Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-27 00:00:00

Згідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є мати [PERSON] , відомості по батька вказані зі слів матері, на підставі ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.3), та копією Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.4-6). Відповідно до подання директора Костянтинівського закладу Загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Костянтинівської міської ради Донецької області Голубової А.І. від 01.02.2022 року, було направлено подання до Служби у справах дітей Костянтинівської міської ради з клопотанням розібратися в порушенні прав дитини [PERSON] . Оскільки мати дитини відсторонилася від виконання батьківських обов`язків, її спосіб життя несе загрозу здоров`ю сина (а.с.9). Відповідно до акту обстеження умов проживання (а.с.10), було обстежено місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що в квартирі бруд та антисанітарія, відсутні опалення, газо-, електро- та водопостачання, меблі поламані, спального місця для дитини немає. Мати була в стані сп`яніння, малолітній син [PERSON] з 27.01.2022 року перебував у сусідки. Відповідно до постанови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01.02.2022р. (а.с.13), [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт строком 40 годин. Відповідно до заяви [PERSON] (а.с.15), остання просила тимчасово влаштувати малолітнього [PERSON] до її родини. Відповідно до акту ССД Костянтинівської міської ради про акт передачі дитини від 03.02.2022р. (а.с.16), дитину [PERSON] передано до родини [PERSON] . Через зміни у мов проживання у родині [PERSON] , малолітнього [PERSON] було поміщено до педіатричного відділення КНП «БЛІЛ» Костянтинівської міської ради, про що 04.03.2022 року було складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку (а.с.19). Відповідно до Наказу начальника служби у справах дітей Костянтинівської міської ради №24/22-В від 18.03.2022р. [PERSON] тимчасово влаштований в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] . Відповідно до Рішення виконавчого комітету Костянтинівської міської ради №94 від 23.03.2022р. (а.с.22), дитина влаштована до патронатного вихователя, де перебуває на даний час. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Костянтинівської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 22.07.2022р. за №229/26, Орган опіки та піклування з метою захисту прав та охоронюваних інтересів малолітнього [PERSON] , [INFO] , вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] (а.с.28). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до пунктів 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Згідно ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання та інше, але ж не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вимоги ст.12 ч.6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно вимог ст.ст.150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Виходячи із змісту ст.ст.164, 165 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.166 СК України батьки, позбавлені батьківських прав не звільняються від обов`язків по утримуванню дітей. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України і в ст.180 Сімейного кодексу України, якою встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому батьки несуть спільний обов`язок по утриманню дитини. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами документів та доказів. Обставини ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, суд вважає доведеними, оскільки відповідачка [PERSON] веде аморальний спосіб життя, самоусунулася від виховання малолітнього сина, не спілкувалася з дитиною в необхідному обсязі, не створювала умов для його усестороннього розвитку, не проявляла та не проявляє інтересу до його життя, потреб, здоров`я, не надає йому матеріальної допомоги. Дійсно, така поведінка відповідачки не відповідає вимогам Закону. Таким чином, суд вважає доведеним, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню і утриманні свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При таких обставинах, суд вважає позовну заяву Костянтинівської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області в інтересах малолітньої дитини [PERSON] обґрунтованою та [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав у відношенні його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.1 ст.166 СК України, суд одночасно з позбавленням батьківських прав може за вимогою позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч.2 ст.166 Сімейного Кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно з ч.1 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочки, інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено судом, дитину влаштовано до патронатного вихователя, та знаходиться на її утриманні. Відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Аналізуючи матеріальне становище дитини, виходячи з наданих суд доказів, суд приходить до висновку, що дитина потребує допомоги матері. Відповідач будь-яких документі суду не надав, будь-яких відомостей про свій стан здоров`я, та довідки про отримані доходи, також суду не надав, суд вважає, що він може надавати допомогу своєму сину. Також при вирішення питання про стягнення аліментів суд також враховує наступне. Дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із патронатним вихователем [PERSON] . Проте ані позивач, ані вихователь дитини, наразі не мають статусу законного представника (опікуна, піклувальника) відносно дитини, таких позовних вимог суду не заявляли, відповідного висновку органу опіки та піклування з даного питання немає, а тому саме на їх користь на даний час не може бути стягнуто аліменти на утримання дитини. Також не відкрито і особистого рахунку на ім`я дитини, на який можливо стягувати аліменти. Тому, аби не порушувати майнових прав дитини, аліменти на його утримання рішенням суду мають стягуватись саме на користь піклувальника дитини, який буде призначений у відповідному порядку в подальшому. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача, є законними, та необхідно стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що цей розмір аліментів буде сприяти забезпеченню потреб дитини. Розглядаючи питання про час з якого присуджуються аліменти, суд відповідно до ст.191 ч.1 СК України, де йдеться про те, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, суд вважає, що початок стягнення аліментів з відповідача повинен бути з 27.07.2021 року, тобто з дня пред`явлення позову. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі, тобто за можливе малолітнього [PERSON] , [INFO] , для подальшого влаштування передати Костянтинівській міській військовій адміністрації Краматорського району Донецької області. На підставі ст.430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позивач при звернені до суду звільнений від сплати судового збору, тому, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,40грн. на користь держави.

Outcome: approved