Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

До Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини звернулася [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з серпня 2010 року вона перебувала з відповідачем у близьких відносинах, зокрема спільно проживали як сім`я без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання народилась спільна донька [PERSON] , [INFO] . Відповідач не заперечував проти батьківства. Відомості про батька до свідоцтва дитини внесені зі слів матері. Наразі між сторонами виникли суперечності з приводу забезпечення умов матеріального забезпечення дитини, у зв`язку з чим позивачка звернулася з вимогами про встановлення батьківства та подальшим стягнення аліментів на утримання спільної дитини в розмірі 1/3 від усіх видів доходів відповідача. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.26). Відповідач скористався правом на подання відзиву, в якому вказав, що факт батьківства, щодо [PERSON] , ним визнається, а тому позов у вказаній частині ним не заперечується. Окрім того, відповідач згоден сплачувати аліменти однак у розмірі лише 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Правом на подання відповіді на відзив, сторона позивача не скористалася. В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, до суду надійшла їх спільна заява про розгляд справи без їх участі, вимоги позову підтримали та прохали задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, його представника, адвокат Долженко О.М. в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву в якій прохала розгляд справи провести у їх відсутність, прохала при вирішенні справи врахувати доводи викладені у відзиві. Представник Миргородського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій прохав розгляд справи провести у його відсутність. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , про що 04.05.2012 було виконкомом Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області складено відповідний актовий запис №5, що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.12). Так, батьками у вказаному свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON] . Позивачка вказує, що державна реєстрація народження дитини [PERSON] була проведена на підставі ч.1 ст. 135 СК України, тобто відомості про батька внесені зі слів матері. Це було обумовлено тим, що позивачка не перебувала в зареєстрованому шлюбі із батьком дитини, яким являється [PERSON] . Відповідні обставини стороною відповідача не заперечуються. Відповідач [PERSON] визнає батьківство стосовно дитини [PERSON] . Окрім того, в ході судового розгляду, за клопотанням позивача, задля підтвердження батьківства, судом призначалась судово молекулярно-генетична експертиза, проведення якої доручено експертам Полтавського НДЕКЦ. Ухвалою суду від 04.07.2022 на сторін покладено обов`язок по забезпеченню особистої явки до експертної установи, окрім того, роз`яснено учасникам наслідки ухилення від проведення експертизи. Разом з тим, в подальшому матеріали справи повернуті до суду без виконання, з огляду на неодноразову неявку відповідача [PERSON] для відбору експериментальних зразків. Вказані дії унеможливлюють підтвердження факт батьківства у інший спосіб. Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Постанова ВС від 25.08.2020 року № 478/690/18). Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Окрім того, за наслідками касаційного перегляду судових рішень у цивільній справ № 478/690/18 в постанові ВС від 25.08.2020 року наголосив, що нез`явлення відповідача разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо дитини. Тому, враховуючи, що відповідач, без наведення поважності причин, ухилилися від участі у проведенні експертизи, щодо якої позивач мав легітимні сподівання у її проведенні задля підтвердження факту батьківства, з огляду на виключну важливість висновків такої експертизи, суд, в порядку ст. 109 ЦПК України визнає цей факт як такий, що підтверджує батьківство позивача. Відповідно до частини другої статті 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Таким чином, враховуючи встановленні обставини та сукупність доказів, що їх підтверджує, суд вважає, що позовна вимога про визнання батьківства підлягає до задоволення. Вирішуючи по суті вимогу позивача стосовно стягнення аліментів на утримання дитини суд зауважує наступне. Судом встановлено походження дитини [PERSON] , [INFO] від сторін по справі [PERSON] та [PERSON] . Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її повному утриманню (а.с.20). Між сторонами не досягнуто згоди, щодо способу виконання батьками обов`язку по утриманню дитину. Добровільної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу\~(ст. 141 СК України). У відповідності до \~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти)присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сум і за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1\~ст. 191 СК України). Згідно з ч. 3\~ст. 199 СК України\~право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживають діти. Зважаючи на законодавчо закріплений обов`язок батьків по утриманню дитини, суд вбачає підстави для стягнення аліментів. з відповідача. Позивачка наполягала на стягненні аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів відповідача (а.с.5). Відповідач заперечив, з приводу запропонованого позивачем розміру, зазначивши, що погоджується на стягнення алмінетів лише в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.101). Визначаючи розмір аліментів суд враховує, що матеріальне становище матері не здатне самостійно забезпечити потреби дитини, а відповідач є здоровою та працездатною людиною, котрий інших осіб на утриманні не має (принаймні про їх наявність суду не повідомляв). В той же час, достатніх доказів необхідності стягнення аліментів в заявленому розмірі, позивач не надав, тому позов задовольняється в межах встановленого законом розміру аліментів для однієї дитини, тобто ј від всіх видів доходів батька. Запропонований відповідачем варіант розміру аліментів не може бути покладений в основу рішення, так як за своєю суттю є аліментами у твердій грошовій (так як не враховує розміру доходу платника аліментів). В той же час, на переконання суду, відповідний спосіб стягнення виходить за межі позовних вимог, а також призведене до звуження гарантій дитини, що суперечить її найвищим інтересам, а тому аліменти присуджуються в частці від доходів відповідача. Суд вважає, що позовна вимога про стягнення аліментів на утримання дитини, [PERSON] підлягає до задоволення частково, в розмірі ј від усіх видів доходів відповідача. На переконання суду, аліменти в такому розмірі відповідають критеріям розумності та справедливості і забезпечать виконання [PERSON] свого обов`язку, як одного з батьків, по утриманню дитини. При цьому, відповідні аліменти слід стягувати з дня набрання даним рішенням законної сили (а не з дати подання позову, як вказує позивачка) з огляду на одночасне вирішення питання про встановлення батьківства. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати у вказаній справі складаються із судового збору за вимогу немайнового характеру сплаченої позивачкою в розмірі 908 грн та судового збору, від сплати якого, позивачка при подачі позову до суду була звільнення в силу закону. Зважаючи на задоволення позовної вимоги про визнання батьківства, судові витрати в розмірі 908 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Судові витрати від сплати яких позивачка була звільнена в силу закону, підлягають стягненню з відповідача на користь держави в розмірі, пропорційному задоволеній частині вимог, що складає 681,07 грн. Решту судових витрат віднести в рахунок держави.

Outcome: partial