Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

20 липня 2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що сторони з 14 лютого 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних дітей дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем, перебуваючи на її утриманні. Оскільки відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дітей, а коштів позивача недостатньо для самостійного утримання спільних дітей сторін, позивач просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання двох спільних дітей сторін в розмірі по 1/4 частки від усіх видів заробітку відповідача на кожну дитину. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадженні у справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у судове засідання. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з викладених у позові підстав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що не проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей, однак не в розмірі половини його доходу, як бажає позивач, а у визначеному законом розмірі. За таких обставин суд у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті. Вислухавши сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 14 лютого 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільних дітей дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Дані обставини підтверджуються копією свідоцтв про шлюб та народження, копією довідки про місце проживання, копіями паспортів сторін, а також є встановленими у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2022 року по справі №199/4653/22 (провадження №2/199/2246/22) шлюб сторін розірвано, однак вказане рішення суду наразі ще не набрало законної сили. Викладене встановлено судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України, а також відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, які суд використовує у відповідності до ст.ст.2-6 Закону України «Про доступ до судових рішень». Як встановлено в судовому засіданні, не спростовується матеріалами цивільної справи та не заперечувалось сторонами, відповідач регулярної, належної та достатньої матеріальної допомоги на утримання спільних дітей сторін не надає, доходів позивача для самостійного утримання дітей не вистачає, в позасудовому порядку сторони не досягли домовленості щодо участі відповідача у матеріальному забезпеченні спільних дітей сторін. В той же час, відповідач є працездатною особою, доказів наявності в нього інших дітей та утриманців, а також об`єктивних перешкод для сплати аліментів на дітей стороною відповідача не подано, а судом не встановлено, як і доказів звільнення позивача від сплати аліментів. Таким чином відповідач спроможний сплачувати аліменти на дітей сторін, хоча належним чином цього не здійснює. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обв`язку. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.183 ч.ч.1-3 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Нормою ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно норми ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Положеннями ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Схожі за змістом положенням містить ст.3 Конвенція про прав дитини. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що відповідач є батьком спільних з позивачем малолітніх дітей дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , яких зобов`язаний утримувати до досягнення повноліття, однак належної, регулярної та достатньої матеріальної допомоги на утримання своїх дітей не надає, хоча об`єктивних перешкод для цього або визначених законом, зокрема нормами ст.ст.188, 190 СК України, підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей, припинення права на аліменти тощо судом не встановлено, приймаючи до уваги часткове визнання відповідачем позову, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів на дітей обґрунтованими і таким що підлягають задоволенню, однак частково. Частковість задоволення позовних вимог полягає у визначенні судом розміру аліментів у вигляді єдиної частки від заробітку (доходу) відповідача на утримання спільних дітей сторін замість окремих часток на кожну дитину, як просила позивач, з огляду на вимогу ст.183 ч.2 СК України. А з огляду на встановлені судом обставини правовідносин сторін, усталену судову практику, положення ст.182 ч.1, ст.183 ч.5 СК України, а також враховуючи неподання позивачем належних та достатніх доказів, які б дозволяли стверджувати про потребу дітей сторін у підвищеному за звичайний рівні матеріального утримання, суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей сторін є визначення розміру єдиної частки у вигляді 1/3 від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів. При цьому, не суд не приймає до уваги як підставу для повного задоволення позову посилання позивача на наявність у одного з дітей сторін вад зі здоров`ям, оскільки витрати на дитину, зумовлені її хворобою, є підставою для участі батька такої дитини у додаткових витратах на неї згідно ст.185 СК України, які визначаються окремо від аліментів. Крім того,

Outcome: partial