Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

У серпні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просив визнати за ним право власності на 46/100 частини квартири [ADDRESS] , в порядку набувальної давності. В обґрунтування позову зазначив, що з моменту народження позивач проживає за адресою: [ADDRESS] . У 1991 році неповнолітньому на той час позивачу [PERSON] був вста\-новлений опікун, його бабуся [PERSON] . Сім`я позивача станом на 1995 рік складалась з двох осіб, самого позивача та його опікуна, бабусі [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту на квартиру, виготовленого КП «Дніпропетровське між\-міське бюро технічної інвентаризації» станом на 24 лютого 2005 року загальна площа квартири складає 58,3 кв.м., житлова - 31,5 кв.м., квартира складається з двох кімнат площею 14.5 кв.м. та 17.0 кв.м. У відповідності до діючого на той час законодавства сім`я позивача отримала двокімнатну квартира для користування, а саме одна кімната для неповнолітнього на той час пози\-вача, а інша для його опікуна бабусі [PERSON] . Разом з тим, 05 липня 2000 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за наказом Відкритого акціонерного товариства транспор\-тного будівництва «Дніпротрансбуд» від 05 червня 2000 року за № 1131 було видано свідоцтво про право власності на житло, на 46/100 частини квартири [ADDRESS] . В подальшому, під час приватизації житла, яким займалась його опікун - [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності на житло від 09 серпня 2001 року 54/100 часток спірної квартири було оформлено за позивачем. Оскільки на той час позивач був неповнолітнім, про порушення його житлових та майнових прав він не був поінформований. Станом на 2000 рік квартирою за адресою [ADDRESS] продовжувала користуватись сім`я позивача, а отже заселення ін\-шої сім`ї до вказаної квартири відповідно до діючого на той час законодавства не допускалось. Тому, свідоцтво про право власності на житло від 05 червня 2000 року, видане на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , є нікчемним. Відповідачі фактично не користуються житлом за адресою: [ADDRESS] протягом декількох десятків років. Відповідачі не подали заяву до органу державної реєстрації права власності про відмову від своїх прав, проте фактично від використання свого майна відмовились, переклали на позивача тягар його утримання, до того ж документ про набуття ними цього права є нікчемним та виданим з пору\-шенням законодавства. В квартирі за вказаною адресою ніхто, окрім позивача, не проживає вже понад визначені цивільним законодавством 15 років. Даним нерухомим майном позивач володіє добросовісно, відкрито і безперервно. Більш того, увесь час виключно позивач утримує у належ\-ному стані квартиру, сплачує за спожиті житлово-комунальні послуги, у тому числі і 46/100 часток квартири, які йому не належить. На вказане нерухоме майно, зокрема на 46/100 часток квартири, які позивачу не належить, ніхто не претендує та своїх прав на цю частку не заявляє. Фактично вже більше 25 років сім`я позивача проживає у квартирі, за адресою: [ADDRESS] . Впродовж усього часу проживання, позивач належним чином користувався зазначеним неру\-хомим майном - усією квартирою та утримував її, сплачував за всі спожиті комунальні послуги, за власний кошт ремонтував усю квартиру. Жодних позовів або вимог про повернення майна впродовж зазначеного вище строку до позивача ніким не пред`являлося. Всією квартирою позивач користується добросовісно, відкрито та безперервно фактично з 1995 року, що є підставою для визнання за позивачем права власності на 46/100 частин спірної квартири за набувальною давністю. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, але представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Раніше в судових засіданнях позивач пояснив, що з 1984 року він безперервно проживає у квартирі [ADDRESS] , у вказаній квартирі він проживав з бабусею, яка була його опікуном. У 2017 році бабуся померла. Вказана квартира є єдиною цільною квартирою, якою він в цілому користується. Відповідачі у вказаній квартирі не проживають, він взагалі їх ніколи не бачив. Квартирною він користується добросовісно та відкрито, самостійно утримує квартиру в належному стані. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Допитана в судовому засіданні 17 жовтня 2022 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона проживає у квартирі [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є її сусідом. У квартирі [ADDRESS] позивач проживає з народження. Позивач доглядає за цією квартирою, користується нею відкрито та постійно. Відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вона не знає, хоча у будинку [ADDRESS] вона проживає постійно. Допитаний в судовому засіданні 17 жовтня 2022 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він проживає у квартирі [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є його сусідом по двору та його товаришем, вони проживають у різних під`їздах. [PERSON] проживав у квартирі разом з бабусею, однак бабуся позивача померла приблизно о 2018 року. Позивач на теперішній час продовжує проживати у цій квартирі, користується всією квартирою в цілому та користується відкрито. Допитаний в судовому засіданні 17 жовтня 2022 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він проживає у квартирі [ADDRESS] з 2003 року. Позивач [PERSON] є його сусідом, вони проживають на одному поверсі. Коли він переїхав проживати за цією адресою, то [PERSON] там вже проживав, проживав разом з бабусею. Позивач у квартирі проживає постійно, користується всією квартирою в цілому, користується відкрито. Відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] він не знає. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 серпня 2001 року, виданого Відкритим акціонерним товариством «Дніпротрансбуд» згідно з розпорядженням (наказом) від 09 серпня 2001 року, на праві власності належить 54/100 частин квартири [ADDRESS] , право власності зареєстровано в МБТІ та записано в реєстрову книгу за № 189п-62-124 (а.с. 60). Судом встановлено, що [PERSON] постійно проживав у квартирі [ADDRESS] ще з народження, тобто з 1984 року, він проживав за вказаною адресою разом з бабою [PERSON] , [INFO] , яка була опікуном останнього на підставі рішення Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області № 387/3 від 14 червня 1991 року «Про встановлення опіки над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] » (а.с. 13). На таких же обставинах під час розгляду справи наполягав і позивач. У квартирі [ADDRESS] позивач [PERSON] був зареєстрований з 11 грудня 1995 року по 22 грудня 2020 року, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого Красногвардійським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 03 квітня 2012 року (а.с. 10). При цьому, допитані під час розгляду справи свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] і до теперішнього часу постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . На інші 46/100 вищевказаної квартири [ADDRESS] 05 червня 2000 року Відкритим акціонерним товариством «Дніпротрансбуд» згідно з розпорядженням (наказом) № 1131 від 05 червня 2000 року було видано свідоцтво про право власності на житло на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстровано в МБТІ та записано в реєстрову книгу за № 189п-61-123 (а.с. 9). Вказані обставини підтверджуються також і відповіддю Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області № 8144 від 05 червня 2019 року (а.с. 43). З Акту, складеного [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , починаючи з осені 1999 року по даний момент [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають (а.с. 39). Допитані під час розгляду справи свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є мешканцями будинку [ADDRESS] , також наполягали на тому, що з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вони не знайомі, таких осіб вони не бачили та вказані особи у квартирі [ADDRESS] не проживали тривалий час та не проживають. Оскільки приміщення квартири [ADDRESS] не ізольовані та фактично є єдиною квартирою, з урахуванням того, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у належній їм на праві власності частині цієї квартири не проживали та квартирою взагалі не користувались, то позивач [PERSON] разом з його бабою - [PERSON] користувались квартирою в цілому. З пояснень допитаних під час розгляду справи свідків вбачається, що позивач [PERSON] разом з його бабою (опікуном) [PERSON] відкрито володіли та користувались 46/100 частинами квартири [ADDRESS] , що належали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] продовжив відкрито володіти та користуватись вищевказаною квартирою в цілому, в якій і до теперішнього часу продовжує постійно проживати. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 46/100 частин квартири [ADDRESS] , що належали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки він безперервно, відкрито та добросовісно володіє вказаним чужим майном більше десяти років. Вирішуючи питання про наявність законних підстав для набуття права власності на 46/100 частин квартири [ADDRESS] , що належали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до\~статті 328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Однією з підстав набуття права власності є давність володіння, або набувальна давність. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України). Згідно роз`яснень наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014\~№ 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суд повинен враховувати, наступні обставини: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Під час судового розгляду встановлено, що на теперішній час позивачу [PERSON] на праві власності належить 54/100 частини квартири [ADDRESS] , однак фактично він користується квартирою в цілому, тобто і тими 46/100 частинами, право власності на які зареєстровано за відповідачами. Квартирою позивач володіє постійно, відкрито та безперервно. З пояснень свідків судом встановлено, що відповідачі належною їм частиною квартири не користуються вже більше 20 років, за квартирою не доглядають, не підтримують її в придатному для життя стані. Позивач в свою чергу сплачує житлово-комунальні послуги за спірну квартиру, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 20-31) та саме на його ім`я відкриті особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 32-34). Акти обстеження стану внутрішньо будинкової системи опалення від 19 лютого 2003 року та від 05 березня 2003 року (а.с. 35, 36) також складені саме за участю позивача [PERSON] як мешканця квартири [ADDRESS] . Позивач продовжує добросовісно та відкрито володіти вказаним майном по сьогоднішній день, що підтвердили допитані під час розгляду справи свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За час проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] ніхто з відповідачів чи зі сторонніх осіб в управління майном відповідачів не вступав, окрім [PERSON] та його баби [PERSON] , які відкрито та безперервно володіли вказаним майном, а [PERSON] і по сьогоднішній день продовжує цим майном володіти. Оцінюючи показання свідків та наявні у матеріалах справи докази суд вважає встановленим, що позивач [PERSON] добросовісно заволодів 46/100 частинами квартири [ADDRESS] , що належали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та користується вказаним нерухомим майном протягом тривалого часу. Проаналізувавши наявні у справі докази, суд також вважає встановленим той факт, що позивач відкрито користується в цілому квартирою [ADDRESS] , а не його частиною, що є очевидним для інших осіб. Факт знаходження майна у володінні позивача він не приховує, ставиться до всієї квартири в цілому як до власної, доглядає за квартирою, підтримує її в придатному для проживання стані, вживає необхідних заходів для утримання її в належному стані. Позивач проживає у вищезазначеній квартирі безперервно більше десяти років. З огляду на наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для визнання за [PERSON] права власності за набувальною давністю на 46/100 частин квартири [ADDRESS] . Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 15, 16, 328, 344 Цивільного кодексу України, та

Outcome: approved