Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила змінити спосіб стягнення на її користь з [PERSON] аліментів на їхнього сина [PERSON] , [INFO] , визначений рішенням Броварського міськрайонного Київської області від 07 серпня 2018 року у цивільній справі №\~361/7664/17, із твердої суми в розмірі 1200 грн. на ј частку його заробітку (доходу), але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, та стягнути з [PERSON] на її користь половину додаткових витрат на дитину в розмірі 30844 грн. 08 коп. В обґрунтування позову зазначала, що вона перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2011 року. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Згідно із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2010 року із [PERSON] на її користь стягувалися аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на сина [PERSON] , починаючи з 30 липня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року розмір аліментів, визначений зазначеним рішенням суду, змінено та з часу набрання цим рішенням суду законної сили з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн., щомісячно, але не менше ніж 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. Вказує на те, що за виконавчим листом з виконання вказаного судового рішення вона не зверталася, [PERSON] у добровільному порядку виконував рішення суду, проте в межах визначеного судом розміру аліментів 1200 грн., що є меншим за визначений законодавством 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що визначений рішенням суду розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки рівень витрат на дитину постійно зростає, тому для забезпечення належного рівня розвитку сина необхідною є зміна способу стягнення аліментів, визначених рішенням Броварського міськрайонного Київської області від 07 серпня 2018 року. Крім того, син [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства та потребує лікування та медичних оглядів. Вказувала на те, що у зв`язку із захворюваннями сина нею здійсненні витрати на придбання для нього медичних препаратів, проходження дитиною медичних оглядів, перебування сина на стаціонарному лікуванні, обслуговування його слухового апарату, придбання для дитини спеціального взуття, купівля велосипеду, відвідування розвиваючих гуртків нею понесені витрати в загальному розмірі 61688 грн. 16 коп., половину яких вона вважає їй повинен компенсувати батько дитини [PERSON] , відповідач у справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він визнає повністю, проти зміни способу стягнення з нього на користь позивача [PERSON] аліментів на їхнього сина [PERSON] , визначеного рішенням Броварського міськрайонного Київської області від 07 серпня 2018 року у цивільній справі №\~361/7664/17, із твердої грошової суми в розмірі 1200 грн. на ј частку його заробітку (доходу), але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, та стягнення з нього на користь [PERSON] половини понесених додаткових витрат на дитину в розмірі 30844 грн. 08 коп. він не заперечує. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, 20 липня 2011 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. 27 вересня 2010 року Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення у цивільній справі №\~2-4517/10, яким з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з 30 липня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. 07 серпня 2018 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленим у цивільній справі №\~361/7664/17, було збільшено розмір аліментів на дитину, що стягуються з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на їхнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі, із 500 грн. на 1200 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №\~789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ст. 8 Закону України Про охорону дитинства визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у п. п. 17, 23 постанови №\~3 від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Верховний Суд у постанові від 22 серпня 2022 у справі №\~712/6313/21 висловив правову позицію та вказав на те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей, зокрема, ст. ст. 182, 183, 184 СК України. У ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02 грудня 2021 року №\~1928-IX визначено, що у 2022 році прожитковий мінімум на місяць на одну дитину віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2481 грн., з 1 липня 2600 грн. з 1 грудня 2833 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач [PERSON] заявила позовні вимоги про зміну способу стягнення з відповідача [PERSON] аліментів, що визначені рішенням суду у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн., але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на ј частку його заробітку (доходу), але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи право одержувача аліментів на зміну способу їх стягнення, зокрема, із твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) платника аліментів, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Щодо стосується позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] половини понесених додаткових витрат на дитину, зокрема, на лікування та розвиток сина сторін [PERSON] від загальної суми в розмірі 61688 грн. 16 коп., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Вказана норма права стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою дитини. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За змістом ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Судом встановлено, що малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю з дитинства, що є особливою обставиною, яка потребує додаткових витрат. Із виписок із медичної картки та консультаційних висновків спеціалістів, вбачається, що дитині [PERSON] було встановлено діагноз: вроджена хронічна двобічна сенсорноневральна приглухуватість, він неодноразово проходив медичні обстеження, у зв`язку з чим позивач у справі [PERSON] , його матір, для придбання для дитини медичних препаратів, проходження медичних оглядів, перебування сина на стаціонарному лікуванні, обслуговування його слухового апарату, придбання для дитини спеціального взуття, велосипеду, відвідування ним розвиваючих гуртків, понесені витрати в загальному розмірі 61688 грн. 16 коп., ці витрати відносяться до тих особливих у розумінні ст. 185 СК України обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Враховуючи наведене, а також та те, що обов`язок по утриманню дитини законом покладено на обох батьків у рівній мірі, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] у частині стягнення з [PERSON] додаткових витрат на лікування та розвиток їхнього сина [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню в розмірі 30844 грн. 08 коп., тобто половині від загальної суми понесених та доведених позивачем у суді додаткових витрат на дитину. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину відповідного віку, обов`язок по утриманню батьками дитини до досягнення нею повноліття, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню повністю. Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач від сплати судового збору при подачі до суду цього позову звільнена, із відповідача за дві вимоги немайнового характеру в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1984 грн. 80 коп. (992 грн. 40 коп. х 2) На підставі викладеного вище,

Outcome: approved