Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

8 липня 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (далі по тексту - позивач, ТОВ «ПУЕЦ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 5077 грн 37 коп., суми інфляційних втрат у розмірі 676 грн 44 коп. та 3% річних у розмірі 228 грн 99 коп. На обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що позивач здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] , власником квартири [ADDRESS] у якому є відповідач згідно договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 24 січня 2020 року. Позивачем постійно надавались житлово-комунальні послуги за вказаною адресою, однак відповідач не сплачував кошти за спожиті послуги за період з 1 лютого 2020 року по 31 січня 2022 року, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від добровільної сплати боргу, просив задовольнити позов та стягнути з відповідача понесені ним витрати на оплату судового збору. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 липня 2022 року відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу двічі направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись до суду 29 вересня 2022 року з відміткою «за закінченям терміну зберігання» та 12 жовтня 2022 року - "адресат відсутній за вказаною адресою". Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 5 статті 279 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що ТОВ «ПУЕЦ» з 24 січня 2020 року надає послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22-28). Таким чином, позивач є обслуговуючою організацією вказаного будинку, здійснює його утримання, обслуговування та експлуатацію. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 11). Як вбачається із матеріалів справи, для забезпечення надання житлово-комунальних послуг за адресою [ADDRESS] , позивачем було укладено: договір № 107-О на технічне обслуговування пожежних систем від 15 листопада 2012 року; договір № 2/1848-К-12 на вивезення та знешкодження твердих побутових відходів від 1 жовтня 2012 року; договір № 47 на комплекс робіт з технічного обслуговування ліфтів від 1 жовтня 2012 року; підрядний договір № 16-08-2013то від 1 серпня 2013 року на технічне обслуговування та ремонт диспетчерських систем. Підтвердженням того, що позивачем дійсно надавалися житлово-комунальні послуги є копії Актів про надання послуг, приймання послуг, здачі-приймання робіт. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. За приписом статті 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно пункту 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.8-9), що відповідач не належним чином виконує свої зобов`язання перед позивачем з оплати спожитих житлово-комунальних послуг, в результаті чого за період з лютого 2020 року по січень 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 5077 грн 37 коп. Відповіді до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Інфляційна складова боргу відповідно до розрахунку ціни вимоги становить 676 грн 44 коп. (а.с.10). Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір 3% річних з простроченої суми відповідно до розрахунку ціни вимоги становить 228 грн 99 коп. (а.с.10). Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих їй житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Оскільки відповідач не виконує свій обов`язок по оплаті спожитих житлово-комунальних послуг, то суд приходить до висновку про стягнення з нього на користь позивача суми заборгованості у розмірі 5077 грн 37 коп., а також інфляційні втрати у розмірі 676 грн 44 коп. та три відсотки річних у розмірі 228 грн 99 коп., а всього 5982 грн 80 коп. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивач підлягають стягненню понесені останнім документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2481 грн. (а.с.7) На підставі викладеного та

Outcome: approved