Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 5742 від 25 січня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначено,\~що виконавчий\~напис вчинено\~з грубими\~порушенням порядку\~вчинення виконавчих\~написів нотаріусом.\~Так,\~25.01.2021\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Баршацьким\~Ігорем Вікторовичем\~на підставі\~статей 87-91\~Закону України\~«Про нотаріат»\~та пункту\~2\~Переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~затвердженому постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~29\~червня 1999\~року №1172\~було вчинено\~виконавчий напис\~№ 5742,\~яким було\~стягнуто з\~позивача на\~користь ТОВ\~«Вердикт Капітал»,\~правонаступника усіх\~прав та\~обов`язків Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Дінеро»,\~заборгованості у\~сумі 14286,69\~грн.,\~якому відступлено\~право вимоги\~за Кредитним\~договором №\~AG0457929\~від 16.09.2018\~року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] , та витрати нотаріуса за вчинення напису 1000,00 грн., а всього 15286,69 грн. 15.02.2021\~року постановою\~приватного виконавця\~виконавчого округу\~Харківської області\~Кудряшова Дмитра\~Вячеславовича було\~відкрито виконавче\~провадження №\~64525428\~з примусового\~виконання виконавчого\~напису №\~5742,\~виданого приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем 25.01.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 15286,69 грн. Позивач зазначає, що виконавчий напис № 5742 вчинено приватним нотаріусом Баршацьким Ігорем Вікторовичем без законних підстав та підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.3 ст.47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Із зазначених норм права випливає, що виконавчий напис може бути вчинений лише за умов одночасної обов`язкової наявності наступних умов: якщо Переліком документів передбачено стягнення заборгованості даного виду, якщо подано всі документи у відповідності з Переліком документів; якщо подані документи відповідають вимогам законодавства; якщо подані документи підтверджують наявність заборгованості; якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості; якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Невиконання будь-якої з зазначених умов має призвести до відмови нотаріуса у вчиненні виконавчого напису. Позивач зазначає, що фактично зазначені обов`язкові умови виконані не були. Зі змісту виконавчого напису випливає, що нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пункт 2 Переліку документів передбачає вчинення виконавчих написів нотаріусів, за якими відбувається стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Зазначений пункт 2 був внесений до Переліку документів Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662, якою було затверджено «Зміни, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». В подальшому вказані Зміни були визнані судами нечинними. Отже, у нотаріуса відсутні правові підстави для вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Оспорюваний виконавчий напис на підставі нібито наявного боргу за кредитним договором було вчинено 25.01.2021 року, тобто без правових підстав та в порушення ст.87 Закону України «Про нотаріат». Крім того, виконавчий напис було вчинено не на підставі оригіналу кредитного договору. Приватний виконавець направив виконавчий напис до бухгалтерії місця роботи позивача Красноградський ЦКРС-КРС Красноград. Отримавши зарплату за березень 2021 року з розрахункового листка позивач побачив, що з його заробітної плати стягнуто за виконавчим написом 4129,45 грн.: утримання боргу 2306,97 грн., утримання боргу за викон. 1153,48 грн., витрати на проведення викон. 669 грн.. Вважає такі стягнення неправомірними і дані кошти отриманні відповідачем безпідставно та просить їх стягнути на свою користь. Ухвалою судді від 03.06.2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального провадження з призначенням підготовчого засідання на 28.07.2021 року. Ухвалою суду від 28.07.2021 року закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті на 14.09.2021 року. 14.09.2021 року та 28.10.2021 року розгляд відкладався через знаходження судді у нарадчій кімнаті у колегіальній кримінальній справі та зайнятістю у іншій цивільній справі про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. 30.11.2021 року розгляд відкладено за заявою представника позивача для уточнення позовних вимог на 29.12.2021 року та на 07.02.2022 року. Через перебування судді у додатковій відпустці розгляд відкладено на 22.03.2022 року, але через введення воєнного стану в Україні востаннє справу призначено до розгляду на 03.11.2022 року. Позивач у судове засідання не з`явився, але від його представника надано заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи до суду не з`явився, ніяких заяв до суду не надав. Відзив на позов від відповідача надано до суду 18.01.2022 року з порушенням процесуального строку, наданого судом. Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Так, копію позовної заяви із додатками та ухвалою про відкриття провадження у справі відповідач отримав 18.06.2021 року, тобто визначений строк для подання відзиву на позов у 15 днів з дня вручення ухвали давно сплинув, клопотань про його поновлення до суду не надходило, тому, відзив залишено без розгляду. Треті особи, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи до суд не з`явилися, заяв про причини неявки або про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Суд вважає за можливе ухвалити рішення без участі сторін заочно на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст.12 ЦПК України, та у відповідності з ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: як вбачається з матеріалів справи 16.09.2018 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» було укладено кредитний договір № AG0457929, правонаступником усіх прав та обов`язків якого зараз є ТОВ «Вердикт Капітал». 25.01.2025 року за зверненням ТОВ «Вердикт Капітал» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича було вчинено виконавчий напис № 5742 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 15286,69 грн. за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», на користь ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. 15.02.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича було відкрито виконавче провадження № 64525428 щодо примусового стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у розмірі 15286,69 грн. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України "Про нотаріат" (далі Закон "Про нотаріат") нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат"визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості у позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Даний правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі №6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі №6-141цс14. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Отже, виконавчий напис вчинено відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса». Пунктом 2 вказаної вище Постанови передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин подаються: оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто п.2 зазначеної Постанови передбачений вичерпний перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Крім того, нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документах, але не визначає та не перевіряє її розмір. Так, у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07.02.2014 р., вказано, що судам слід мати на увазі, що, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості згідно наданим документам для вчинення виконавчого напису. Окрім цього, як було з`ясовано при вивчені виконавчого напису, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис на підставі кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено, на підставі п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», яким передбачено, що до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів належить така форма договору, як кредитний договір. Вказаний пункт № 2 був включений до Переліку Постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р., постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" було визнано незаконною та нечинною постанову № 662 в частині, доповнення переліку документів, на підставі яких вчинюється виконавчий напис, оригіналу кредитного договору. Оскільки виконавчий напис, який є предметом спору у даній справі вчинено 25.02.2021 року, тобто після визнання недійсною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 в частині, що свідчить про його вчинення без дотримання діючого на той час нормативного акту. При цьому, на сайті Верховної ради України, а саме за посиланням http://zakon.rada.gov.ua/laws/show/662-2014-п Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» вказано про необхідність додатково дивитись Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/20084/14 від 20.03.2015 та додатково дивитись Постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017. Таким чином, виконавчий напис було вчинено на підставі та в порядку нормативного акту, який було визнано незаконним та нечинним. Таким чином, існують підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити і визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5742 від 25.01.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем. Щодо вимоги\~про стягнення\~з відповідача\~безпідставно набутих\~коштів в\~сумі 4129,45\~грн. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Позивач посилається на те, що на користь відповідача з його березневої за 2021 рік зарплатні стягнуто 4129,45 грн. відповідно до розрахункового листа (а.с.28), проте, відповідно до інформації бухгалтерії з місця роботи позивача АТ «Укргазвидобування», що міститься в матеріалах справи, із заробітної плати [PERSON] за березень 2021 року було утримано по виконавчому провадженню № 64525428 приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича - 2975,96 грн., з яких в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Вердикт Капітал» - 1153,48 грн., решта суми - 1153,48 грн. це винагорода приватного виконавця та 669,00 грн. витрати на проведення викових дій. Враховуючи, що підставою отримання відповідачем ТОВ «Вердикт Капітал» суми у розмірі 1153,48 грн. було стягнення з [PERSON] на підставі виконавчого напису, який судовим рішенням був визнаний такими, що не підлягає виконанню, вищевказана сума вважається такою, що підлягає поверненню, оскільки правова підстава її набуття відповідачем згодом відпала. З огляду\~на те,\~що відповідач\~з суми\~2975,96\~грн.\~отримав лише\~1153,48\~грн.,\~то саме\~ця сума\~може бути\~стягнути з\~нього як\~така,\~що утримується\~безпідставно. Решту від стягнутої суми отримав приватний виконавець, а не відповідач, тому така різниця у 1822,48 грн. не може бути стягнута з відповідача і у цій частині позивачеві слід відмовити у задоволенні позовних вимог. Застосовуючи норми ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позов задоволено частково, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн. за позовну вимогу немайнового характеру та враховуючи часткове задоволення позовної вимоги майнового характеру на 27,93%, слід стягнути з відповідача на користь позивача 253,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial