Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

03 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до суду до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець виконавчого округу Сивокозов Олександр Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 19.10.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1078, яким звернуто стягнення на домоволодіння загальною площею 782,9 м. кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і належить на праві приватної власності [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 26 жовтня 2020 року зі змісту розміщеної в АСВП Постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.10.2020 року (ВП №63402544) йому стало відомо, що на користь відповідача АТ КБ «ПриватБанк» 19 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис №1078, яким звернуто стягнення на домоволодіння загальною площею 782,9 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і належить на праві приватної власності [PERSON] . Оскаржуваний виконавчий напис стосується нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором Іпотеки №2007-039 від 23.03.2007 року, в свою чергу договір іпотеки забезпечує виконання зобов`язань за кредитним договором №2007-039 від 23.03.2007 року, який рахувався у доларах США. З дня укладання договору 23.03.2007 року і по лютий 2009 року позивач сумлінно і в повному обсязі виконувала свої зобов`язання за кредитом в цілому за цей час виплативши за підрахунками позивача, що базуються на наявних квитанціях, відповідачу порядку 290\~000 доларів США. Але на тлі фінансової кризи та суттєвого зниження курсу національної валюти до долару США у січні 2009 року позивач отримала лист-вимогу від 08.01.2009 року за підписом Голови Правління «Приватбанку» Дубілета О.В., у якому позивача сповіщали про зміну в односторонньому порядку з 01.02.2009 року процентної ставки за кредитним договором №2007-039 від 23.03.2007 року з 14% річних на 24% річних. Далі по тексту висувалася вимога в разі незгоди з новою відсотковою ставкою до 01.02.2009 року погасити заборгованість в повному обсязі. Спроби позивача під час особистих зустрічей із співробітниками банку пояснити, що на тлі кризи і зміни курсу долара позивач не може ні виплачувати змінені відсотки, ні погасити залишок за кредитом ні до чого не призвели. Отже, з лютого 2009 року позивач не змогла ні виплачувати кредит з новими відсотками, ні погасити його повністю, про що відомо відповідачу. Договором Іпотеки №2007-039 від 23.03.2007 року встановлено: «п.18.8.1. Звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання позичальником якого-небудь з зобов`язань, передбачених кредитним договором вони не будуть виконані.», «п.18.9. Сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і в разі дострокового розірвання кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконаних зобов`язань на момент розірвання або внесення змін.» Кредитним договором №2007-039 від 23.03.2007 року встановлено наступне: «п.2.3.3. При настанні будь-якої з наступних подій, зокрема недотримання від позичальника згоди на зміну відсоткової ставки за використання кредитних коштів до дати вступу в силу змін відсоткової ставки», в цьому випадку вступає в силу передбачене п.2.3.9. кредитного договору №2007-039 від 23.03.2007 року, а саме: «При настанні подій, зазначених у п. 2.3.3 цього договору стягнути кредит до настання строків, передбачених п. 1.3 цього договору у тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, крім того реалізувати свої вимоги за рахунок іншого майна позичальника». Позивач наголошує, що відповідачу відомо, що позивач не надавала згоди на зміну відсоткової ставки за використання кредитних коштів та з лютого-березня перестала здійснювати платежі за кредитним договором №2007-039 від 23.03.2007 року. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вчинений із грубим порушенням встановленого Законом процесуального порядку вчинення нотаріусами виконавчих написів, що у відповідності із ст. ст. 88, 89 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України є безумовною підставою для визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також порушує охоронювані законом права та інтереси позивача. Позивач зазначає, що підставами позову є ті факти, що у стягувача виникло право примусового стягнення боргу з лютого 2009 року. Відповідно до аналізу положень статті 88 ЗУ «Про нотаріат», «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріальний напис про стягнення заборгованості може бути вчинено за умови, що з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу минуло не більше трьох років. Позивач вказує, що 12.03.2010 року відповідачем до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська було подано позовну заяву про звернення стягнення на нерухоме майно на підставі договору іпотеки №2007-039 від 23.03.2007 року на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . До цієї позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» долучив розрахунок заборгованості за кредитним договором №2007-039 від 23.03.2007 року, зі змісту якого вбачається, що місяцем, з якого у позивача виникла заборгованість відповідач рахує лютий 2009 року. Отже, позивач вказує, що право на вчинення виконавчого напису нотаріуса для звернення стягнення на домоволодіння загальною площею 782,9 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і належить [PERSON] на праві приватної власності було втрачено відповідачем у 2012 році, а оскаржуваний виконавчий напис було вчинено у 2020 році, отже позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено поза межами строку, передбаченого статтею 88 ЗУ «Про нотаріат», а отже пропущена позовна давність. Другою підставою вчинення оскаржуваного виконавчого напису з порушенням порядку, встановленого законодавство, позивач вважає, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірив факт наявності спору щодо заборгованості, розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості, оскільки вимога від 08.01.2009 року була вимогою про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, передбаченою 1050 ЦК, але обумовлена умовою, яку позивач завідомо не могла виконати -прийняти підвищену з 14% до 24% кредитну ставку. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2012 року по справі №412/603/2012 про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором №2007-039 від 23.03.2007 року (1\~196\~303,71 доларів США), в тому числі 688\~393,22 доларів США заборгованості за відсотками, 139\~855,86 доларів США пені, яке вступило в законну силу, засвідчило такі зміни. Що стосується основної суми боргу, яка у виконавчому написі визначена як «заборгованість за кредитом» у сумі 678 415,48 доларів США- ця заборгованість за кредитом як зазначалося вже була стягнута за рішенням суду. На 05.12.2018 року і по цей час виконавчих проваджень по стягненню цієї заборгованості не існує, строк пред`явлення виконавчих документів до виконання вичерпано, з точки зору закону стягнення цієї заборгованості не можливе. Що стосується вказаної у виконавчому написі «заборгованість за відсотками 1605795,98 долара США», то судовим рішенням від 24 липня 2012 року стягнуто заборгованість за відсотками у сумі 368 0547,63 доларів США, після цього судового рішення нарахування відсотків мало би припинитися. Позивач вважає, що вказаний у виконавчому написі розмір відсотків до стягнення є необґрунтованим, незаконним і не безспірним. Пеня у сумі 3\~699\~657,03 доларів США, зазначена у виконавчому написі, також є необґрунтованою, бо давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Позивачу не відомо про жодне інше судове рішення, яким би з неї стягувалась пеня і на підставі якого вона могла би сягнути суми 2\~767\~241,40 доларів США, вказаних у виконавчому написі, окрім рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2012 року по справі №412/603/2012, яким з позивача стягнуто 139\~855,86 доларів США пені. Таким чином є цілком очевидним, що право на стягнення пені і сама заборгованість щодо пені на 05.12.2018 року у сумі 2 767 241,40 доларів США існувати не могло взагалі і в тому числі як безспірна. На підставі вищевикладеного, позивач зазначає, що відповідачу було відомо, що зазначена ним у заяві та відображена у оскаржуваному виконавчому написі заборгованість за кредитом та відсотками і пеня не можуть бути безспірними та не можуть відповідати критеріям та умовам вчинення виконавчого напису. На підставі вищевикладеного, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 19.10.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1078, яким звернуто стягнення на домоволодіння загальною площею 782,9 м. кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і належить на праві приватної власності [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2020 року справу передано на розгляд судді Яковлеву Д.О. Ухвалою від 06.11.2020 року суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Яковлева Д.О. відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 02.12.2020 року суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у виді подання Вищій раді правосуддя про звільнення з посади. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2020 року справу передано на розгляд судді Лукінової К.С. Ухвалою від 01.01.2021 року суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Лукіновою К.С. відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Задоволено клопотання про витребування необхідних доказів та витребувано у приватного нотаріуса ДМНО Бондара І.М. належним чином засвідчені копії всіх документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 19 жовтня 2020 року, зареєстрований у реєстрі за №1078. Ухвалою від 01.01.2021 року суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Лукіновою К.С. у задоволенні клопотання представника позивача та позивача про об`єднання в одне провадження цивільної справи №932/8300/20 та цивільної справи №932/12369/20, що подане у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець виконавчого округу Сивокозов Олександр Миколайович, про визнання виконавчого напису № 1078 від 19.10.2020 року таким, що не підлягає виконанню відмовлено. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2021 року та розпорядженням керівника апарату Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська № 410 від 09.12.2021 справу передано на розгляд судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2022 року прийнято цивільну справу до свого провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашова І.А. від 31.10.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець виконавчого округу Сивокозов Олександр Миколайович, про визнання виконавчого напису № 1078 від 19.10.2020 року таким, що не підлягає виконанню до судового розгляду, призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. 31 жовтня 2022 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] , у якій справу просить розглядати без участі позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просять суд задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. У відзиві на позовну заяву поданому до суду 02 лютого 2021 року представник відповідача просить проводити судові засідання по справі за відсутності представника відповідача. Треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець виконавчого округу Сивокозов Олександр Миколайович у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 10 березня 2021 року до суду надійшла заява приватний виконавець виконавчого округу Сивокозова Олександра Миколайовича про розгляд цивільної справи за відсутності третьої особи. 16 червня 2022 року до суду надійшла заява приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про розгляд цивільної справи за відсутності третьої особи. У силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 02 лютого 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому АТ КБ «ПриватБанк» не згодне та заперечує проти нього в повному обсязі, вважає зазначену позовну заяву безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Представник відповідача наголошував, що [PERSON] визнає факти укладення з АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору та договору іпотеки, отримання кредитних коштів та часткове виконання зобов`язань за ним, не заперечення позивальником проти наявності заборгованості за кредитним договором. Відповідач вказує, що Банк не є належною стороною відповідачем, оскільки не має права видавати виконавчі написи, право на вчинення виконавчого напису має нотаріус, спір стосується оскарження дій органу владних повноважень та справа не підпадає під перелік справ підвідомчих загальним судам. Позивачем не надано жодних розрахунків, які б підтверджували спірність оспорюваного виконавчого напису, наявність розбіжностей в сумі боргу не свідчить про наявні спору. Банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи, передбачені постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 року. Стосовно посилання позивача про пропуск позовної давності, у даному випадку певною подією для початку перебігу строку має бути дата припинення дії договору, але договір не був припинений у зв`язку з п.7.1 Умов кредитного договору, у цьому пункті чітко зазначено, що договір є дійсним до повного виконання сторонами зобов`язань так само як і договір іпотеки, який за приписами п. 30 діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, крім того, за приписами п. 1.3 Кредитного договору «строк надання кредиту по 22.03.2019 року». Зобов`язання іпотекодавцем та позичальником [PERSON] на сьогоднішній день не виконано, більш того, особа зловживає своїм правом на звернення до суду для ухилення від виконання договірних обов`язків. Грунтуючись на вищевикладеному, можна зробити висновок, що договір досі чинний, а отже в кредитора виникає право вимагати виконання обов`язків боржника, передбачених договором, в тому числі й право на примусове стягнення боргу у будь-який час, це право виникає до тих пір доки договір є чинним. Отже, на момент вчинення виконавчого напису Банк мав право на звернення. Посилання позивача на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2012 року по справі №412/603/2012 не підтверджує факт виконання зобов`язання іпотекодавцем та позичальником [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу з іпотекодавця та позичальника [PERSON] , яке згідно ЗУ «Про нотаріат», нотаріус й мав би перевірити. Наявність зазначеної справи не підтверджує наявність спірності заборгованості. Наразі позивач обмежується у праві надати до суду належні та допустимі докази своїх позовних вимог, зокрема, свої контррозрахунки, в тому числі щодо суми боргу. [PERSON] продовжує користуватись нерухомістю, яка є предметом іпотеки, тобто своїх зобов`язань перед АТ КБ «ПриватБанк» не виконала та досі має заборгованість за кредитним договором. На підставі вищевикладеного, відповідач вважає, що виконавчий напис є цілком правомірним , доводи позивача є нікчемними, нотаріус діяв у рамках чинного законодавства, виконавчий напис вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства, на підставі чого просить відмовити в повному обсязі. 23 лютого 2021 року позивач надав відповідь на відзив, у якому позивач зазначає, що виконавчий напис №1078, вчинений на користь відповідача 19 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., яким звернуте стягнення на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві приватної власності необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 09 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 1078, за яким звернуто стягнення на нерухоме майно домоволодіння загальною площею 782,9 кв. м., що розташоване на земельній ділянці площею 916 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки №2007-039, посвідченого 23.03.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. за реєстровим №675, передане в іпотеку АТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства КБ «Приватбанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропонує задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів у розмірі: -заборгованість за кредитом 678\~415,48 доларів США; -заборгованість за\~відсотками \~1\~605\~795,98 доларів США; -пеня 3\~699\~657,03 доларів США. Загальна заборгованість становить 5\~983\~868 доларів США 49 центів, що за курсом НБУ на 28.07.2020 року становить 166\~094\~836 гривень 06 копійок. Всього з урахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису становить 166\~098\~336 гривень 06 копійок. Строк, за який провадиться стягнення з 23.03.2007 року по 28.07.2020 року. Відповідно до кредитного договору № 2007-039 від 23.03.2007 року про надання кредитних коштів між АТ КБ «Приватбанк». п. 1.1. Банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредит в межах суми, визначеної п.1.2 Договору, на строк та умовах, передбачених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит та заплатити проценти у встановлені Договором строки, а також виконати інші обов`язки відповідно Договору. п. 1.2. Сума кредиту: 800\~000,00 доларів США. п. 1.3 Строк повернення кредиту, процентів та винагороди відповідно до графіку погашення кредиту, процентів та винагороди, але не пізніше 22 березня 2019 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань по вказаному договору додатково було укладено договір іпотеки № 2007-039 від 23.03.2007 року, по умовам якого [PERSON] передала в іпотеку Банку домоволодіння загальною площею 782,9 кв. м., що розташоване на земельній ділянці площею 916 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 21.08.2020 року АТ КБ «Приватбанк» направлено на адресу позивача письмова вимога про усунення порушень за Кредитним договором № 2007-039 від 23.03.2007 року з вимогою добровільно сплатити заборгованість в розмірі 5 983 888 доларів США 49 центів, що за курсом НБУ на 28.07.2020 року становить 166 095 391 гривень 21 копійка. Відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2010 року в справі № 2-1758/10 звернуто стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння загальною площею 782,9 кв. м., що розташоване на земельній ділянці площею 916 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанк з укладанням від імені відповідача договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Публічному акціонерному товариству комерційному банку ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Постановою ВП № 63402544 від 23.10.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, зареєстрованого в реєстрі за №1078, виданого 19.10.2020 року про звернення стягнення на нерухоме майно - домоволодіння загальною площею 782,9 кв. м., що розташоване на земельній ділянці площею 916 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки №2007-039, посвідченого 23.03.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. за реєстровим №675, передане в іпотеку АТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства КБ «Приватбанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропонує задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів у розмірі: - \~ \~ \~ \~заборгованість за кредитом 678 415,48 доларів США; - \~ \~ \~ \~заборгованість за відсотками 1 605 795,98 доларів США; - \~ \~ \~ \~пеня 3 699 657,03 доларів США. Загальна заборгованість становить 5 983 868 доларів США 49 центів, що за курсом НБУ на 28.07.2020 року становить 166 094 836 гривень 06 копійок. Всього з урахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису становить 166 098 336 гривень 06 копійок. Постановою ВП № 63402544 від 23.10.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] , [INFO] , при примусовому виконанні виконавчого напису від 09 жовтня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, зареєстрований у реєстрі за № 1078, за яким звернуто стягнення нерухоме майно - домоволодіння загальною площею 782,9 кв. м., що розташоване на земельній ділянці площею 916 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , яким накладено майно на нерухоме майно: домоволодіння, загальною площею 782,90 кв. м., що розташоване на земельній ділянці площею 916 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 10717500. Постановою ВП № 63402544 від 11.11.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, яким описано та накладено арешт на майно: домоволодіння загальною площею 782,9 кв. м., що розташоване на земельній ділянці площею 916 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Постановою ВП № 63402544 від 10.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, яким встановлено, що шляхом проведення виконавчих дій приватним виконавцем було описано та арештовано нерухоме майно, на яке згідно вимог виконавчого документа необхідно звернути стягнення, в подальшому заявка щодо проведення електронних торгів нерухомого майна передана до ДП «СЕТАМ». Відповідно до протоколу №529099 проведення електронних торгів від 10.03.2021 року, останні треті електронні торги арештованого майна не відбулись через відсутність допущених учасників торгів. Стягувачу АТ КБ «Приватбанк» за вихідним №484 було направлено лист з пропозицією залишити нереалізоване майно за собою в рахунок погашення боргу. Листом від 10.03.2021 року за вих. №E.DD.0.0.0.0/2-210310/5696 стягувач АТ КБ «Приватбанк» не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, постановлено повернути стягувачу виконавчий документ, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, накладений постановою №63402544 від 23.10.2020 року, виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 10.03.2024 року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Цими актами є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Проте, відповідачем та приватним нотаріусом не надано суду документів, які свідчать про безспірність заборгованості позивача. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, п.п. «б» п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами» за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в Постанові у справі № 320/7932/16-ц від 06.05.2020. Крім того, підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. У даній справі оскаржується виконавчий напис, вчинений нотаріусом 19 жовтня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Крім того, у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18). У постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування, право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст.261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Позивач посилається на необґрунтованість заборгованості, вказуючи, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суму боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому написі зроблено банком одноособово без урахування думки та позиції позичальника, та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Не врахував строк пред`явлення даних вимог та період нарахування сум. Відповідно до виконавчого напису нотаріус вказав строк за який проводиться стягнення - 13 років 4 місяці 05 днів, з 23.03.2007 по 28.07.2020 року, право вимоги в ПАТ КБ «Приватбанк» виникло з лютого 2009, тому сплинув строк щодо стягнення пені та штрафу. Нотаріусом не взято до уваги що ПАТ КБ «Приватбанк» звернув стягнення на предмет іпотеки домоволодіння, та наявність рішення суду, яке набрало законної сили, що свідчить про наявність спору між сторонами. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, мало місце звернення позивача до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про наявність спору про право. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис №1078 нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. На підставі ст. 133,141 ЦПК України, суд вважає за необхідне документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 840 грн. 80 коп. за подання позовної заяви покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved