Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Кузнецовського міського суду від 27 грудня 2016 року по справі №565/1726/16-ц шлюб між нею та відповідачем розірвано. У шлюбі народився син [PERSON] . Син постійно проживає разом з позивачем у м. Вараш та перебуває лише на утриманні позивача та її нинішнього чоловіка [PERSON] . Незважаючи на наявність судового рішення аліментів відповідач не сплачує. Стверджує, що [PERSON] ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що в подальшому може негативно вплинути на її розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивач вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просила суд позов задовольнити. Представник органу опіки та піклування Шпак В.М. позовні вимоги підтримала повністю, просила з наведених у позовній заяві підстав позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у передбаченому ЦПК України порядку повідомлявся про час, дату і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд дійшов наступних висновків. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 вересня 2015 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27 грудня 2016 року у справі №565/1726/16-ц розірвано шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] та стягнуто із [PERSON] у користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з 07 грудня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2017 року рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27 грудня 2016 року змінено. Зменшено розмір аліментів, які підлягають щомісячному стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, починаючи з 07 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, з 1 500 грн. до 800 грн. 21 серпня 2020 року [PERSON] та [PERSON] у Вараському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 101, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». Згідно довідки/розрахунку боргу № 15459 від 13 грудня 2021 року Вараського відділу державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області, розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] станом на 01 грудня 2021 року становить 29 400 грн. з Розрахунку учабається, що станом на 01 липня 2019 року заборгованість становила 6 200 грн., з липня 2019 року, відповідач жодного разу кошти на утримання сина не сплачував. Згідно довідки № 172 від 17 листопада 2021 року Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 11 [PERSON] відвідує даний заклад з 02 листопада 2017 року. У характеристиці вихователя групи № 12 дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 11 від 19 листопада 2021 року зазначено, що [PERSON] , є вихованцем старшої групи № 12. Вихованням і навчанням займається мама, [PERSON] , та [PERSON] , якого хлопчик дуже любить і називає його своїм татом. Батьки активні, цікавляться поведінкою і успіхами сина, стараються забезпечувати дитину всім необхідним, докладають багато зусиль до всебічного розвитку [PERSON] . [PERSON] є в авторитеті у хлопчика. [PERSON] в садок ні разу не з`явився, персонал групи з ним не знайомий і хлопчик про нього ніколи не згадував. З висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] встановлено, що під час візиту в сім`ю, членами комісії проведено бесіду з малолітнім [PERSON] в присутності його матері та вітчима. Зі слів дитини з`ясовано, що хлопчик має хороші взаємовідносини зі своєю мамою [PERSON] , татом [PERSON] та меншою сестричкою [PERSON] . Свого біологічного батька [PERSON] пам`ятає, але тато зовсім забув про існування свого сина, жодного разу не приходив до нього, не вітав з днем народження, не приносив йому гостинці. Відповідно до листа КП «Обласна психіатрична лікарня с.Орлівка» Рівненської обласної ради № 639 від 14 вересня 2022 року [PERSON] тричі знаходився на стаціонарному лікуванні в даній лікарні: з 05 липня 2016 року по 27 серпня 2016 року, з 10 жовтня 2016 року по 01 листопада 2016 року, з 17 вересня 2018 року по 15 листопада 2018 року. Діагноз: шизофренія, параноїдна форма, приступоподібно-прогредієнтний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром. У листі КНП ВМР «Вараська багатопрофільна лікарня» № 1623 від 26 вересня 2022 року зазначено, що [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра КНП ВМР «Вараська багатопрофільна лікарня» з приводу хронічних психічних розладів. Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Вараської міської ради № 177-РВ-22 від 01 червня 2022 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO], оскільки він ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] (чоловік позивачки), [PERSON] (подруга позивачки), [PERSON] (мати позивачки), [PERSON] (батько відповідача) вказали, що відповідач [PERSON] після того як [PERSON] виповнився рік життям та здоров`ям свого сина не цікавиться, не спілкується з ним, не піклується про його розвиток, вихованням сина не займається, матеріально не допомагає, ймовірно вживає наркотичні речовини. [PERSON] жодних перешкод [PERSON] у спілкуванні з сином не чинила. Зазначили, що [PERSON] називає татом вітчима [PERSON] , про біологічного батька не згадує. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 150 СК України визначає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, піклуватися про фізичний розвиток дитини, який, в свою чергу, тісно пов`язаний зі здоров`ям дитини. У ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природніх здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно пунктів 16, 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року по справі № 203/3505/19 зроблено висновок про те, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини(ст. 166 СК України). Зі змісту досліджених в судовому засіданні письмових доказів, пояснень учасників справи, показань свідків вбачається, що відповідач протягом тривалого часу не бере участі у процесі виховання сина, зокрема, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавиться створенням умов для освіти дитини. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не бажає піклуватися про сина, брати участь у його вихованні, не вчинив жодних дій аби налагодити відносини із сином, матеріально його не забезпечує. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав обгрунтовані та підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved