Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

23 липня 1994 року позивач [PERSON] , був прийнятий на роботу та в члени колгоспу «Розквіт» с. Ісаєве, Миколаївського району, Одеської області. В подальшому колгосп «Розквіт» було реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Розквіт» с. Ісаєве, Миколаївського району, Одеської області, а у 1999 році було прийнято рішення про припинення діяльності КСП «Розквіт». Він працював на різних роботах. Перебуваючи членом КСП з червня 1995 року по грудень 1996 року [PERSON] , був призваний і проходив службу в Українські Армії. З членів КСП він не виходив, а з роботи в КСП звільнився у грудня 1997 році після повернення зі служби в армії, що підтверджується записами у трудовій книжці колгоспника. Згідно архівної довідки від 10.12. 2021 року, з документів об`єднаного трудового архіву Миколаївської селищної ради вбачається, що в архівному фонді «КСП Розквіт», яке є правонаступником колгоспу «Розквіт» Миколаївського району Одеської області значиться [PERSON] , який працював у КСП «Розквіт» Миколаївського району Одеської області. Згідно зазначеної архівної довідки, трудовий стаж починається з 1994 року по 1998 рік. Підставою видачі архівної довідки слугувало: ф. № 41-Т, опис № 1-0 (книги обліку трудового стажу та заробітної плати за 1994-1998 роки). Згідно трудової книжки колгоспника серії № [NUMBER] , з 27.07.1994 року він був прийнятий в члени КСП «Розквіт» Миколаївського району, Одеської області. В період 1995 - 1996 року був призваний в ряди Української Армії, а з 15.12.1997 року був звільнений з КСП «Розквіт». 15.12.1996 року КСП «Розквіт» отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії ОД № 170410 з додатком осіб які мають право на земельну частку (пай). Середній розмір паю 7,70 га.. Згідно довідника показників нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь в Україні станом на 01.01.2022 року значення нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарських угідь відповідно до загальнонаціональної ( всеукраїнської ) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення за даними офіційного вебсайту Держгеокадастру України вартість одного гектара ріллі в Одеській області становить 31017, 00 грн. До зазначеного списку позивача включено не було з невідомих його причин, так як на той час він проходив службу, та позбавило його можливості отримати сертифікат на земельну частку ( пай ). Після отримання інформації про час видачі КСП державного акта йому стало відомо про порушення його Конституційних прав. Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 03.05.2022 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19.07.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Андрієво Іванівської сільської ради, Березівського району, Одеської області в судове засідання не з`явився двічі, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Згідно ст. 247 ч. 2 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, фіксуваня судового процесу технічними засобами не здійснювалось. \~ \~ \~ \~Оцінивши зібрані по справі докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, що також підтверджується матеріалами справи: копією паспорта [PERSON] ( а.с. 6 ), копією трудової книжки [PERSON] ( а.с. 7 - 8 ), копією військового квитка [PERSON] ( а.с. 9 ), довідкою виданою з Держгеокадастру ( а.с. 10 ), копією Архівного витягу ( а.с. 11), копією розрахунку вартості земельної частки ( паю ) ( а.с. 12 14 ), Архівною довідкою виданою Миколаївською селищною радою ( а.с. 15 ), заявою свідка [PERSON] , яка підтвердила дані обставини ( а.с. 27 ), копією Державного акту Вороненко В.А. ( а.с. 28 ), копією паспорта [PERSON] ( а.с. 29 ). Статтею 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди. Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань. Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України, Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Члену підприємства, який побажав вийти з його складу, земельна ділянка надається із земель сільськогосподарських угідь підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена підприємства. Розподіл земель колективної власності підприємства здійснюється відповідно до Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст. 2 цього ж Закону документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Із пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що невнесення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Згідно з вимогами частини першоїстатті 22 Земельного Кодексу України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям`право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акту. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 27 серпня 2014 року по справі № 6 - 12823св14 зазначено, що право особи на земельну частку ( пай ) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку ( пай ), це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності, а відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член КСП, влючений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку ( пай ) з дня видачі цього акта, невнесення до зазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до Закону від 10.07.18 року № 2486 - VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" починаючи з 2019 року землі колективних сільськогосподарських підприємств ( далі - КСП ), які припинено, вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи. Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Таким чином, так як [PERSON] , був членом КСП «Розквіт», с. Ісаєве, Миколаївського району, Одеської області, то відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має право на земельну частку (пай).

Outcome: approved