Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд до [PERSON] про стягнення витрат на утримання майна. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з 21.01.1989 року по 02.09.2018 року перебувала зареєстрованому шлюбі з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 06.09.2018. Під час шлюбу сторонами було набуто у власність житловий будинок, вказаний будинок оформлений на праві власності за позивачкою, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.12.2007 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований в ньому та фактично проживає, однак не приймає участі в його утриманні, комунальні послуги сплачує тільки позивачка. Так, за сплату комунальних послуг будинка станом на день звернення до суду нею сплачено суму 53063,90 гривень, що підтверджується інформацією про оплату комунальних послуг, яка була надана місцевим обчислювальним центром. Просила суд стягнути з відповідача [PERSON] кошти на утримання будинку, який знаходииться за адресою: [ADDRESS] в сумі 26 531,95 грн., а також судові витрати в сумі 908 грн. судового збору і 5000 грн. витрат на правничу допомогу. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, оскільки в нього наявні оригінали квитанцій про сплати витрат на утримання майна. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.10.2021 року житловий будинок по [ADDRESS] , належить на праві сумісної власності позивачу та відповідачу (а. с. 51-53). В судовому засіданні встановлено, що на даний час в даному житловому приміщенні зареєстрований позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та їхній син [PERSON] (а.с.36) Правовідносини з приводу користування та утримання будинком (квартирою), у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, а відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Виходячи зі змісту цих норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими. З матеріалів справи вбачається, що за період з 01.10.2018 по 01.01.2021 року за будинок сторін було сплачено житлово-комунальні послуги в сумі 53063,90 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи інформаційними довідками про сплату комунальних послуг з Луцького місцевого обчислювального центру (а.с.7-10). Одночасно, під час судового розгляду відповідачем надані оригінали квитанцій про сплату цих самих комунальних послуг, окрім квитанції за грудень 2018 року на суму 1 000,00 грн., листопад 2018 року у розмірі 5 050,00 грн., січень 2020 року на суму 347,10 грн. На всі інші періоди саме у відповідача наявні оригінали квитанцій про оплату послуг ЖКГ, а тому суд вважає, що саме він їх і оплачував. В такому випадку суд частково задовольняє позовні вимоги, та стягує з відповідача на користь позивача половину витрат на сплату ЖКГ за періоди грудень 2018 року, листопад 2018 року, січень 2020 року, що становить 3 198,55 грн. ((5 050 + 1 000 + 347,10) / 2). У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. У зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути, пропорційно задоволеним вимогам, судовий збір у розмірі 75,36 грн. (908 х (3 198,55 / 26 531,55)), а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 415,00 грн. (5 000 х (3 198,55 / 26 531,55)).

Outcome: partial