Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

01 серпня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1992 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося, сторони виявили, що мають різні характери та погляди на сім`ю. Неодноразові спроби налагодити відносини виявилися марними, подальше спільне життя стало неможливим через виникнення постійних суперечок та протиріч в питаннях побуту та ведення домашнього господарства. Останні п`ять років подружжя разом не проживає, жодних відносин між собою не підтримують, шлюб існує лише формально, а тому його подальше збереження є недоречним та суперечить інтересам позивача. В зв`язку з цим, [PERSON] просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який був зареєстрований Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 1. Також позивач просив залишити проживати разом з ним малолітнього сина [PERSON] , оскільки після припинення шлюбних відносин з дружиною, дитина залишилась проживати з батьком та знаходиться на його утриманні. Мати хлопчиком не цікавиться, участі в житті сина не приймає та не бажає займатися його вихованням. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 15.08.2022р. у справі відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання з викликом учасників справи. До участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено службу у справах дітей Виконавчого комітету Коломийської міської ради. В підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав на підставах вказаних в позовній заяві та просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в підготовче засідання не з`явилася, однак 19.08.2022р. та 31.10.2022р. подала до суду письмові заяви, в яких просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розглядати справу за її відсутності. Також вказала, що не заперечує проти проживання дитини разом з батьком, оскільки за станом свого здоров`я їй складно займатися вихованням сина. Представник третьої особи в підготовчому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування та не заперечував щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] . З`ясувавши позицію сторін щодо предмету спору, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 грудня 1992 року Коломийським міським відділом державної реєстрацій актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, взаємним побутом не пов`язані. Характер відносин, які склалися між ними, свідчить про повний розпад сім`ї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки вони не бажають підтримувати шлюбні відносини між собою та знайти спільну мову в сімейних питаннях. В зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач не виказувала своє бажання після розірвання шлюбу відновлювати своє дошлюбне прізвище, суд залишає її прізвище без змін. Щодо вимог про визначення місця проживання дитини сторін, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1, 3 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пунктами 4, 14 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. У випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. В даній справі судом встановлено, що спір між сторонами з приводу визначення місця проживання спільного сина відсутній, оскільки відповідач не заперечує щодо проживання дитини разом з батьком та визнала позовні вимоги зокрема і в цій частині в повному обсязі. Згідно п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Частиною шостою статті 263 ЦПК України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до частини першої та четвертої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї вбачається, що [PERSON] разом з [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2012р., її речі в помешканні відсутні. Побутові умови в квартирі свідчать про проживання в ній лише позивача з сином. Відповідно до характеристики наданої Коломийським ліцеєм №9, [PERSON] навчається в даному закладі з першого класу і на даний час перейшов до шостого. Хлопець здібний та обдарований. Схильний до вивчення природничо-математичних дисциплін, на уроках працює активно, систематично. Показує високий рівень знань. Вихованням сина займається тільки батько. Він проявляє інтерес до шкільних успіхів сина, регулярно відвідує батьківські збори, активно займається його вихованням, стежить за успішністю, побутовими умовами, харчуванням, одягом, допомагає йому з заняттями, забирає сина з ліцею додому, морально підтримує. Згідно довідки, виданої КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» №449 від 19.07.2022р., [PERSON] протягом 2012-2021р. щороку по два рази перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Прикарпатський наркологічний центр». Діагноз: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю. Стан абстиненції неускладнений. На даний час знаходиться під динамічним спостереженням у лікаря нарколога. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно наданого висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 18.10.2022р. №413, орган опіки та піклування, виходячи з інтересів дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Висновок мотивований тим, що в ході одержаних відомостей, комісія не виявила причин, через які б батько не міг займатися вихованням своєї дитини. Отже, врахувавши встановлені фактичні обставини даної справи, взявши до уваги стан здоров`я відповідача, через який [PERSON] не має змоги та не бажає виховувати свого сина, повне визнання нею позову, а також висновок органу опіки та піклування, суд, виходячи із найкращих інтересів малолітнього [PERSON] , з урахуванням його тривалого проживання разом з батьком та налагодженого, звичного для дитини побуту, вважає за необхідне визначити місце проживання спільного сина сторін разом з батьком, [PERSON] , за адресою його фактичного проживання, що матиме позитивний вплив для подальшого розвитку дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved