Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обгрунтовують слідуючими обставинами. 21 липня 1994р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який 17 листопада 2016р. було розірвано. Вказує, що за час перебування в шлюбі набуто наступне майно: житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0.2010га за адресою: кут Царинка, с.Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області, кадастровий номер 7324582000:01:002:1008; земельну ділянку площею 0.1211га за адресою: кут Бавки, с.Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області, кадастровий номер 7324582000:01:002:1009. Зазначає, що [PERSON] проживав в с.Великий Кучурів, Сторожинецького району, Чернівецької області до 2015р.. В період перебування в шлюбі, 12 квітня 1995р. рішенням виконавчого комітету Великокучурівської сільської Ради народних депутатів №18, надано на ім`я [PERSON] дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на виділеній земельній ділянці площею 0,10 га в с.Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області, що підтверджується Будівельним паспортом [ADDRESS] . Згідно технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 23.04.2004 року, будинок [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 27.09.2010 року Великокучурівською сільською радою, відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 98,00 кв.м., житловою площею 64,60 кв.м., сарая літ. «Б», сарая літ. «В», гаража літ. «Г», вбиральні літ. «Д», криниці №1, огорожі №2, 3. 12жовтня 2010р. здійснено державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] , номер запису 2086 в книзі 10. Вважає, що подружжю на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0.2010га за адресою: кут Царинка, с.Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області, кадастровий номер 7324582000:01:002:1008; земельна ділянка площею 0.1211га за адресою: кут Бавки, с.Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області, кадастровий номер 7324582000:01:002:1009. Позивач вважає, що їй належить Ѕ вищевказаного майна. Враховуючи вищевикладене позивач просить ухвалити рішення, яким: - визнати житловий будинок [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0.2010га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7324582000:01:002:1008; земельну ділянку площею 0.1211га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7324582000:01:002:1009 спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . - Визнати за [PERSON] право власності на: Ѕ ідеальну частку житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] ; Ѕ ідеальну частку земельної ділянки площею 0.2010га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7324582000:01:002:1008; Ѕ ідеальну частку земельної ділянки площею 0.1211га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7324582000:01:002:1009. - Припинити право спільної сумісної власності на вищевказане майно. - Стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір та документально підтверджені судові витрати. Позивачка в судове засідання не з?явилася, її представник надав суду заяву у якій просить розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовну вимогу в частині визнання вказаного у позові житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя визнає, позовні вимоги щодо визнання земельних ділянок спільною сумісною власністю подружжя не визнає, оскільки згідно законодавства земельні ділянки або житло якщо вони були приватизовані та набуті у власність під час діючого шлюбу з 8 лютого 2011р. до 12 червня 2012р., то таке майно вважається спільною сумісною власністю подружжя, але лише набуте у цей період. Якщо до 8 лютого 2011р. чи після 12 червня 2012р. то - ні. Такий виняток пояснюється іншою редакцією ст. 61 СК України в цей період. Судом встановлено, що 21 липня 1994р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який 17 листопада 2016р. було розірвано. Рішенням виконавчого комітету Великокучурівської сільської Ради народних депутатів №18, надано на ім`я [PERSON] дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на виділеній земельній ділянці площею 0,10 га в с.Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області, що підтверджується Будівельним паспортом [ADDRESS] . Згідно технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 23.04.2004 року, будинок [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 27.09.2010 року Великокучурівською сільською радою, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 98,00 кв.м., житловою площею 64,60 кв.м., сарая літ. «Б», сарая літ. «В», гаража літ. «Г», вбиральні літ. «Д», криниці №1, огорожі №2, 3. 12жовтня 2010р. здійснено державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] , номер запису 2086 в книзі 10. На підставі рішення від 26 серпня 2010р. №70-31/10 31 сесії 5 скликання Великокучурівської сільської ради [PERSON] 23 лютого 2011р. видано: -Державний Акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №119757 на земельну ділянку площею 0.2010га цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: кут Царинка, с.Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області, кадастровий номер 7324582000:01:002:1008; -Державний Акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №119758 на земельну ділянку площею 0.1211га цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства за адресою: кут Бавки, с.Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області, кадастровий номер 7324582000:01:002:1009. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372\~ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61\~СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім?ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім?ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов?язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Пленум Верховного Суду України в пункті 18-2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо на земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 Земельного кодексу України, 377 Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 81, 116 ЗК України, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу у приватну власність внаслідок її приватизації: для ведення ОСГ, для будівництва та обслуговування житлового будинку, садівництва, дачного, гаражного будівництва є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона не є майном, набутим подружжям у шлюбі, а одержана громадянином, як частка із земельного фонду (ст. 261 ЗК України). Цей висновок підтримує і судова практика, що міститься у п. 18-2 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно якого, відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Зазначене вище виключає можливість визнати таку земельну ділянку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в порядку ст. 69 Сімейного кодексу України. Законом № 4766-VІ від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року, частина 5 статті 61 СК України виключена, частина 1 статті 57 доповнена пунктом 5, згідно з яким, земельна ділянка, набута будь-ким із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебуває в її, його користуванні, або отримана в результаті приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій, або отримана із земель державної та комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, визнається особистої приватною власністю кожного з них. У відповідності до ч. 1 ст. 81, ч. 1 п. 2 ст. 89 ЗК України, у спільній сумісній власності подружжя можуть перебувати земельні ділянки, які набуті подружжям за спільні кошти за договором купівлі-продажу, міни, іншими цивільно-правовими договорами. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості необхідно враховувати, що аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Враховуючи позицію, висловлену у постанові КЦС Верховного Суду 25.02.2019 р. у справі № 199/2099/17, про те, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, суд дійшов висновку про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки на якій знаходиться будинок. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справа №626/4/17 від 12 серпня 2020р. колегія суддів вказала, що відповідно до\~статті 61 СК України\~в редакції, чинній станом на 02 жовтня 2007 року, не належать до об`єктів права спільної сумісної власності приватизовані одним із подружжя земельні ділянки. Відповідно до Закону України "Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя" від 11 січня 2011 року\~статтю 61 СК України\~доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі\~Закону України "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка" N 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість\~статтю 57 СК України\~доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Із урахуванням вказаних змін до\~СК України\~правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України "Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя" від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі N 1311/832/12 (провадження N 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі N 753/6139/14-ц (провадження N 61-27342св18) і від 12 червня 2019 року в справі N 409/1959/15-ц (провадження N 61-14257св18). Установивши, що земельна ділянка приватизована на підставі рішення від 26 серпня 2010р. №70-31/10 31 сесії 5 скликання Великокучурівської сільської ради, суд вважає, що земельна ділянка площею 0.1211га цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства за адресою: кут Бавки, с.Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області, кадастровий номер 7324582000:01:002:1009 є особистою власністю [PERSON] .. Враховуючи вищевикладене, приймаючи обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме визнає житловий будинок за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0.2010га за адресою: кут Царинка, с.Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області, кадастровий номер 7324582000:01:002:1008; спільною сумісною власністю подружжя, визнає право власності позивача на Ѕ ідеальну частку житлового будинку за адресою [ADDRESS] та на Ѕ ідеальну частку земельної ділянки площею 0.2010га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7324582000:01:002:1008 та припиняє право спільної сумісної власності на вказане майно та залишає житловий будинок за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0.2010га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7324582000:01:002:1008 у спільній частковій власності. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору.

Outcome: partial