з позовом, зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , з 25 лютого 2020 року. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] змінено прізвище на « [PERSON] ». Факт реєстрації місця проживання відповідача, станом на час звернення позивача до суду з позовом, за адресою: [ADDRESS] , підтверджується також довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 29 серпня 2021 року. [PERSON] в позові зазначено, що в квартирі [ADDRESS] фактично проживає лише вона, відповідач в квартирі не проживає та ніколи не проживала. Без погодження з позивачем як співвласником квартири відповідач надала в оренду житлову кімнату площею 10,2 кв.м. невідомій особі, яка станом на час звернення до суду в ній постійно мешкає. Матеріали справи не містять будь-яких даних, які спростовують вказані доводи позивача та які беззаперечно свідчать про проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] . Відповідач не скористався правом надати до суду відзив на позов та докази, які спростовуються викладені у позові доводи. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно із ч.1 ст. 405 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З технічного паспорту на квартиру вбачається, що квартира [ADDRESS] складається з двох ізольованих житлових кімнат площею 10,2 кв.м. та площею 17,5 кв.м. З викладених у позові доводів судом встановлено, що в кімнаті площею 17,5 кв.м. проживає позивач, в кімнаті 10,2 кв.м. проживає невідома особа, якій дану кімнату було надано відповідачем в оренду. Суд вважає за можливе вирішити питання щодо виділу в індивідуальне користування приміщення в квартирі без висновку судової будівельно-технічної експертизи, оскільки обидві житлові кімнати є ізольованими та не потребують будь-якого переобладнання. Відповідач не надав до суду свого варіанту користування житловим приміщенням. Зважаючи на зазначене, суд вважає за можливе встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату 7 площею 17,5 кв.м. та балкон площею 2,2 кв.м., [PERSON] житлову кімнату 6 площею 10,2 кв.м., вбудовану шафу 5 площею 0,3 кв.м., вбудовану шафу 8 площею 0,8 кв.м. У спільному користуванні співвласників залишити коридор 1 площею 6,7 кв.м., ванну кімнату 2 площею 2,1 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м., кухню 4 площею 6,2 кв.м. Зважаючи на те, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності та неможливість без переобладнання приміщення виконати дану вимогу, суд вважає за справедливе виділити у користування відповідача з метою збільшення частини майна в натурі, житлову кімнату 6 площею 10,2 кв.м. та вбудовані шафи 5 площею 0,3 кв.м. та 8 площею 0,8 кв.м.

Outcome: partial