Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

27.01.2022 р. [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовною заявою у якій просить стягнути кошти із [PERSON] та [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог до [PERSON] зазначає, що позивачем 06.10.2018 р. було надано відповідачу 9000,00 дол. США у борг. Як було повідомлено позивачу відповідачем, вказані грошові кошти він просив у борг на проведення термінового ремонту його власної квартири в м. Києві, яку він хоче вигідно продати, але щоб здійснити це, йому необхідно зробити в квартирі ремонт, сплатити борги за комунальні послуги, обіяцяючи, що після продажу квартири борги будуть повернуті. Позивач, довіряючи позивачу, погодився надати кошти зі строком повернення до 31.09.2019 р., які відповідач так і не повернув, з лютого 2019 р. перестав відповідати на дзвінки. Просить стягнути із [PERSON] , 319 661,00 грн. яка складається із основної суми боргу в гривневому еквіваленті - 249 799,73 грн., суми інфляції - 42 462,01 грн., 3% річних - 22 399,85 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.02.2022 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2022 р. роз`єднано позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON] у різні провадження. 03.10.2022 р. на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 382817,55 грн. грошових коштів за договором позики та 12828,22 грн. судових витрат. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзиву не надав. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить наступного висновку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. 06.10.2018 року, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] була укладена угода позики грошових коштів, передача яких оформлена розпискою, відповідно до змісту якої [PERSON] передав, а [PERSON] отримав у борг грошові кошти у сумі 9000,00 дол. США з терміном повернення до 31.01.2019 р. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі N 369/3340/16-ц, провадження N 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Як зазначає позивач, та про що не надав заперечень відповідач, вказана сума грошових коштів повернута у встановлені строки не була, у зв`язку із чим утворилась сума заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості здійсненого позивачем, що приймається судом, як належний, сума заборгованості складається з наступного: заборгованість у розмірі 9000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 31.01.2019 року складає 249 799,73 грн.; індекс інфляції за період з 31.01.2019 р. по 30.09.2022 р. у розмірі 105526,16 грн.; та 3% річних за 1340 днів прострочення у розмірі 27491,66 грн., а всього 382817, 55 грн. Відтак, у справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики, разом з нарахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, а також на встановлений факт оплати судового збору у розмірі 3828,22 грн. (квитанції №1-822к від 27.01.2022 р., №12 від 03.10.2022 р.), встановлений факт оплати адвокатських послуг у розмірі 9000,00 грн. (квитанція №9 від 03.10.2022 р.), такі витрати підлягають до стягнення з відповідача.

Outcome: approved