Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народилися дочка: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Цим же рішенням з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі 750 грн, щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Також позивачка зазначає, що відповідач не цікавиться життям та здоров`ям своєї дочки і не приймає участі у її вихованні, належному спілкуванні з нею та матеріальному забезпеченні. Не переймається її розвитком, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Також він не бере участі в додатковому забезпеченні дочки. Рішення суду про стягнення аліментів відповідач належно не виконує, а тому наявна заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується відповідною довідкою із розрахунками заборгованості. Дані обставини вказують на ухилення батька від виконання своїх обов`язків, при тому все це відповідач здійснює свідомо без жодних для того перешкод. Усі обов`язки щодо навчання, виховання та утримання дитини позивачка виконує самостійно, піклується про неї вдома, в школі, забезпечує всі умови для гармонійного, здорового розвитку, навчання та проживання. Дочка зареєстрована та проживає з позивачкою. Вище наведені обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Вказаний позов надійшов до суду 16 серпаня 2022 року. Ухвалою Володимирецького районного суду від 26.08.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26 вересня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Вараської міської ради Рвівненської областів судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Суд, дослідивши обставини справи, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитини, серії [NUMBER] . Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Цим же рішенням з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утриманян неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі 750 грн, щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Також матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] рішення суду про стягнення аліментів не виконує та має заборгованість по сплаті аліментів, в розмірі 13365,90 грн. станом на 02.09.2022, що підтверджується довідкою про навяність заборгованості зі сплати аліментів від 02 вересня 2022 року, видана старшим державним виконавцем Володимирецького відділу ДВС у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). 29.08.2019 позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що виконавчим комітетом Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області складено відповідний актовий запис №10, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] . Від даного шлюбу у позивачки є дитина [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] . Згідно довідки про зареєстрований осіб №616-0322 від 03.02.2022, виданої виконавчим комітетом Вараської міської ради, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і за вказаною адресою зареєстровані також [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно характеристики на [PERSON] , виданої вихователями ДНЗ №12 «Калинонька» у період з вересня 2014 року по серпень 2019 року [PERSON] відвідувала ДНЗ №12 «Калинонька». З ранннього віку дитина виховувалася в неповній сім`ї. Вихованням дитини займалася тільки мама та бабуся. Тато [PERSON] участі у її вихованні не приймав, в садочку не з`являвся. Відповідно до характеристики, виданої Вараським ліцеєм №4 Вараської міської територіальної громади Рівненської області, [PERSON] навчається в 3-Б класі. Мати [PERSON] , систематично спілкується з педагогами, які навчають дочку, цікавиться шкільним життям дитини. [PERSON] є активним учасником творчої групи батьківського комітету. Батько, [PERSON] , контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується. Вище наведене свідчить, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню дочки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Частинами 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Нормами Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 155 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати власну дитину. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. А згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved