Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Бучацького районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що 29 квітня 2017 року між нею та [PERSON] укладено шлюб. У шлюбі мають одну дитину [PERSON] , [INFO] . Вони з відповідачем проживають окремо, син проживає з нею. Відповідач протягом восьми місяців коштів на утримання дитини не надає, вихованням сина не займається та не цікавиться ним, тим самим самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, будь-якої участі у вихованні сина не приймає. Відповідач є працездатною, здоровою особою, працевлаштований, тому просить суд стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові. В судовому\~засіданні відповідач\~ [PERSON] позов визнав. Вислухавши представника позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2017 року; В шлюбі у них народилася одна дитина: [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач; Дитина проживає разом з позивачкою; Відповідач не надає допомогу на утримання дитини. Між сторонами відсутня домовленість про утримання дітей та сплату аліментів, що стало підставою для звернення позивача до суду. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. \~ \~ \~ \~Згідно ст.8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.\~183\~СК України частка\~заробітку (доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. \~ \~ \~ \~Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] має можливість виконувати батьківські обов`язки по утриманню неповнолітньої дитини, суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення прав неповнолітньої дитини, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів. \~ \~ \~ \~Визначаючи розмір аліментів, беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд на підставі ст.182 СК України враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставин, що мають істотне значення, виходить з рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому вважає, що вимоги позивачки підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що не може бути меншим 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно з вимогами ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню\~\~судовий збір в сумі 992 грн 40 коп.

Outcome: approved