Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

У жовтні 2019 року акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 29.08.2011 року відповідач уклала з позивачем договір б/н від 29.08.2011 року, згідно з яким отримала кредит у розмірі 26?500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписавши заяву, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між сторонами договір про надання банківських послуг. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, станом на 24.09.2019 виникла заборгованість за кредитом на загальну суму 122?717,74 грн, яка складається з: 45?771,63 грн - заборгованості за тілом кредиту, 29 207,98 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 40?661,08 грн - заборгованості за пенею на прострочене зобов`язання, 757,16 грн - заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу; 500 грн - штраф (фіксована частина) та 5 819,89 грн - штраф (процентна складова). Зважаючи на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 122?717,74 грн за кредитним договором б/н від 29.08.2011 року та судові витрати у розмірі 1 921 грн. Ухвалою суду від 20.11.2019 відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Заочним Рішенням суду від 19.06.2020 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 74 979, 61 грн, а також судовий збір у розмірі 1 173,72 грн. 17.07.2020 відповідачем подано заяву про перегляд заочного Рішення від 19.06.2020. Ухвалою суду від 03.08.2020 заяву відповідача про перегляд заочного рішення призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 24.03.2021 заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, Рішення Подільського районного суду м. Києва від 19.06.2020 по справі № 758/13202/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості скасовано, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.10.2021 позовну заяву було залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою сторони позивача. Постановою Київського апеляційного суду від 24.05.2022 частково задоволено апеляційну скаргу представника, скасовано Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 27.10.2021 року, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду. Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що сума заборгованості за тілом кредиту є значно більшою від суми отриманого нею кредиту, відсутні докази виникнення та наявності заборгованості, наведені в розрахунку суми не узгоджуються із заявленими сумами заборгованості. Також зазначила, що в жовтні 2018 року відбулося незаконне заволодіння коштами з її карткового рахунку в розмірі 60 000 грн, у зв`язку з чим вона звернулася із заявою до поліції. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що сторонами при підписанні відповідачем заяви-анкети та довідки про умови кредитування було досягнуто згоди щодо всіх основних умов договору, зокрема, щодо процентної ставки, штрафів, пені, комісій. До відповіді на відзив долучив виписку з рахунку відповідача на підтвердження користування останньої кредитними коштами та розміру заборгованості, яка утворилася. Щодо посилань відповідача на незаконне заволодіння її коштами зазначив, що на даний час з цього приводу жодну особу не визнано винуватою у вчиненні злочину, тому такі заперечення відповідача не повинні братися до уваги. В судовому засіданні 10.11.2022 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в межах останнього встановленого відповідачу кредитного ліміту, що становить 36 500 грн., в решті позовних вимог просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 29.08.2011 року було укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (т. 1, а.с.18). Також, 21.09.2011 відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (надалі за текстом - довідка), яка містить, зокрема, розмір відсотків за користування кредитом та строки їх сплати, підстави настання відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (т.1, а.с.19). Згідно з наданим банком розрахунком, у відповідача за вказаним кредитним договором станом на 24.09.2019 виникла заборгованість за кредитом на загальну суму 122?717,74 грн, яка складається з: 45?771,63 грн - заборгованості за тілом кредиту, 29 207,98 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 40?661,08 грн - заборгованості за пенею на прострочене зобов`язання, 757,16 грн - заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу; 500 грн - штраф (фіксована частина) та 5 819,89 грн - штраф (процентна складова) (т.1, а.с.9-17). В судовому засіданні 03.10.2022 року встановлено, що відповідач після укладення шлюбу змінила своє прізвище на [PERSON] . Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідачем було підписано анкету-заяву та довідку, таким чином, остання погодилась з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору. При цьому, позивач виконав свої зобов`язання за договором, в той час як відповідач, всупереч умовам договору свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути пеню і штрафи за несвоєчасну сплату заборгованості. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Підписані позивачем анкету-заява та довідка містять, зокрема, і умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), а отже, відповідач була ознайомлена і погодилася із запропонованими банком умовами. Разом з тим, за положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15). В даному випадку пеня і два різних види штрафів, нараховані в один і той же період, на переконання суду, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв`язку з чим, вимоги позивача про стягнення 500 грн - штрафу (фіксована частина) та 5 819,89 грн штрафу - (процентна складова), оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути з відповідача пеню. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог до відповідача. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29.08.2011 року, надав виписку з карткового рахунку відповідача. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Позивачем на підтвердження розміру заборгованості надано розрахунок заборгованості та виписку з банківського рахунку відповідача. В свою чергу, відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження того, що за фактом незаконного заволодіння її коштами на банківському рахунку було винесено обвинувальний вирок суду. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Таким чином, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 74 979,61 гривень та нараховану пеню у розмірі 41 418,24 грн. Також, з урахуванням ст. 549 ЦК України, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за штрафами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 4 191 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial