Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 18 листопада 1995 року між ними був зареєстрований шлюб відділом РАЦС Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області. Від подружнього життя сторони мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. Спільне подружнє життя між ними припинено з листопада 20-го року. На примирення не згодний, оскільки проживає в цивільному шлюбі і має сина [PERSON] , [INFO] , тому позивач і звернувся до суду з позовом розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлений належним чином. Згідно письмової заяви просив розгляд справи проводити без його участі, у зв`язку із зайнятістю на службі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином. Згідно поданої письмової заяви просила надати строк, терміном 6 місяців, для примирення подружжя, оскільки вона з позивачем постійно тримає зв`язок. У неї й думки ніколи не виникало про розлучення, так як прожили 26 років разом, пережили разом АТО, тепер війна, на даний час позивач в ЗСУ за контрактом. Не зважаючи на те, що доньці 24 роки (не одружена, проживаємо разом), вважає, що їй також потрібна повна родина та в них не має підстав для розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 1995 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05 серпня 2022 року (а.с.3). Від подружнього життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Як встановлено в судовому засіданні спільне подружнє життя між сторонами припинено, оскільки позивач проживає в цивільному шлюбі та має сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08 жовтня 2021 року (а.с.7). Відповідно до статті 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55\~СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56\~СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112\~СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно статті 111\~СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У п.10 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України "Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя"\~N\~11\~від 21\~грудня 2007\~року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Сімейний кодекс України не містить переліку таких заходів, але в п.5 ст. 191 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може зупинити розгляд справи про розірвання шлюбу і призначити подружжю строк для примирення (не більше шести місяців). Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі №442/6319/16-ц,/ постанова від 30 травня 2019 року. Позивач в позовній стверджує, що на примирення не згоден, проживає в цивільному шлюбі та має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Тобто підстав для вжиття судом заходів щодо примирення подружжя, в тому числі надання сторонам строку на примирення, суд не вбачає. Обмежень щодо пред`явлення позивачем позову про розірвання шлюбу, з урахуванням положень ст.110 СК України, не встановлено. За таких обставин, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що позивач категорично заперечує проти збереження їх сім`ї та наполягає на розлученні, мотивуючи наявністю цивільного шлюбу та малолітнього сина, а відповідач не навела суду достатніх та обґрунтованих мотивів щодо необхідності та можливості вжиття заходів щодо примирення подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства та не порушували прав позивача. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, відсутність спільних неповнолітніх дітей, те що шлюбні стосунки фактично припинились з листопада 2020 року і перебування їх у шлюбі носить виключно формальний характер, суд встановив справжнє прагнення позивача до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами - неможливе, перспектива відновлення родини втрачена, а збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення в даній справі, в зв`язку із чим даний позов і підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, відповідач про своє бажання змінити прізвище не заявила, тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище « [PERSON] ». При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір, в своїй позовній заяві, поданій до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору на його користь не звертається, тому судовий збір стягненню з відповідача не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved