Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Піщанської селищної ради Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно. У вказаній позовні заяві позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Піщанської селищної ради Вінницької області, площею 2,3012 гектарів, кадастровий номер 0523255100:02:001:0479, що входить до складу спадщини, яка відкрилася після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки він являється спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом на її майно. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме: земельна частка (пай), яка знаходиться в колективній власності Агропромкорпорації ім. Щорса в смт. Піщанка Піщанського району Вінницької області, розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 101 тисяча 883 гривні 00 копійок, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0149350, виданого 05 серпням 1997 року згідно розпорядження Піщанської районної державної адміністрації від 25 червня 1997 року № 178, оригінал якого втрачено, про що зроблено оголошення в газеті "Піщанські вісті" від 07 грудня 2018 року. Вказану спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , яка являється внучатою племінницею спадкодавця. Під час оформлення спадщини [PERSON] виготовила необхідну технічну документацію на земельну ділянку, право на яку належало [PERSON] на підставі втраченого сертуфікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0149350. Земельну ділянку було сформовано як об`єкт нерухомого майна і присвоєно кадастровий номер 0523255100:02:001:0479, площа 2,3012 гектарів. На підставі рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 22 травня 2019 року [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0520578042020 від 30 жовтня 2020 року. Позивач зазначає, що за апеляційною скаргою його матері [PERSON] , постановою Вінницького апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 22 травня 2019 року було скасовано. За оформленням спадщини на сформовану земельну ділянку, кадастровий номер 0523255100:02:001:0479, його мати [PERSON] до нотаріальної контори не зверталась через те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано на сторонню особу - відповідача [PERSON] , яка відмовляється звернутись до реєстраційного органу щодо скасування запису про право власності. З огляду на вищенаведені обставини [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , котрий фактично прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , але нотаріально її не оформила. [INFO] померла його мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . До складу спадкового майна після смерті [PERSON] , серед іншого, входить земельна ділянка, кадастровий номер 0523255100:02:001:0479. Також позивач повідомляє, що крім нього спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом на майно померлої [PERSON] є ще один її син [PERSON] , який є його братом, проте він відмовився від 1/2 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Піщанської селищної ради Вінницької області, площею 2,3012 гектарів, кадастровий номер 0523255100:02:001:0479, що підтверджується його письмовою заявою. При зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Враховуючи, що законною підставою для набуття права власності є спадкування, а іншим способом він не може оформити за собою право власності на майно, позивач просить суд його позовні вимоги задовольнити. В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Просив суд розглядати справу без участі його представника - адвоката Лукавського А.В., про що подав письмову заяву. Відповідач [PERSON] в підготовче засіданняне з`явилася, надала на адресу суду заява про визнання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник відповідача Піщанської селищної ради Вінницької області в підготовче засідання не з`явився, проте на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої просить розглядати справу без участі представника відповідача, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] підготовчому судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала, не заперечувала проти задоволення позову, про що подала письмову заяву. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, показами свідків, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В частині 1 ст. 206 ЦПК України зазначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме: земельна частка (пай), яка знаходиться в колективній власності Агропромкорпорації ім. Щорса в смт. Піщанка Піщанського району Вінницької області, розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 101 тисяча 883 гривні 00 копійок, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0149350, виданого 05 серпням 1997 року згідно розпорядження Піщанської районної державної адміністрації від 25 червня 1997 року № 178, оригінал якого втрачено, про що зроблено оголошення в газеті "Піщанські вісті" від 07 грудня 2018 року (а.с.26). Вказану спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , яка розпочала процедуру оформлення права власності на земельну ділянку, присвоєння їй кадастрового номеру, тощо. Під час оформлення спадщини [PERSON] виготовила необхідну технічну документацію на земельну ділянку, право на яку належало [PERSON] на підставі втраченого сертуфікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0149350. Земельну ділянку було сформовано як об`єкт нерухомого майна і присвоєно кадастровий номер 0523255100:02:001:0479, площа 2,3012 гектарів, власник - [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0520578042020 від 30 жовтня 2020 року (а.с.22). Крім цього, судом встановлено, що у [PERSON] , який помер [INFO] був син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.10). Мати позивача [PERSON] являлася дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , зокрема земельну ділянку розміром 2,1828 га, в межах згідно з планом, яка розташована на території Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить померлому на підставі Державного акту на право власносі на земельну ділянку серія ВН № 005053, виданого Піщанською державною районною адміністрацією 13 березня 2006 року на підставі розпорядження в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 010655100292. Кадастровий номер земельної ділянки - 0523255100:01:001:0188 (а.с. 15). Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] є сином [PERSON] (а.с.9). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.14). Позивач [PERSON] , в порядку ст. 1269, 1270 ЦК України подав до Піщанської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері. Нотаріусом заведено спадкову справу № 41/2021, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 64488020 від 23 квітня 2021 року (а.с. 21). При зверненні позивача [PERSON] до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.20). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної державним нотаріусом Піщанської державної нотаріальної контори Вінницької області 10 серпня 2022 року слідує, що до складу заявленного спадкоємцем [PERSON] спадкового майна після смерті його матері [PERSON] , входить право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області, розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах, що належало [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0149350. Звертаючись до суду з даним позовом позивач [PERSON] просив визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Піщанської селищної ради Вінницької області, площею 2,3012 гектарів, кадастровий номер 0523255100:02:001:0479, оскільки вказана земельна ділянка сформована як об`єкт нерухомого майна на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0149350, що належав [PERSON] , право на яке успадковане його сином [PERSON] , а після його смерті - [PERSON] . Частиною першою ст. 5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у редакції чинній з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Тому до правовідносин по спадкуванню майна померлого [INFO] [PERSON] підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР у редакції від 18 липня 1963 року із послідуючими змінами до нього, тобто норми, що діяли на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі ст. 527 ЦК УРСР в зазначеній редакції спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно вимог статті 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР в зазначеній редакції, визначаються дії, що свідчать про прийняття спадщини. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За правилами статті 553 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємець за законом або заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 551 ЦК УРСР якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). З огляду, на наведене, у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] на все належне йому майно і права, однак в установленому законом порядку її не оформив, а [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , однак в установленому законом порядку її не оформила. Позивач є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , оскільки є її сином. Інших спадкоємців, в тому числі тих, які мають право на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Піщанської селищної ради Вінницької області, площею 2,3012 гектарів, кадастровий номер 0523255100:02:001:0479, немає, оскільки син померлої [PERSON] - [PERSON] , відмовились від цієї частки спадщини, що підтверджується його письмовою заявою (а.с.63). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У відповідності до ст. 328 ЦК України (діюча редакція), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких законних підстав набуття права власності на майно є спадкування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України). Як передбачено статтею 1268 ЦК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. На підставі наведеного та

Outcome: approved