Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

В серпні 2022 р. позивач [PERSON] звернулась до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , що у Подільському районі м.Києва. Позов мотивований тим, що вказана квартира перебуває в комунальній власності, позивач є наймачем житлового приміщення. Позивач зареєстрована та постійно проживає у даному житловому приміщенні з 1977 р., а відповідач, шлюб з яким вона зареєструвала в 2000 р., вона зареєструвала в дану квартиру для отримання ним роботи. З 2008 р. відповідач став зникати на деякий час та казав, що це по роботі, у 2012 р. відповідач зник на 7 років, а в 2019 р. він приїхав і забрав усі свої речі та з цього часу не проживає за місцем реєстрації без поважних причин, його особисті речі відсутні, за надані житлово-комунальні послуги вказана особа не сплачує, у зв`язку з чим позивач несе додаткові фінансові затрати на їх оплату. Шлюб з відповідачем розірвано за рішенням суду в 2021 р. Позивач вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням як такий, що не користується ним більше 6 місяців без поважних причин. Ухвалою від 22.08.2022 р. вищевказаний позов був залишений без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків. Провадження у справі відкрито ухвалою від 19.09.2022 р. (після усунення недоліків) з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Протокольною ухвалою від 27.10.2022 р. на підставі ст.53 ЦПК України до участі в справі як треті особи без самостійних вимог на стороні позивача залучено повнолітніх членів сім`ї наймача - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним в позов обставинам, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Додала, що вказану квартиру вона отримувала від держави в 1977 р. на склад сім`ї 3 чоловіка - вона, перший чоловік [PERSON] та на той час малолітню дочку [PERSON] , яка після заміжжя має прізвище [PERSON] . Свої всі речі він забрав у січні 2019 р., квартиру покинув добровільно та з цього часу в квартирі жодного разу не появився, квартирою не цікавився, оплату за комунальні послуги не передавав, ніяких перешкод відповідачу в проживанні позивач не чинила. Де може проживати відповідач, позивачу невідомо. Третя особа-2 на стороні позивача - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій підтримує позов та просить розглянути справу за її відсутності. Третя особа-1 [PERSON] та третя особа-3 [PERSON] , будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв по суті справи та з процесуальних питань не подавали. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог закону, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду не надходило, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Представник третьої особи на стороні відповідача - Подільської РДА у м.Києві в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про розгляд даної справи, через канцелярію суду подана заяву про розгляд справи без його участі. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Спірним житловим приміщенням є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , що у Подільському районі м.Києві, що складається з двох кімнат житловою площею 29,6 кв.м. Судом встановлено, що дана квартира на підставі ордеру № 573, виданого згідно рішенню Шевченківської райради від 10.10.1977 р. № 1181, була видана у користування позивачу [PERSON] , [INFO] , та членам її сім`ї: чоловіку [PERSON] , 1949 року народження, дочці [PERSON] , 1974 року народження. На час розгляду справи вказана квартира перебуває в комунальній власності та відноситься до державного житлового фонду. Як вбачається з наданих документів, позивач зареєструвала шлюб з відповідачем 09.09.2000 р. (актовий запис Відділу РАЦС Шевченківського РУЮ в м.Києві № 576), змінивши прізвище [PERSON] на [PERSON] . Відповідач [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований в квартиру за вищевказаним адресом з 21.08.2001 р. Заочним рішенням Подільського районного суду м.Києва від 12.05.2021 р., яке набрало законної сили, у справі № 758/1258/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб між сторонами розірвано. Згідно матеріалів справи, станом на час розгляду справи наймачем вищевказаної квартири є позивач [PERSON] , в квартирі зареєстровані як члени її сім`ї: відповідач [PERSON] , дочка [PERSON] , 1974 року народження, дочка [PERSON] , 1984 року народження, онук [PERSON] , [INFO] , та неповнолітні онуки - [PERSON] , 2005 року народження, та [PERSON] , 2006 року народження. Як вбачається з актів, складених посадовими особами житлового органу - КП «Нивки», яким утримується даний будинок, від 12.12.2007 р., 13.03.2008 р. та 28.05.2008 р., відповідач не проживає у вищевказаній квартирі. Допитані в судовому засіданні свідки - [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача, підтвердили непроживання відповідача у спірній квартирі з 2008 р., а також відсутність створених йому перешкод у користуванні житлом за місцем реєстрації. У суду не має підстав стави під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам. Спірні правовідносини регулюються нормами ЖК України. При визнанні судом відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, судом не вбачається порушення пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки відповідач тривалий час без поважних причин не проживає у зазначеній квартирі. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. За змістом ст.64 ЖК України члени сім`ї та такі, що перестали бути членами сім`ї наймача житлового приміщення, користуються рівними правами по користуванню житлом. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймодавця чи членів його сім`ї за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців. В судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач понад встановлені законом сторки, тобто більше шести місяців, відсутній в житловому приміщенні, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Передбачених ч. 2 ст. 71 ЖК України випадків, коли жиле приміщення зберігається за відсутнім членом сім`ї наймача понад шість місяців, у судовому засіданні не встановлено. Підстав для продовження строку відсутності особи у квартирі понад шість місяців не виявлено. Відповідно до вимог ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Отже, судом встановлено, що відповідач по справі не проживає в спірному житловому приміщенні понад встановлені законом строки без поважних причин, покинувши його в добровільному порядку, його особисті речі в квартирі відсутні, за надані житлово-комунальні послуги він не сплачує, перешкод в користуванні спірним житлом позивач відповідачу не чинив. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що відповідач, не мешкаючи в спірній квартирі з 2008 р. без поважних причин, тобто більш встановленого законом строку, втратив право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. Відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і зазначення про це у рішенні суду є зайвим. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на це органами, зокрема, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і лише в разі відмови цього органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду із залученням компетентного органу в якості відповідача. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved