Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ту обставину, що є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому також зареєстрований відповідач у справі [PERSON] , який є колишнім власником зазначеного житлового будинку. Однак, відповідач в житловому будинку фактично не проживає останні одинадцять років та добровільно з реєстраційного обліку в ньому також не знімається, чим чинить позивачеві перешкоди у праві користування будинком. Тому позивач подав до суду дану позовну заяву, в якій просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . 31.08.2022 року ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Кодимського районного суду Одеської області відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. У встановлений судом строк відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов (відзиву). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про причини неявки суд не повідоми, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 13 ст. 128 ЦПК України та наказом Державної судової адміністрації України від 20 вересня 2013 року № 119 «Про реалізацію проекту надсилання судами SMS-повідомлень учасникам судового процесу (кримінального провадження) у місцевих та апеляційних загальних судах», про що свідчить відповідна довідка від 30.09.2022 року. При цьому, в змісті своєї позовної заяви позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому також відзначив про підтримку ним позовних вимог в повному обсязі, а також 30.09.2022 року подав до суду окрему письмову заяву, в якій додатково підтримав свою вище наведену позиція та зазначив про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Згідно ч.3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 6600001312331 із судовою повісткою, яке надсилалось на адресу його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної довідки Слобідської селищної ради від 29.08.2022\~року №\~02-17/680,\~отриманої судом\~на виконання\~вимог ч.6\~ст.\~187\~ЦПК України,\~та яке\~повернуто поштою\~до суду\~неврученими із\~відміткою у\~довідці Ф.20\~про відсутність\~адресата за\~вказаною адресою. В свою чергу згідно п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] , про що свідчить копія договору купівлі-продажу житлового будинку укладений 18.01.2019 року між представником продавця [PERSON] [PERSON] і покупцем [PERSON] та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформований 18.01.2019 року за № 153161385. При цьому, пункт 3.1 вище зазначеного нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.01.2019 року передбачав, серед іншого, обов`язок продавця [PERSON] знятись з реєстраційного обліку за місцем знаходження відчужуваного будинку. Проте до теперішнього часу відповідач [PERSON] , який є колишнім власником житлового будинку, не виконав взятих на себе, як продавця, обов`язків щодо зняття себе з реєстраційного обліку за місцем знаходження відчужуваного будинку, внаслідок чого продовжує бути зареєстрованим в ньому, що підтверджує відповідний запис зроблений в домовій книзі розпочатій 10.12.1986 року на житловий будинок [ADDRESS] , а також відповіддю-повідомленням Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області від 29.08.2022 року № 02-17/680 на запит суду. Водночас фактично в житловому будинку [ADDRESS] відповідач [PERSON] не проживає з 2010 року, про що свідчить акт, складений 03.02.2022 року депутатом Слобідської селищної ради Олексіною Л.К. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . В свою чергу письмові заяви [PERSON] \~та [PERSON] від 03.02.2022\~року суд оцінює як недопустимі докази, оскільки заяви від даних осіб не посвідчені у передбаченому порядку. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно пункту 1 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Водночас,\~згідно пункту\~1\~ч.2\~ст.\~11\~ЦК України,\~підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1-2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. При цьому, згідно ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В свою чергу, згідно ч.1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином внаслідок відчуження житлового будинку за договором купівлі-продажу відбулось припинення права відповідача [PERSON] на користування зазначеним житловим будинком, як своєю власністю, зокрема для свого проживання у ньому, а взяті на себе за договором зобов`язання щодо зняття себе з реєстраційного обліку у відчуженому житловому будинку відповідач [PERSON] не виконав. Водночас із цим ч.2 ст. 5 ЦПК України передбачає, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанов Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, пункт 57 та від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, пункт 72). В свою чергу застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17(пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №\~487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). В свою чергу нормами ст. 72 ЖК України передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а ст. 107 ЖК України і ст. 405 ЦК України передбачено підстави саме втрати права користування житлом (жилим приміщенням). Ураховуючи вище викладене суд вважає, що позов обґрунтований у зв`язку з чим його необхідно задовольнити у повному обсязі, а відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений останнім за подання до суду позовної заяви.

Outcome: approved