Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області діючий в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. 22.01.2021 року о 14 год. на території м. Слов`янська були знайдені діти чоловічої статі, ім`я дитини - [PERSON] , дата народження [INFO] та [PERSON] , дата народження [INFO] діти були передані до Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов`янську Донецької області». Згідно рішень виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 17.03.2021 року, дітям було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 19.05.2021 року №484 «Про влаштування до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] на виховання та спільне проживання [PERSON] та [PERSON] » малолітніх дітей було влаштовано до дитячого будинку сімейного типу. Мати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по вихованню, утриманню малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Мати не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає для їх нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загально визначених норми моралі. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей. Просили позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та стягнути з неї аліменти у розмірі 1/2 частини усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особовий рахунок відкритий на дитину в Державному Ощадному Банку України до досягнення повноліття. Представник Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області Щука О.В. до судового засідання не з`явились, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити та слухати справу без її участі, не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідачка [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, в судові засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлялася належним чином, шляхом направлення процесуальних документів за вказаною позивачем адресою, яка є місцем його реєстрації, при цьому поштова кореспонденція була повернута без вручення з поштовою відміткою за закінченням терміну зберігання, тому повідомлялася в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, вважає можливим провести розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити рішення. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити та слухати справу без її участі. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити та слухати справу без його участі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Ухвалою суду від 07.11.2022 року вирішено проводити розгляд справи в заочному порядку. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про народження від 24 лютого 2021 року, актовий запис №7, виданого Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України №00029704681 від 24.02.2021 р., відомості про батька [PERSON] - [PERSON] записано відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Згідно копії свідоцтва про народження від 24 лютого 2021 року, актовий запис №8, виданого Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України №00029704742 від 24.02.2021 р., відомості про батька [PERSON] - [PERSON] записано відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Як вбачається з Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 22.01.2021 року, 22 січня 2021 року о 14 год. було виявлено дитину чоловічої статі, за адресою: [ADDRESS] , ім`я дитини - [PERSON] , дата народження [INFO] . Як вбачається з Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 22.01.2021 року, 22 січня 2021 року о 14 год. було виявлено дитину чоловічої статі, за адресою: [ADDRESS] , ім`я дитини - [PERSON] , дата народження [INFO] . Відповідно інформації наданої відділом поліції №4 Краматорського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області за №1467/205/05-2021 від 01.02.2021 року, вбачається, що [PERSON] , проживає по [ADDRESS] , із своїми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 16.01.2021 року протягом чотирьох днів не з`являлася додому. В цей час були покинуті нею та знаходились без нагляду. Згодом діти були поміщені до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов`янську Донецької області» для надання комплексної соціальної допомоги. Крім того, [PERSON] не має паспорта громадянина України та її діти не зареєстровані та не мають свідоцтв про народження. Відповідно до рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 17.02.2021 року№146 «Про державну реєстрацію народження знайденої дитини», Слов`янська міська рада клопоче перед Слов`янський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про проведення державної реєстрації народження знайденої дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 17.02.2021 року№147 «Про державну реєстрацію народження знайденої дитини», Слов`янська міська рада клопоче перед Слов`янський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про проведення державної реєстрації народження знайденої дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно Повідомлень про дитину, яка залишилася без батьківського піклування від 24.02.2021 року, наданих Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), з 22.01.2021 року у Комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов`янську Донецької області» перебувають знайдені діти, які залишилися без батьківського піклування [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 17.03.2021 року№266 «Про надання статусу дитини позбавленої батьківського піклування [PERSON] », [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 17.03.2021 року№270 «Про надання статусу дитини позбавленої батьківського піклування [PERSON] », [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно до рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 19.05.2021 року №484 «Про влаштування до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] на виховання та спільне проживання [PERSON] та [PERSON] », з 24 травня 2021 року на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] передано [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування Слов`янської міськради про позбавлення батьківських прав №29/03-1760 від 17.09.2021 року стосовно [PERSON] , [INFO] , остання свідоме нехтує своїми батьківськими обов`язками, вважають доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України від 2002 року сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (пункти 2 і 3 статті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Женевською декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року закріплено загальні принципи захисту прав та свобод дітей, зокрема, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Загальні засади забезпечення прав дитини на її належне батьківське виховання передбачені положеннями Сімейного кодексу України. Так, згідно ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Отже, захист прав та інтересів дитини є першочерговим для держави, від імені якої на їх захист можуть виступати державні органи. У відповідності до ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов`язки стосовно їх виховання. Так, відповідно до приписів ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Як вбачається зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 18 вищевказаної Конвенції батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно до п. 16 вищезазначеної Постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Положенням п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року за № 3 визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Натомість, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року у справі №212/5551/14-ц викладена позиція, яка полягає в тому, що дії батьків щодо заперечення проти позбавлення їх батьківських прав або оскарження судових рішень щодо позбавлення батьківських прав можуть розцінюватися як прагнення батьків приймати участь у вихованні дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначив, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Проте, жодного доказу щодо прагнення відповідачки займатися вихованням дітей, забезпечувати їх, доглядати, приділяти їм увагу та піклуватися про них відповідачка не надала. Отже, доказів які б спростовували такі доводи позивача відповідачка до суду не надала. В той же час, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд звертає увагу на те, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень ЄСПЛ «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Рішенням у справі «Кірнс проти Франції» від 10 січня 2008 року ЄСПЛ наголосив про те, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Крім того, як зазначив Суд у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» та «Гнахоре проти Франції» інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Ухвалою від 01 листопада 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності та беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідачі протягом тривалого періоду часу свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дитини, не займаються їх вихованням, не спілкуються з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не утримують належно в матеріальному плані, не в повній мірі цікавиться її станом здоров`я, не надають доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляють до дитини батьківської турботи та уваги, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не опікуються духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечують необхідного і належного харчування та медичного догляду. Таким чином, у судовому засіданні підтверджено факт того, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , діти потрапили до Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов`янську Донецької області», потім до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] , та проживають там і в теперішній час, мати не спілкується з дітьми, не проявляє до них щонайменшої батьківської турботи, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, хоча має таку можливість. Тому, з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно її дітей. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, питання про стягнення аліментів на дитину суд може вирішити одночасно з позбавленням батьківських прав. Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 2. ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, в порядку ч. 2 ст. 193 СК України, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. У ході судового розгляду встановлено, що діти фактично проживають у дитячому будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] , які їх виховують. Відповідно до вимог частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. З огляду на вказані положення матеріального права, суд вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідача аліменти на дітей в розмірі 1/2 частки від її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття, що відповідає вимогам статей 182, 183, 191 СК України. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, а також згідно із п. 13, п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК України та керуватися тим, якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог. При пред`явленні позову до кількох відповідачів одним або кількома позивачами, звільненими від сплати судового збору, він стягується в дохід держави за рішенням суду окремо з кожного відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі закону, виходячи із кількості і характеру заявлених позовних вимог, з відповідача в дохід держави слід стягнути 1816 гривень судового збору, що підлягав сплаті при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved