Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Зазначав, що 01.02.2019 між ним та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до зазначеного договору [PERSON] взяв у нього в борг суму в розмірі 30 000 грн. та зобов`язався повернути кошти у строк до 01.12.2019 рівними частинами по 3 000 грн., у відповідності до встановленого договором графіку без сплати процентів. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав. Посилаючись на те, що [PERSON] не повернув позивачу грошові кошти в сумі 30 000 грн., позивач просив стягнути з відповідача на його користь 30 000 грн. Крім того, посилаючись на ст. 625 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 1 410 грн. 41 коп. та 9 963 грн. 87 коп. інфляційних, а також пеню у розмірі 12 207 грн. 95 коп. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву у якій просив розглядати справу за його відсутності та вказав на те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без повідомлення причин; не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 01.02.2019 між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики (далі - договір) (а.с. 6-9). Відповідно до п. 1.1 договору позикодавець передає, а позичальник приймає грошові кошти готівкою в сумі 30 000 грн. в якості безвідсоткової строкової позики і позичальник зобов`язується повернути отримані кошти в строки і в порядку, встановленими цим договором. Згідно з п. 2.2 договору факт отримання всієї суми позики підтверджується розпискою, яка написана та підписана позичальником після отримання грошових коштів від позикодавця, в розмірі, визначеному в п. 1.1 договору. На виконання п. 2.2 договору [PERSON] було складено розписку про отримання ним у позику 30 000 грн. (а.с. 9). Пунктом 3.1 договору передбачено, що позика надається позичальнику строком на 10 місяців до 01 грудня 2019 року. Відповідно до п. 4.1 договору повернення позичальником отриманої позики у розмірі, визначеному п. 3.1 цього договору здійснюється ним особисто позикодавцю готівкою, без окремої вимоги рівними частинами по 3 000 грн. щомісяця до 01 грудня 2019 року, починаючи з наступного календарного місяця, тобто з 01.03.2019 року. Згідно з п. 5.1 договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору, без сплати процентів. Пунктом 6.1 договору передбачено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором т чинним законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України з за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У встановлений договором позики строк [PERSON] суму боргу не повернув. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 30 000 грн. заборгованості за договором позики. У позовній заяві позивачем заявлено, також, вимогу про стягнення з відповідача на його користь пені за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 12 207 грн. 95 коп. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки відповідач прострочив виконання умов договору позики, позивачем нараховано пеню у розмірі 12 207 грн. 95 коп., суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 12 207 грн. 95 коп. пені. Позивач, посилаючись на ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача на свою користь 3% річних у розмірі 1410 грн. 41 коп. та інфляційні у розмірі 9 963 грн. 87 коп. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ураховуючи те, що відповідач не повернув позивачу кошти, у встановлений у договорі позики строк, позивачем нараховані 3% річних та інфляційні, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 1 410 грн. 41 коп. та 9 963 грн. 87 коп. інфляційних.

Outcome: approved