Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на право на земельну частку (пай) на землю КСП «ім.К.Маркса» Нікопольського району, площею 2,95 в умовних кадастрових гектарах. Державний акт про право колективної власності на землю колишнього КСП «ім.К.Маркса» виданий 31 серпня 1994 року за № 9. На випадок своєї смерті батько своїм правом на земельну частку (пай) на землю КСП «ім.К.Маркса» Нікопольського району не розпорядився. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його діти: він та його сестра [PERSON] (відповідачка по справі), які у визначений законом строк звернулися до нотаріуса з відповідними заявами про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька та 19 жовтня 2016 року на їх ім`я державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В. видані свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В той же час, постановою державного нотаріуса Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В. № 1587/02-14 від 22 червня 2016 року йому було роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на земельну частку (пай) членів КСП «ім.К.Маркса» Нікопольського району, у зв`язку з тим, що не пред`явлено правовстановлюючий документ на вказане майно. У 2017 році він звернувся до Нікопольського міськрайонного суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. 10.10.2018 року Нікопольський міськрайонний суд прийняв Рішення по справі № 182/1316/17, яким відмовив йому в задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що в свідоцтві про смерть спадкодавця його прізвище значиться як « [PERSON] », хоча, його прізвище вказано як « [PERSON] ». Отже, в написанні прізвищ наявні розбіжності. Крім того, в даному Рішенні суду зазначено, що, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. В серпні 2019 року він звернувся до Нікопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про внесення зміни до актового запису про смерть батька № 1637 від 28.08.1995 року. 26.09.2019 року Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було надано висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану, згідно якого неможливо внести зміни до актового запису про смерть № 1637 від 28.08.1995 року, а саме: виправити прізвище померлого з « [PERSON] » на " [PERSON] ", в зв`язку з відсутністю первинних даних [PERSON] 29.11.2019 року він звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про встановлення факту родинних відносин. 18.02.2021 року Нікопольським міськрайоним судом Дніпропетровської області по справі № 182/829/19 було прийнято рішення, яким встановлено факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , померлим [INFO] , (про що зроблено запис за № 1637 відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Нікопольської ради народних депутатів Дніпропетровської області серії [NUMBER] від 28.08.1995 року, в якому прізвище [PERSON] значиться як « [PERSON] »), визнавши [PERSON] , [INFO] , сином [PERSON] , померлого [INFO] . Після отримання Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 182/829/19 від 18.02.2021 року він повторно звернувся до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про спадкування земельної частки (пай) на землю КСП «ім.К.Маркса» Нікопольського району, площею 2,95 в умовних кадастрових гектарах. 25.08.2021 року державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області було надано відмову у вчинені нотаріальних дій, оскільки ним не надано нотаріусу документи, що посвідчують право власності спадкодавця на земельну ділянку чи сертифікат на право на земельну частку (пай). У зв`язку з наведеним, єдиним способом захисту його права на спадкування земельної частки (пай) є звернення з даною позовною заявою до суду. По-перше, стосовно визнання права позивача на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, посилається на наступне. Відповідно до ст.529 ч.1 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини), при успадковуванні за законом спадкоємцями першої черги є у рівних частках діти (у тому числі, усиновлені), подружжя та батьки померлого. Згідно зі ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: - якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; - якщо він подав у державну нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійснені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] ( [INFO] ) відкрилася спадщина, зокрема, на право на земельну частку (пай) на землю КСП «ім.К.Маркса» Нікопольського району, площею 2,95 в умовних кадастрових гектарах. Державний акт про право колективної власності на землю колишнього КСП «ім.К.Маркса», виданий 31 серпня 1994 року за № 9. Спадкодавець своїм правом на земельну частку пай на землю КСП «ім.К.Маркса» Нікопольського району не розпорядився. Відповідно до вимог ст.529 ч. 1 ЦК України (в редакції 1963 року), спадкоємцями першої черги за законом після смерті є він та його рідна сестра відповідач-1. Він та його сестра, у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року, яка була чинною на час відкриття спадщини), прийняли спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернулися до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори із спільною заявою про прийняття спадщини. 19 жовтня 2016 року на його ім`я та ім`я відповідача-1 державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В. були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, постановою державного нотаріуса Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим С.В. № 1587/02-14 від 22 червня 2016 року та постановою державного нотаріуса Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Балашовою В.М. від 25 серпня 2021 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на земельну частку (пай) членів. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч.1 ст.4 ППК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Участь у справі кількох позивачів відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. Тобто, визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Дана позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. За таких обставин звернувся до суду і просить визнати за собою право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «ім.К.Маркса» в с.Приміське (до перейменування - с.Менжинське) Нікопольського району Дніпропетровської області, площею 2,95 умовних кадастрових гектарів. А також зобов`язати Покровську сільську об`єднану територіальну громаду, виділити йому з земель комунальної власності у натурі на (місцевості) земельний пай, площею 2,95 умовних кадастрових гектарів. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, на задоволенні позову наполягав та просив суд його вимоги задовольнити (а.с.79). Відповідачка [PERSON] неодноразово повідомлялась про розгляд справи судовою повісткою з поштовим повідомленням, які повернулись без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.42), тому була повідомлена про розгляд справи оголошенням на офіційному веб-сайті суду (а.с.78). Про причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи заперечень не надала. Відповідач - Покровська сільська об`єднана територіальна громада Нікопольського району Дніпропетровської області в особі в.о.Покровського сільського голови В.Мостики - надали до суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача, в якому проти задоволення позовних вимог та розгляду справи у свою відсутність не заперечували (а.с.44). Відповідач - Нікопольська районна державна адміністрація - повідомлялась про розгляд справи судовою повісткою з поштовим повідомленням, які були отримані уповноваженою особою Власенко (а.с.45), однак, жодних заяв чи заперечень до суду не надала. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання прольних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечецесуань позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну пастку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. В судовому засіданні було встановлено, що[INFO] помер батько сторін по справі [PERSON] (а.с.8, 41). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на право на земельну частку (пай) на землю КСП «ім.К.Маркса» Нікопольського району, площею 2,95 в умовних кадастрових гектарах. Державний акт про право колективної власності на землю колишнього КСП «ім.К.Маркса» виданий 31 серпня 1994 року за № 9 (а.с.14-16). На випадок своєї смерті спадкодавець своїм правом на земельну частку (пай) на землю КСП «ім.К.Маркса» Нікопольського району не розпорядився. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його діти: позивач та відповідачка [PERSON] , які у визначений законом строк звернулися до нотаріуса з відповідними заявами про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька та 19.10.2016 року [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). В той же час, постановою державного нотаріуса Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В. № 1587/02-14 від 22 червня 2016 року йому було роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на земельну частку (пай) членів КСП «ім.К.Маркса» Нікопольського району, у зв`язку з тим, що не пред`явлено правовстановлюючий документ на вказане майно. У 2017 році позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду з позовом про визнання права на земельнучастку (пай) в порядку спадкування за законом. 10.10.2018 року Нікопольський міськрайонний суд прийняв Рішення по справі № 182/1316/17, яким відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що в свідоцтві про смерть спадкодавця його прізвище значиться як « [PERSON] », хоча, прізвище позивача вказано як « [PERSON] » (а.с.20-23). В серпні 2019 року позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про внесення змін до актового запису про смерть батька № 1637 від 28.08.1995 року. 26.09.2019 року Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було надано висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану, згідно якого неможливо внести зміни до актового запису про смерть № 1637 від 28.08.1995 року, а саме: виправити прізвище померлого з « [PERSON] » на « [PERSON] », в зв`язку з відсутністю первинних даних [PERSON] 29.11.2019 року позивач по справі звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про встановлення факту родинних відносин. 18.02.2021 року Нікопольським міськрайоним судом Дніпропетровської області по справі № 182/829/19 було прийнято рішення, яким встановлено факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , померлим [INFO] , (про що зроблено запис за № 1637 відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Нікопольської ради народних депутатів Дніпропетровської області серії [NUMBER] від 28.08.1995 року, в якому прізвище [PERSON] значиться як « [PERSON] »), визнавши [PERSON] , [INFO] , сином [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.9-10). Після отримання Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 182/829/19 від 18.02.2021 року позивач повторно звернувся до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про спадкування земельної частки (пай) на землю КСП «ім.К.Маркса» Нікопольського району, площею 2,95 в умовних кадастрових гектарах. 25.08.2021 року державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області було надано відмову у вчинені нотаріальних дій, оскільки ним не надано нотаріусу документи, що посвідчують право власності спадкодавця на земельну ділянку чи сертифікат на право на земельну частку (пай) (а.с.12). Відповідно до ст.529 ч.1 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини), при успадковуванні за законом спадкоємцями першої черги є у рівних частках діти (у тому числі, усиновлені), подружжя та батьки померлого. Згідно зі ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: - якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; - якщо він подав у державну нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно вимог ст.529 ч. 1 ЦК України (в редакції 1963 року), спадкоємцями першої черги за законом після смерті є позивач по справі та відповідач-1. Дані сторони по справі, у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року, яка була чинною на час відкриття спадщини), прийняли спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернулися до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори із спільною заявою про прийняття спадщини. 19.10.2016 року на їх ім`я державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В. були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, постановою державного нотаріуса Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим С.В. № 1587/02-14 від 22 червня 2016 року та постановою державного нотаріуса Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Балашовою В.М. від 25 серпня 2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на земельну частку (пай) членів КСП. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч.1 ст.4 ППК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Участь у справі кількох позивачів відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. Тобто, визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Дана позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. Згідно з п.24 Постанови Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із змінами та доповненнями, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X «Перехідні положення» ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності, набуває права на земельну ділянку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі, й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання, відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Згідно ст.5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Як встановлено в судовому засіданні, на день видачі Державного акту на право колективної власності на землю колишнього КСП «ім.К.Маркса», серії ДПНК № 000004, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 9 від 31.08.1994 року батько позивача [PERSON] значиться у списку громадян - членів КСП «ім.К.Маркса» на отримання земельної частки (паю) під № 61. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки (паю) по колишньому КСП «ім.К.Маркса» на території Менжинської сільської ради Нікопольського району з урахуванням коефіцієнта індексації 3,2 та коефіцієнту 1,756 (для ріллі) станом на 2014 рік складаєх 56 422, 39 грн. (а.с.14). Враховуючи вказані обставини, позивач має право на земельну частку (пай), яка на сьогоднішній день є по суті невитребуваною часткою (паєм), тобто такою, на яку він має право як спадкоємець після смерті чоловіка. За таких обставин суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved