Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

02.12.2020 року до Харківського районного суду Харківської області звернулася [PERSON] в особі представника позивача адвоката Гупал Р.М. до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач свої вимоги мотивує тим, що 18.02.2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий Договір позики №Х180221-11, предметом якого було передання у власність позичальника грошові кошти в сумі 356\~272, 00 грн, що за курсом продажу доларів в АТ КБ «Приватбанку» на день укладання договору було еквівалентно 12724,00 долару США, згідно якого датою отримання позики є момент підписання договору, тобто 18.02.2021 року, кінець строку повернення 18 серпня 2021 року включно. Відповідно до графіку повернення позики, відповідач мала повернути позивачу: до 18.03.2021 року-2772,00 грн, до 18.04.2021 року -15260, 00 грн, до 12.05.2021 року- 15260,00 грн, до 18.06.2021 року-15260,00 грн., до 18.07.2021 року-15260,00 грн, до 18.08.2021 року-292460,00 грн. Згідно п.2 Договору позики та Договору застави забезпеченням виконання позичальником зобов`язань була передана в заставу рухомого майна автомобіль INFINITI, модель FX37, 2012 року випуску, держаний номер [NUMBER] , який належав позичальнику на праві власності. До 18.05.2021 року відповідач частково погасила борг за Договором позики у розмірі, еквівалентному 644 доларам США, залишок боргу склав 332\~804,00 грн що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» дорівнював 12080,00 доларів США. 24.06.2021 року приватним нотаріусом Кучер А.А. на адресу відповідача була направлена вимога про повернення боргу у розмірі 332804,00 грн, а також сплата неустойки, передбаченої п.10 Договору позики у розмірі 129702, 09 грн. 01.07.2021 року приватним нотаріусом Лозенко В.В. було видано виконавчий напис №1529, яким запропоновано стягнення на автомобіль INFINITI, модель FX37, 2012 року випуску, держаний номер [NUMBER] , та за рахунок коштів, отриманих від його реалізації, задовольнити вимоги [PERSON] за договором позики. 11.10.2021 року зазначений автомобіль було реалізовано шляхом проведення електронних торгів ДП «Сетам», вартість автомобіля склала 410777,77 грн, з яких позивач 15.10.2021 року в рахунок погашення боргу отримала 352\~699,89 грн. Відповідно до ст.625,1050 ЦК України інфляційні збитки на суму заборгованості за період з 18.05.2021 року по 15.10.2021 року складають в сумі 7354,97 грн, 3 % річних складають в сумі 4130,42 грн та пеня складає в сумі 502\~534, 04 грн. Загальна сума боргу за договором позики №Х180221-11 від 18.02.2021 року, яка підлягала поверненню відповідачем станом на 15.10.2021 року складала 846\~823,43 грн, з яких 332804,00 грн сума основного боргу, 502534,04 грн сума пені, 4130,42 грн 3% річних, 7354,97 інфляційні збитки. За реалізацію автомобілю, позивачем отримано 352699,89 грн, тому сума непогашеного боргу складає 494123,54 грн (846\~823,43 грн- 352\~699,89 грн=494123,54 грн). Просить стягнути з відповідача на користь позивача залишок заборгованості в сумі 494\~123,54 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 42706,18 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 4941,24 грн. Ухвалою Полтавського районного суду від 12.07.2022 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження (а.с.53-54). Представником відповідача адвокатом Кутовим Г.І. 13.07.2022 року на позовну заяву поданий відзив, в якому викладена незгода з позовними вимогами позивачки з тих підстав, що позика повернута у повному обсязі, пеня під час карантину не стягується, інфляційні збитки нараховані позивачем безпідставно, оскільки відповідно до договору позики сума позики взята в гривнях еквівалентно долару США, розрахунок 3% річних позивачем зроблений невірно і позивачка отримала з продажу автомобіля значно більшу суму ніж повинна була віддати відповідачка. В задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю. ( а.с.55-74) 12.08.2022 року до Полтавського районного суду Полтавської області надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути інфляційні витрати та 3 відсотки річних з 19.05.2021 року по 14.10.2021 року, а саме інфляційні збитки в сумі 3721,88 грн, три відсотка річних в сумі 2872,14 грн, неустойка в сумі 372740,48 грн, а всього на загальну суму 489212,19 грн. (а.с.108-118) В судовому засіданні представник позивача адвокат Гупал Р.М. цивільний позов підтримав повністю з підстав викладених у позові. Просить позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Кутовий Г.Г. позов не визнав з підстав, викладених у відзиві. В задоволенні позову просить відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.\~55\~Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору,з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена,а також в інших випадках,передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судовим розглядом встановлено, що\~18 лютого 2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий Договір позики № Х180221-11, предметом якого було передання у власність відповідача грошових коштів у сумі 356\~272,00 грн, що за курсом продажі доларів в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 28,000 грн) на день укладення цього Договору було еквівалентно 12724 доларів США згідно якого датою отримання позики є момент підписання договору, тобто 18.02.2021 року, кінець строку повернення 18 серпня 2021 року включно. Відповідно до графіку повернення позики, відповідач мала повернути позивачу: до 18.03.2021 року-2772,00 грн, до 18.04.2021 року -15260, 00 грн, до 12.05.2021 року- 15260,00 грн, до 18.06.2021 року-15260,00 грн., до 18.07.2021 року-15260,00 грн, до 18.08.2021 року-292460,00 грн. Згідно п. 1 Договору позики, позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеним цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядок передбаченому цим Договоромв сумі 356\~272, 00 грн є еквівалентом сумі 12\~724,00 доларів США, за курсом продажу в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше 6 (шість) місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 27.01.2021 року. За домовленістю сторін позика є безпроцентною. Згідно п.2 Договору позики та Договору застави забезпеченням виконання позичальником зобов`язань була передана в заставу рухомого майна автомобіль INFINITI, модель FX37, 2012 року випуску, держаний номер [NUMBER] , який належав позичальнику на праві власності. До 18.05.2021 року відповідач частково погасила борг за Договором позики у розмірі, еквівалентному 644 доларам США, залишок боргу склав 332\~804,00 грн що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» дорівнював 12080,00 доларів США. 24.06.2021 року приватним нотаріусом Кучер А.А. на адресу відповідача була направлена вимога про повернення боргу у розмірі 332804,00 грн, а також сплата неустойки, передбаченої п.10 Договору позики у розмірі 129702, 09 грн. 01.07.2021 року приватним нотаріусом Лозенко В.В. було видано виконавчий напис №1529, яким запропоновано стягнення на автомобіль INFINITI, модель FX37, 2012 року випуску, держаний номер [NUMBER] , та за рахунок коштів, отриманих від його реалізації, задовольнити вимоги [PERSON] за договором позики. 11.10.2021 року зазначений автомобіль було реалізовано шляхом проведення електронних торгів ДП «Сетам», вартість автомобіля склала 410777,77 грн, з яких позивач 15.10.2021 року в рахунок погашення боргу отримала 352\~699,89 грн. Відповідно до ст.625,1050 ЦК України інфляційні збитки на суму заборгованості за період з 18.05.2021 року по 15.10.2021 року складають в сумі 7354,97 грн, 3 % річних складають в сумі 4130,42 грн та пеня складає в сумі 502\~534, 04 грн. Загальна сума боргу за договором позики №Х180221-11 від 18.02.2021 року, яка підлягала поверненню відповідачем станом на 15.10.2021 року складала 846\~823,43 грн, з яких 332804,00 грн сума основного боргу, 502534,04 грн сума пені, 4130,42 грен 3% річних, 7354,97 інфляційні збитки. За реалізацію автомобілю, позивачем отримано 352699,89 грн, тому сума непогашеного боргу складає 494123,54 грн (846\~823,43 грн- 352\~699,89 грн=494123,54 грн). Відповідно до укладеного Договору позики, сума позики отримана відповідачкою в повному обсязі. Згідно із ч.ч.1, 5\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази згідно вимог ст.\~ст. 77-80 ЦПК України\~\~мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно ч.ч.1-4\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.\~\~ Дослідивши вимоги позовної заяви в частині стягнення пені, суд приходить до такого. 04 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 16 червня 2020 року\~№691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», відповідно до якого\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України був доповнений пунктом 15 такого змісту: «15. У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення». Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211\~«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 р. на всій території України був встановлений карантин. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» вказаний карантин встановлений до 31 березня 2022 р. Суд вважає, що наявність існування форс-мажорних обставин у вигляді поширення на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненою коронавірусом SАRS-СоV-2, є підставою не нараховувати пеню. При цьому суд враховує, що заявлені позивачем грошові вимоги за своєю природою є пенею нарахованою за неповернення позики за період з 25.06.2021 року по 14.10.2021 року, тобто у період карантину, встановленого Постановою Кабінетом Міністрів України на всій України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби СОVID-19, то в силу приписів пункту 15 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України позичальник (відповідач) звільняється від обов`язків сплачувати на користь позикодавця (позивача) пені за прострочення повернення позики, а тому у суду відсутні законні підстави для задоволення вимог позивача в цій частині. Дослідивши вимоги позовної заяви в частині стягнення інфляційних збитків, суд приходить до такого. Статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.\~Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Відповідно до ст. 1\~Закону України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення»\~індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Відтак індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні,\~то норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях із визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Схожий за змістом правовий висновок викладено\~Верховним Судом України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19), постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 587/2372/19 (провадження № 61-8837св20). Відповідно до умов договору позики , укладеного 18 лютого 2021 року між [PERSON] та [PERSON] позивач передала у власність відповідачу грошові кошти у сумі 356272, 00 грн, що еквівалентно 12724,00 долару США гривень за курсом продажі доларів США в АТ «Приватбанк», а позичальник відповідач по справі зобов`язувався повернути позикодавцеві таку ж суму, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню, буде еквівалентом 12724 доларам США за курсом продажу в АТ КБ «Приватбанку» на дату здійснення платежу. Тобто,\~у цьому\~випадку предметом\~грошового зобов`язання\~є грошові\~кошти,\~виражені в\~гривнях із\~визначенням еквівалента\~в іноземній\~валюті,\~у зв`язку\~з чим\~витрати від\~знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Таким чином нараховані позивачем інфляційні втрати у сумі 3721,88 грн. задоволенню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції вже відновлені еквівалентом іноземної валюти, який застосований відповідно до умов договору позики та визначений самою позивачем у її позовній заяві (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 01 березня 2017 рок в справі №6-284цс17, Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі №296/10217/15-ц). Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення трьох відсотків річних, суд приходить до такого Позивач просить стягнути з відповідача три відсотка річних за користування грошовими коштами за період з 19.05.2021 року по 18.06.2021 року в сумі 2943,63 грн Як вбачається з заяви [PERSON] , засвідченою приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучер А.А. 24 червня 2021 року, позивачка вимагає виконання зобов`язання за договором позики в сумі 332804, 00 грн, що еквівалентно 12080 доларів США за курсом продажи доларів США в АТ КБ «Приватбанк», а також 129702,09 грн. неустойки, про що складено нотаріально виконавчий напис від 01.07.2021 року (а.с.19-20). Шляхом проведення електронних торгів Державним підприємством «СЕМТАМ» 11.10.2021 року був реалізований автомобіль INFINITI, модель FX37, 2012 року випуску, держаний номер [NUMBER] , належний на праві власності відповідачці на суму 410777,77 грн, з яких позивачка 15.10.2021 року в рахунок погашення боргу отримала 352699,89 грн, тоді як сума боргу відповідачки за укладеним договором позики складала 332804, 00 грн. Таким чином, позивачка отримала значно більше суму боргу від продажу автомобіля відповідачки, ніж остання повинна була сплатити за договором позики з урахуванням остатку боргу в гривнях еквівалентних долару США. Також суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. Щодо вимоги про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч.ч.1,2\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову\~на відповідача; у разі відмови в позові\~на позивача; у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Отже, сплачені [PERSON] кошти за надання правничої допомоги є судовими витратами. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, суд залишає судові витрати по фактичному їх понесенні сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed