Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом і просить стягувати із відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Посилається на\~те,\~що перебувала\~із відповідачем\~у зареєстрованому\~шлюбііз 05\~листопада 2005\~року по\~19\~травня 2009\~року.\~Від сумісного\~проживання у\~шлюбі вони\~мають неповнолітню\~доньку [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка проживає\~разом із\~нею та\~перебуває на\~її утриманні.\~З часу\~розірвання шлюбу\~відповідач [PERSON] \~надає кошти\~на утримання\~спільної дитини\~лише на\~її вимогу,\~а в\~добровільному \~порядку обов`язку\~по утриманню\~дитини не\~виконує.\~Він працює\~в ТОВ\~«Костал Україна»,\~має стабільну\~заробітну плату.\~Позивач офіційно\~не працює,\~проживає за\~рахунок тимчасових\~заробітків.\~Крім того,\~на утриманні\~позивача перебуває\~ще одна\~неповнолітня донька\~від другого\~шлюбу.\~Сторони не\~досягли згоди\~щодо сплати\~аліментів на\~утримання неповнолітньої\~доньки,\~що змусило\~позивача звернутися\~до суду\~із даним\~позовом.04 березня 2011 року позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] , тому змінила своє прізвище на « [PERSON] ». 26 вересня 2022 року було відкрито провадження по даній справі і справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (а.с.12). 14 жовтня 2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого він визнає зміст позовних вимог щодо способу захисту прав дитини на отримання аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) та не визнає викладені позивачем обставини на обгрунтування позовних вимог та зазначення доказів, які є неналежними та недопустимими. Посилається на те, що за домовленістю із позивачем було визначено спосіб виконання ним обов`язку по утриманню їх спільної дитини. Починаючи з вересня 2008 року, він добровільно надавав безпосередньо позивачу та доньці грошові кошти та інше майно в рахунок аліментних зобов`язань. Зокрема, надавав грошові кошти; оплачував вартість одягу та взуття для доньки; частково оплачував вартість поїздок, навчання та інших витрат дитини; надавав доньці готівкові кошти на кишенькові витрати; частково оплачував вартість її фізичного розвитку, вартість лікування за вказівкою та на прохання позивача; здійснював часткову оплату вартості освітніх послуг в дошкільному закладі та закладі середньої освіти, в тому числі благодійні внески на їх утримання та ремонт; на прохання позивача оплачував вартість літнього відпочинку доньки тощо. Позивач же перешкоджала йому спілкуватися з донькою та приймати участь у її вихованні, внаслідок чого він змушений був звернутися до органу опіки та піклування із заявою про усунення таких перешкод та встановлення графіку спілкування з донькою. З червня 2019 року на прохання позивача він щомісячно передавав їй готівкові кошти в розмірі 2000 грн 00 коп. в якості добровільної сплати аліментів, із вересня 2021 року по 3000 грн 00 коп. щомісячно. 14 квітня 2022 року позивач відправила доньку до Болгарії. Під час перебування доньки там він спілкувався з нею постійно і не мав жодного сумніву щодо її ставлення до нього. Після повернення доньки із Болгарії, зв`язок із нею був перерваний. Позивач йому повідомила, щоб він не приїзжав на зустріч із донькою, телефон дитини не відповідав. Вважає викладені у позові обставини надуманими, частину поданих доказів неналежними та недопустимими. Поданий позивачем акт обстеження житлових та побутових умов проживання позивача, складений депутатом Переяславської міської ради Диким О.С., є неналежним та недопустимим доказом, оскільки містить недостовірну інформацію щодо предмета доказування (неприйняття ним участі в утриманні спільної дитини). Даний акт складений зі слів інших осіб; складений депутатом міської ради, який відповідно до положень ст.49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вийшов за межі своїх повноважень, перейнявши на себе функції інших органів державної влади. Предметом доказування даної категорії справ є ухилення одного із батьків від утримання неповнолітньої дитини, а не у вихованні дитини. Крім того, вважає надуманими доводи позивача про недосягнення домовленості між сторонами по справі стосовно сплати аліментів на утримання доньки. \~ \~ \~ \~Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Судом встановлено наступне. Сторони по справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 05 листопада 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 254 (а.с.3). Як вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 21 травня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області, 19 травня 2009 року шлюб між сторони по справі був розірваний, про що зроблено відповідний запис в Книзі реєстрації розірвань шлюбів за № 76 (а.с.5). Від сумісного проживання у шлюбі сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 грудня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 04 березня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області, позивач 04 березня 2011 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Рішенням Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 580-11 від 24 вересня 2009 року були встановлені дні та години для спілкування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із малолітньою донькою та онукою [PERSON] , , [INFO] (а.с.21). Згідно довідки Виконавчого комітету Переяславської міської ради № 1243 від 16 вересня 2022 року (а.с.7) позивач зареєстрована по [ADDRESS] . За даною адресою зареєстровані та проживають її діти: донька [PERSON] , 2006 року народження, донька [PERSON] , 2011 року народження. Крім того, на підтвердження позовних вимог позивачем подано акт обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] № 85 від 14 вересня 2002 року, складений депутатом Переяславської міської ради Диким О.С. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відповідно до ч.ч.5, 8 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Як вбачається із відзиву на позов, відповідач визнає предмет позову та не визнає підстав, зазначених у позові, зокрема: ненадання ним матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини у добровільному порядку та недосягнення згоди між сторонами по справі стосовно участі відповідача в матеріальному утриманні спільної дитини. Позивач відповіді на відзив не подала, зазначені у відзиві обставини не спростовувала. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Допустимість доказів має загальний та спеціальний характер. Ще однією метою, яка досягається за допомогою правил допустимості, є захист прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у справі. Найважливішою умовою допустимості доказів є дотримання принципу змагальності та рівноправ`я сторін, закріпленого в Конституції. Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до положень про мінімальні гарантії Конвенції (ст. 6) завдання суду полягає у тому, щоб переконатися, чи був судовий розгляд у цілому справедливим, в тому числі й те, як були одержані докази. Тобто судові докази повинні бути одержані способом, який гарантує право на справедливий суд. Таким чином, правила допустимості в сучасному цивільному процесі є способом гарантування прав осіб, що беруть участь у справі, при цьому повинні бути гарантовані не лише процесуальні права, але й права і свободи людини, закріплені в Конституції. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи, що акт обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] № 85 від 14 вересня 2002 року був складений депутатом поза межами повноважень, встановлених ст.49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» чи Законом України «Про статус депутатів місцевих рад», суд не приймає до уваги даний доказ. Суд приймає до уваги інші подані сторонами докази, на підставі яких встановлені дані обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глави 15 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п.17\~ Постанови ПВС України №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, за\~ відсутності\~ домовленості між\~ батьками\~ про\~ сплату аліментів\~ на\~ дитину\~ той\~ із\~ них,\~ з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст. 181 СК аліменти\~ на дитину\~ присуджуються\~ в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. В силу ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок рівною мірою стосується як матері, так і батька дитини. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч.ч.1, 2, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною 1 ст. 182 СК України визначені обставини, які суд враховує при визначенні розміру аліментів, а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як вже було зазначено, із відзиву на позов вбачається, що відповідач визнає предмет позову та не визнає підстав, зазначених у позові, зокрема: ненадання ним матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини у добровільному порядку та недосягнення згоди між сторонами по справі стосовно участі відповідача в матеріальному утриманні спільної дитини. Позивач відповіді на відзив не подала, зазначені у відзиві обставини не спростовувала. Оцінивши всі\~надані докази\~в їх\~сукупності,\~суд дійшов\~висновку,\~що позивачем\~не надано\~належних,\~допустимих та\~достатніх доказів\~того,\~що вдобровільному порядку відповідач не виконував обов`язку по утриманню дитини. Із правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 02 вересня 2019 року по справі № 725/5795/18 вбачається, що можливість стягнення аліментів за рішенням суду залежить не лише від факту добровільної участі одного з батьків в утриманні дитини, а й від згоди іншого з батьків із розміром та способом такого утримання. Враховуючи, що позивач, звертаючись до суду, скористалася своїм правом на визначення розміру та способу сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відповідач визнає зміст позовних вимог щодо способу захисту прав дитини на отримання аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), виходячи з принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини доходів відповідача. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. В силу ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 181, 182, 183 СК України,

Outcome: approved