Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

В січні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» (надалі - ТОВ «ФК «Фангарант Груп»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Яцишин А.М., в якому просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 18 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований в реєстрі за №43049 про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів в системі ПлатиПізніше № 60073700105 від 14 грудня 2016 року; стягнути з ТОВ «ФК «Фангарант Груп» судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 14 грудня 2016 року між ним та ТОВ «ФК «Фангарант Груп» укладено договір про отримання товарів в системі Плати Пізніше № 60073700105, за умовами якого отримав кредитні кошти в користування зі сплатою відсотків за користування коштами. 18 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., за заявою ТОВ «ФК «Фангарант Груп» вчинено виконавчий напис №43049 про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором в загальному розмірі 39 191,61 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишинина А.М. відкрито виконавче провадження № 65770923 за виконавчим написом. Позивач стверджує, що виконавчий напис вчинено із порушенням встановленої чинним законодавством процедури його вчинення, а саме за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості та відсутності нотаріально посвідченого договору. Одночасно з поданням позову позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд зупинити стягнення на підставі виконавчого напису № 43049 від 18 травня 2021 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 14 січня 2022 року справу передано на розгляд судді Андрейчуку Т.В. Ухвалою суду від 25 січня 2022 року зупинено примусове виконання виконавчого напису, вчиненого 18 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрованого в реєстрі за № 43049. Ухвалою суду від 01 лютого 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено справу до підготовчого розгляду, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Згідно з розпорядженням керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва від 20 травня 2022 року № 34, у зв`язку з мобілізацією судді Андрейчука Т.В., призначено повторний автоматизований розподіл справи № 756/594/22. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2022 року справу № 756/594/22 передано на розгляд судді Банасько І.М. Ухвалою суду від 26 травня 2022 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Окрім того, вказаною ухвалою було постановлено витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. належним чином завірену копію нотаріальної справи, заведеної за наслідками вчинення оспорюваного виконавчого напису. Витребовані судом докази на підставі ухвали суду від 26 травня 2022 року не були суду надані. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. В прохальній частині позовної заяви вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні та просить проводити розгляд справи без його участі. Заперечень щодо заочного розгляду справи до суду не надходило. Представник відповідача ТОВ «ФК «Фангарант Груп» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у справі документами, письмових пояснень щодо причин своєї неявки суду не надав, клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та приватний виконавець виконавчого округу Київської області Яцишин А.М. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у справі документами, письмових пояснень щодо причин своєї неявки суду не надали. Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому суд прийшов до висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 грудня 2016 року між ФОП [PERSON] (постачальник) та [PERSON] (клієнт) укладено договір про отримання товарів в системі ПлатиПізніше ТМ №60073700105. За умовами договору клієнт отримує товари (послуги) у постачальника на умовах договору та згідно обраного клієнтом пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В момент підписання договору всі існуючі майбутні права постачальника за договором відступаються на користь Процесинг - центру: ТОВ «ФК «Фангарант Груп». Згідно договору товаром є телефон мобільний, загальна сума платежів - 30 110,67 грн, пакет фінансування 10 платежів, розмір і порядок оплати місячних платежів: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення договору, одержувач оплати - ТОВ «ФК «Фангарант Груп» (а.с 10). Згідно виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 43049, вчиненого 18 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., стягнуто за період з 14 грудня 2016 року по 20 квітня 2021 року включно за договором про отримання товарів в системі ПлатиПізніше ТМ №60073700105 від 14.12.2016 з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп», у загальному розмірі 39 191,61 грн, з яких 12 043,60 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; 27 098,01 грн - сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень договору про отримання товарів в системі Плати Пізніше ТМ №60073700105від 14 грудня 2016 року; 50,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису (а.с. 11). На підставі заяви стягувача ТОВ «ФК «Фангарант Груп» постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишиним А.М. відкрито виконавче провадження №65770923 з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 12). Між сторонами виник спір стосовно дотримання вимог діючого законодавства при вчиненні приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 43049 на підставі заяви ТОВ «ФК «Фангарант Груп». Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» №2 від 31.01.1992 при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. За змістом ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, п.2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п.1 Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому п.2 взагалі не передбачено в діючому Переліку. Тобто під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. керувався визнаним нечинним законодавством, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на правочині, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяв в порушення норм ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до п.3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 3.5 глави 16 розділу II зазначеного Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Таким чином, та обставина, що позивач не погоджується з розміром заборгованості, а отже існує спір щодо стягнення заборгованості, спростовує безспірність заборгованості боржника. Також, слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором та намір відповідача у позасудовому порядку, саме шляхом вчинення виконавчого напису, захистити свої порушені права. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16). З наданих суду документів не вбачається, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги те, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Ураховуючи вищевикладене, а також те, що позивач не був у встановленому законом порядку проінформований про наявність у нього заборгованості за договором та розмір вказаної заборгованості, строк, у який належить погасити існуючу заборгованість, а також наслідки її непогашення, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку заборгованість, визначена стягувачем та подана нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не є безспірною. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 43049, вчинений 18 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп» у загальному розмірі 39 191,61 грн за договором про отримання товарів в системі ПлатиПізніше ТМ №60073700105від 14 грудня 2016 року. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. При зверненні до суду з даним позовом та заявою про забезпечення позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн та 454,00 грн (а.с.4, 24), які підлягають стягненню з відповідача на його користь у загальному розмірі 1362,00 грн, на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved