Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

17 березня 2021 року позивач подала до суду позов до відповідача, в якому просила позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача заборгованість по аліментам за період з серпня 2016 року по 01 лютого 2021 року в сумі 29060,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 20 жовтня 2016 року між позивачем та [PERSON] було розірвано шлюб. Від цього шлюбу позивач виховує сина - [PERSON] , [INFO] , який перебуває на її утриманні та проживає з нею. 31 грудня 2019 року зареєстровано шлюб між позивачем та гр. [PERSON] . Від цього шлюбу у них народився син - [PERSON] . Відповідач у цій справі є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , проте він не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину. З моменту розлучення і по цей час [PERSON] , батько дитини, жодного разу не бачив сина. Крім стягнених аліментів, які відповідач платив невчасно і не в повному обсязі. Сума заборгованості складає - 29060,00 грн. відповідач ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України ?Про охорону дитинства?. Син від відповідача не отримував жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Позивач вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, відповідача доцільно позбавити батьківських прав. Відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться життям дитини, не відвідував його вдома, в дитячому дошкільному закладі, що підтверджується довідкою з ДНЗ ?Десняночка?, яка долучається до позовних матеріалів. 06 травня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 14 травня 2021 року. 25 червня 2021 року виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області подав до суду письмові пояснення, в яких посилається на те, що 11 травня 2021 року до комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області з письмовою заявою звернулась [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , відповідно до довіреності від 03 березня 2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляпуновою Я.А., щодо надання висновку до суду про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , по відношенню до його малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . 08.06.2021 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області у присутності представника [PERSON] та [PERSON] було розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] [PERSON] зазначив, що заперечує щодо позбавлення його батьківських прав по відношенню до сина. Повідомив, що хоче спілкуватися з ним, приймати участь у його вихованні та надав чек про сплату заборгованості по аліментах. Зважаючи на вище викладені обставини орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області вважає за доцільне надати висновок до суду про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи просив суд проводити розгляд справу без участі орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області. 05 липня 2022 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, до суду подана заява про можливість розгляду справи у їх відсутності. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив в його задоволенні відмовити. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, в поясненнях просили справу розглянути у їх відсутності. Суд, вислухавши сторін, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини у справі та виниклі правовідносини, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову із наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року стягнуто з [PERSON] , аліменти в розмірі 2000,00 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] до досягнення ним повноліття з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 31 серпня 2015 року на користь матері дитини - [PERSON] . По даній справі було видано виконавчий лист. 20 жовтня 2016 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб [PERSON] та [PERSON] розірвано. 31 грудня 2019 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості, виданого Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 01.02.2021 року у відповідача [PERSON] існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірів 29060,00 грн. 25 червня 2021 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області №466 від 15 червня 2021 року. У висновку зазначено, що 19 травня 2021 року спеціалістами Служби була проведена бесіда з гр. [PERSON] , в ході якої він розповів, що сина бачив останній раз в 2017 році, коли приїздив в с. Пухівка, але сина бачив під наглядом тестя, [PERSON] , який мав при собі зброю. З того часу [PERSON] боїться приїздити до сина, оскільки турбується за своє життя. Спеціалістами Служби було роз`яснено [PERSON] його батьківські права і обов`язки та проінформовано про процедуру визначення порядку участі у вихованні дитини одного з батьків, що проживає окремо від дитини. Зі слів [PERSON] , його колишня дружина [PERSON] , відсудила в нього 420,0 тисяч гривень за спільну квартиру. Ці кошти він скинув на картковий рахунок [PERSON] . Аліменти платить невчасно, так як працює неофіційно. Знає, що є борг по сплаті аліментів, але обіцяв його погасити до кінця червня місяця 2021 року. Заперечує щодо позбавлення його батьківських прав по відношенню до сина, [PERSON] . Також, надав роздруківки переписки із колишньою дружиною щодо вирішення питання про надання матері дитини дозволу на виїзд з сином за кордон. Повідомив, що 06.05.2020 року зареєстрував шлюб із [PERSON] та від спільного шлюбу народилась малолітня донька, яку вони виховують. 24 травня 2021 року спеціалістами Служби було проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У ході обстеження з`ясовано, що він проживає в орендованій квартирі разом з нинішньою родиною. Під час обстеження повідомив, що наразі придбали нове житло по [ADDRESS] та скоро туди переїдуть. Власником вище вказаної квартири є [PERSON] . 08.06.2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області у присутності представника [PERSON] та [PERSON] було розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] [PERSON] зазначив, що заперечує щодо позбавлення його батьківських прав по відношенню до сина. Повідомив, що хоче спілкуватися з ним, приймати участь у його вихованні та надав чек про сплату заборгованості по аліментах. Враховуючи вище викладене, орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області надав висновок до суду про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Згідно Положень, зазначених в Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, ч.1 ст. 3 під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ № 866 від 24.09.2008р. в п.8 зазначається, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. На підставі рішення … виконавчого органу міської, районної у місті ради служба у справах дітей разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, представниками закладу охорони здоров`я вживають заходів до відібрання дитини у батьків та тимчасово влаштовують її відповідно до пункту 31 цього Порядку. Якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. 11 липня 2017 році Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі М.С. проти України, у якому йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною: по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів малолітніх дітей, що мають місце виняткові обставини в розумінні положень Декларації прав дитини, Закону України "Про охорону дитинства", які дають підстави дійти безумовного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав і що це буде відповідати саме інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України ?Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини? суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі ?Хант проти України? від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Згідно зі ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги те, що відповідач проти позбавлення його батьківських прав заперечував, посилався на те, що хоче спілкуватися з сином, приймати участь у його вихованні та надав чек про сплату заборгованості по алімента, а згідно висновку орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області є недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] ., та враховуючи що позивач не надала достатніх доказів для того, щоб дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову про позбавлення батьківських прав відповідача та стягнення заборгованості по сплаті аліментів.

Outcome: dismissed