Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що у зареєстрованому шлюбі у неї з відповідачем народився син - [PERSON] , [INFO] . Останнім часом її відносини з відповідачем погіршились, подружжя фактично проживає окремо, не веде спільного господарства, подружні відносини припинені, примирення з відповідачем позивач вважає неможливим. Таким чином, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем та у зв`язку із розірванням шлюбу залишити сина проживати з нею. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.08.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. В судове засідання позивач не з`явилася, від представника позивача в матеріалах справи міститься заява, у якій він просить провезти розгляд справи за відсутності позивача та її представника /а.с.22/. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, проте конверти від відповідача повертались до суду із відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній». Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано 26.02.2021 Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №270 /а.с.4/. [INFO] у зареєстрованому шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] /а.с.10/. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СКУ суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них. З огляду на це суд вважає, що позовна заява в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача [PERSON] про залишення проживання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , - разом з нею після розірвання шлюбу, то суд вважає, що зазначена вимога підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. Із позовної заяви та матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. При цьому, однією із заявлених вимог є вимога про залишення проживання дитини разом з нею після розірвання шлюбу, в обґрунтування якої позивачка посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18, де Суд вказав, що за загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Із наведеними доводами суд не погоджується, оскільки процесуальним законодавством суд не наділений такими повноваженнями. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Вказані норми процесуального і матеріального права свідчать про те, що суд захищає невизнані, оспорювані або порушені права і свободи фізичних осіб у спосіб, визначений або законом, або договором. Як випливає зі змісту положень Сімейного кодексу України, одним із способів захисту є визначення місця проживання дитини, якою в контексті цієї справи, по суті, є вимога позивачки про залишення проживання дитини разом з нею після розірвання шлюбу, оскільки, вирішуючи відповідне питання, суд фактично зобов`язаний з`ясувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Без з`ясування зазначених обставин суд не вправі вирішувати питання про залишення проживання дитини разом з позивачкою, тобто, фактично вирішувати питання про визначення місця проживання дитини. Стосовно доводів позивача про відсутність спору про місце проживання дитини, у зв`язку з чим на її думку необхідно застосувати зазначену вище правову позицію Верховного Суду, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Таким чином, зі зверненням особи до суду з метою захисту своїх прав у порядку позовного провадження наявність спору презюмується і лише в процесі судового розгляду можливо достовірно вирішити питання про наявність або відсутність спору між учасниками справи, у зв`язку з цим, суд відхиляє зазначені доводи через необґрунтованість. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до положень статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позову.

Outcome: approved