Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] в якому просила розірвати шлюб укладений між сторонами та визначити місце проживання спільної з відповідачем доньки [PERSON] з нею за адресою: [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2021 року визначено головуючого у справі суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.08.2021 року справу прийнято до розгляду і відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.08.2021 року вирішено перейти до розгляду справи у загальному позовному провадженні, залучено до участі у справі орган опіки та піклування та зобов`язано його надати висновок про доцільність задоволення позовних вимог. У вересні 2021 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач позов про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір`ю визнає, проти його задоволення не заперечує. 02.09.2022 року до суду надійшов висновок про доцільність визначення місяця проживання дитини разом із матір`ю [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У судове засідання сторони та третя особа не з`явилися з невідомих суду причин, надавши заяви про розгляд справи без їх участі. Тому судом ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін та третьої особи. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. 06 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, зареєстровано шлюб, актовий запис № 1321. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в справі копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Тобто на час розгляду справи судом, дитині виповнилося 6 років. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог про розірвання шлюбу суд зазначає таке. Доказів наявності обставин, передбачених частиною другою статті 110 Сімейного кодексу України, матеріали справи не містять. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання шлюбу суд виходить із такого. Відповідно до частини першої статті 51 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейним союзом жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Одним із способів припинення шлюбу є його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина третя статті 110 Сімейного кодексу України). За змістом статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Вирішуючи питання про можливість розірвання шлюбу, суд відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України має з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Рішення про розірвання шлюбу поставляється судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примиритися не бажають та наполягають на розірванні шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved