Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] в особі представника адвоката Калініна С.К. звернулась до суду з позовом до ТОВ «ФК «Дінеро» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 46402, вчинений 16.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., про стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «Дінеро» заборгованості у розмірі 34989,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що жодних кредитних договорів з ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» нею не укладались. Крім того, нотаріусом було порушено процедуру вчинення виконавчого напису, визначену Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5. Відповідач не надав нотаріусу належних доказів, які підтверджують наявність заборгованості, доказів отримання письмової вимоги про усунення порушень та погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про спірність заборгованості. Також виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, як це передбачено чинним положенням п.2 постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача судові витрати, зокрема по оплаті послуг за надання професійної правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн., судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 992,40 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 496,20грн. Позивач, її представник в судове засідання не з`явились. Представник звернувся із заявою про розгляд справи за їх відсутності, просить позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ТОВ «ФК «Дінеро» відзив на позовну заяву до суду не подавав та в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки до суду не повідомив. Треті особи письмових пояснень з приводу позовної заяви не надали. Виходячи з наведеного, відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 16.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. винесено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 46402, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Дінеро» заборгованість за кредитним договором №AG1646339 від 05.12.2018 року та витрати за вчинення виконавчого напису в загальній сумі 34989,00 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Котулою А.М. винесено постанову від 21.01.2022 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 68261768 з виконання виконавчого напису № 46402, виданого 16.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Дінеро» \~ заборгованості у розмірі 34989,00 грн. Позивач із вказаним виконавчим написом не погоджується, у зв`язку з чим звернулася до суду за захистом свого порушеного права. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису. В п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з п. 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, пункт 2 Переліку №1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів. Відповідачем до суду не надано нотаріально посвідченого договору, на підставі якого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис, в матеріалах справи наявні лише Спеціальні умови ТОВ «ФК «Дінеро» для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG 1646339 ніби-то з даними позивача, даними її паспорта та електронною поштою. Також матеріалами справи підтверджуються доводи позивача, що будь-яких претензій чи заяв, а також вимог про наявність заборгованості та погашення боргу від ТОВ «ФК «Дінеро» чи приватного нотаріуса Бригіди В.О. не надсилалось і нею не отримувалось. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, зазначеної у написі, є безспірними. Отже, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на викладене, враховуючи недоведеність безспірності зобов`язання під час видачі спірного виконавчого напису, суд вважає за потрібне задовольнити позовну заяву та визнати його таким, що не підлягає виконанню. Згідно зі\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частина 6 ст.137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 21.01.2022 року, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 29.09.2022 року, меморіальний ордер від 03.02.2022 року про оплату [PERSON] послуг адвоката за договором від 21.01.2022 року у розмірі 5000,00 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що від відповідача в порядку ч.6\~ст. 137 ЦПК України, не надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, та/або їх необґрунтованості, які підлягають розподілу між сторонами, також характер справи, її значення для позивача, обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, та приходить до висновку, що понесені позивачем витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги слід покласти на відповідача у розмірі 5000 гривень. Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн.та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 496,20 грн. Таким, чином, відповідно до 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у загальному розмірі 6488,60 грн., які складаються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн., за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 496,20 грн., та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Outcome: approved