Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. 1.1.\~В січні\~2022\~року ПрАТ\~«СПМК-30»\~звернулось до\~суду з\~вказаним позовом\~та обґрунтовує\~його тим,\~що 26\~березня 2003 року ВАТ «СПМК-30»\~уклало з\~ТОВ «Укрпластпереробка» договір купівлі-продажу приміщення, за яким ВАТ «СПМК-30»\~відчужило у\~власність ТОВ «Укрпластпереробка» адміністративну будівлю №9 по [ADDRESS] . В подальшому поштова адреса земельної ділянки, на якій розташовується спірний об`єкт нерухомого майна, була змінена з [ADDRESS] на [ADDRESS] . У вересні 2017 року адміністративна будівля [ADDRESS] була відчужена у власність [PERSON] . Рішенням приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Дудки О.С. №37096833 від 15 вересня 2017 року за відповідачем було зареєстровано право власності на цей об`єкт нерухомого майна. Позивач посилається на те, що від імені ВАТ «СПМК-30» договір купівлі-продажу приміщення був укладений головою правління Мірошничен-ком Л.С. Зі змісту п.8.4.2 статуту ВАТ «СПМК-30» вбачається, що до повноважень правління акціонерного товариства відносилось розпорядження лише таким нерухомим майном, балансова вартість якого не перевищувала 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Нерухоме майно, балансова вартість якого перевищувала 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, підлягало відчуженню за погодженням зі спостережною радою акціонерного товариства. Станом на 26 березня 2003 року балансова вартість адміністративної будівлі №9 по вул. Запорізька, 10 в м. Бориспіль становила 50647 гривень 28 копійок, тоді як 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян складали 34000 гривень 00 копійок. Ця обставина свідчить про те, що голова правління Мірошниченко Л.С. не мав повноважень на відчуження вказаного об`єкта нерухомого майна без відповідного рішення спостережної ради акціонерного товариства. 1.2. Тому ПрАТ «СПМК-30» просить суд скасувати рішення приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Дудки О.С. №37096833 від 15 вересня 2017 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на адміністративну будівлю №9 по [ADDRESS] , а також витребувати цей об`єкт нерухомого майна з чужого незаконного володіння відповідача. 2. Інформація про рух цивільної справи. 2.1. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 січня 2022 року (а.с.48) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим ПрАТ «СПМК-30», була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О. 2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 4 лютого 2022 року (а.с.50-51) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 3 травня 2022 року (а.с.58-59) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 27 травня 2022 року (а.с.62-63) ТОВ «Концерн Водполімер» та [PERSON] були залучені до участі у розгляді цивільної справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. 2.5. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 15 липня 2022 року (а.с.79-80) у приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Дудки О.С. були витребувані копії всіх без виключення документів, на підставі яких нею був посвід-чений договір купівлі-продажу адміністративної будівлі №9, укладений 15 вересня 2017 року між ТОВ «Водполімер» та [PERSON] . 2.6. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 5 серпня 2022 року (а.с.136-137) ТОВ НВФ «Водполімер» був залучений до участі у розгляді цивільної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Крім того, у приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Дудки О.С. була витребувана копія договору купівлі-продажу адміністративної будівлі №9, посвідченого цим нотаріусом 26 жовтня 2011 року та зареєстрованого в реєстрі за №4117; а також копії документів, на підставі яких вказаний договір був укладений. 3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. 3.1. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримують позов та наполягають на його задоволенні. 3.2. [PERSON] не з`явився у судове засідання. Зі змісту довідки форми №20 (а.с.149) вбачається, що відповідач відсутній за зареєстрованим місцем проживання. Ця обставина перешкодила вручити йому судову повістку. Тому на підставі ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач був повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.180). 3.3. Представник ТОВ НВФ «Водполімер» не з`явився у судове засідання. Він у встановленому законом порядку був повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.143). 3.4. Представник ТОВ «Концерн Водполімер» не з`явився у судове засідання. Він у встановленому законом порядку був повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.181). 3.5. [PERSON] також не з`явився у судове засідання. Він у встановленому порядку був повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення йому судової повістки (а.с.182). 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 4.1.\~26\~березня 2003 року ВАТ «СПМК-30»\~уклало з\~ТОВ «Укрпластпереробка» договір купівлі-продажу приміщення (а.с.6-7, 153), за яким ВАТ «СПМК-30»\~відчужило у\~власність ТОВ «Укрпластпереробка» адміністративну будівлю №9 по [ADDRESS] . 4.2. 26 жовтня 2011 року ТОВ «Укрпластпереробка» уклала з ТОВ НВФ «Вод-полімер» договір купівлі-продажуадміністративної будівлі №9 (а.с.151), за яким ТОВ «Укрпластпереробка»\~відчужила у\~власність ТОВ НВФ «Водполімер» адміністративну будівлю №9 по [ADDRESS] . 4.3.\~20\~квітня 2015\~року ТОВ\~НВФ «Водполімер»\~уклав з\~ТОВ «Концерн\~Вод-полімер» договір\~купівлі-продажуадміністративної будівлі №9 (а.с.92-93), за яким ТОВ НВФ «Водполімер» відчужив у власність ТОВ «Концерн Водполімер» адміністративну будівлю №9 по [ADDRESS] . 4.4. Рішенням Бориспільської міської ради №1091-16-VII від 11 жовтня 2016 року (а.с.37) поштова адреса земельної ділянки, на якій розташовується спірний об`єкт нерухо-мого майна, була змінена з [ADDRESS] . 4.5. 15 вересня 2017 року ТОВ «Концерн Водполімер» уклав з [PERSON] договір купівлі-продажуадміністративної будівлі №9 (а.с.88-90), за яким ТОВ «Концерн Водполімер» відчужив у власність [PERSON] адміністративну будівлю [ADDRESS] . 4.6. Рішенням приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Дудки О.С. №37096833 від 15 вересня 2017 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на адміністративну будівлю №9 по [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №293927618 від 6 січня 2022 року (а.с.41-43). Зі змісту цього ж письмового доказу вбачається, що 15 травня 2018 року відповідач уклав з [PERSON] договір іпотеки, за яким з метою забезпечення виконання договору позики від 31 жовтня 2017 року [PERSON] передав [PERSON] в іпотеку адміністративну будівлю №9 по [ADDRESS] . 4.7. Спірні правовідносини регулюються розділом IV «Правочини. Представництво» книги першої «Загальні положення», а також розділом І «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права» ЦК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а. національне законодавство. 5.1. Відповідно до ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 5.2. Згідно з ч.1 ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з пере-вищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. 5.3. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим право-мірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. 5.4. Згідно з ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 5.5. Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. б. міжнародне законодавство та практика Європейського суду з прав людини. 5.6. Згідно з п.1 ч.3 ст.2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судо-чинства є верховенство права. 5.7. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України вказаний принцип полягає у тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 5.8. Згідно із ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. 5.9.\~Як роз`яснив\~Європейський суд\~з прав\~людини,\~стаття 1\~Протоколу №1\~містить три окремі правила. Перше правило, викладене в першому реченні першого пункту, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном. Друге правило, яке міститься у другому реченні першого пункту, охоплює лише позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам. Третє правило, зазначене у другому пункті, визнає, що Договірні держави мають право, зокрема, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів (Sporrong and Lonnroth v. Sweden; J.A. Pye (Oxford) Ltd and J.A. Pye (Oxford) Land Ltd v. United Kingdom; Anheuser-Bush Inc v. Portugal; Immobiliare Saffi v. Italy; Broniowski v. Poland; Vistins and Perepjolkins v. Latvia). Втручання повинне виконувати певні критерії: воно повинне відповідати принципу законності і переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є достатньо пропорційними меті, яку намагаються реалізувати (Beyeler v. Italy). Принцип законності є першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу №1. Зокрема, друге речення першого пункту передбачає позбавлення «власності» «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом впровадження «законів». Крім того, верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, є притаманним всім статтям Конвенції (Iatridis v. Greece; Former King of Greece and others v. Greece). Будь-яке втручання державного органу у право вільно володіти своїм майном може бути виправданим лише тоді, якщо воно відповідає законним публічним (та загальним) інтересам (Belane Nagy v. Hungary). Для відповідності загальному правилу, викладеному у першому реченні першого пункту статті Протоколу №1, втручання у право на мирне володіння «майном», з-поміж, встановленого законом і для суспільного інтересу, має досягти «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та умовами захисту основних прав людини (Alisic and others v. Bosnia and Herzegovina, Croatia, Serbia, Slovenia and the Former Yugoslav Respublic of Macedonia). Пошук цього балансу притаманний Конвенції у цілому, а також відображений у структурі статті 1 Протоколу №1 (Brumarescu v. Romania; Biatrivic v. Croatia). Питання про те, чи було досягнуто справедливого балансу, набуває актуальності лише після того, як буде встановлено, що це втручання відповідає суспільному інтересу та вимогам законності і не є безпідставним. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 6.1. Зі змісту п.8.4.2 статуту ВАТ «СПМК-30» (а.с.24) вбачається, що до компетенції правління акціонерного товариства відносилось проведення операцій з розпорядження нерухомим майном, балансова вартість якого не перевищувала 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Зі змісту п.8.3.4 статуту ВАТ «СПМК-30» (а.с.22) вбачається, що нерухоме майно, балансова вартість якого перевищувала 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, підлягало відчуженню за погодженням зі спостережною радою акціонерного товариства. Зі змісту п.2.4 договору купівлі-продажу приміщення від 26 березня 2003 року вбачається, що балансова вартість адміністративної будівлі №9 по [ADDRESS] становила 50647 гривень 28 копійок, тоді як 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян складали 34000 гривень 00 копійок (17 х 2000). Ці обставини свідчать про те, що укладення вказаного договору потребувало попереднього погодження зі спостережною радою ВАТ «СПМК-30». 6.2. Зі змісту розділу 7 договору купівлі-продажу приміщення від 26 березня 2003 року (а.с.7) вбачається, що від імені ВАТ «СПМК-30» цей договір був укладений [PERSON] , який займав посаду голови правління акціонерного товариства. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що голова правління [PERSON] погодив зі спостережною радою ВАТ «СПМК-30» відчуження адміністративної будівлі №9 по [ADDRESS] . Ця обставина свідчить про те, що договір купівлі-продажу приміщення від 26 березня 2003 року був укладений з порушенням порядку, передбаченого п.8.3.4 статуту ВАТ «СПМК-30». 6.3. Водночас, з дня укладення вказаного договору до дня звернення позивача до суду минуло понад 18 років. Зі змісту витягу з протоколу засідання наглядової ради ПрАТ «СПМК-30» від 14 квітня 2021 року (а.с.26) та витягу з акту ревізора ПрАТ «СПМК-30» від 8 липня 2021 року (а.с.27) вбачається, що [PERSON] продовжує виконувати обов`язки голови правління акціонерного товариства. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] було висловлено недовіру чи незадоволення у зв`язку з відчуженням адміністративної будівлі [ADDRESS] у власність ТОВ «Укрпластпереробка». Ці обставини свідчать про те, що ПрАТ «СПМК-30» схвалило укладення договору купівлі-продажу приміщення від 26 березня 2003 року. Тому на підставі ч.1\~ст.241\~ЦК Україниукладення вказаного договору призвело до законного переходу права власності на спірний об`єкт нерухомого майна від позивача до ТОВ «Укрпластпереробки». Як вбачається з ч.1 ст.204 ЦК України, договір купівлі-продажу приміщення від 26 березня 2003 року є правомірним до визнання його недійсним в судовому порядку. В матеріалах цивільної справи відсутня копія рішення суду, що набрало законної сили, про визнання недійсним вказаного договору. Навпаки, рішенням Господарського суду Київської області від 10 листопада 2021 року (а.с.44-46) ПрАТ «СПМК-30» було відмовлено у задоволенні позову в частині вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщення, укладеного 26 березня 2003 року між ВАТ «СПМК-30» та ТОВ «Укрпластпереробка». 6.4. Зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №799 09775 від 8 лютого 2017 року (а.с.96 зворот) вбачається, що право власності на адміністра-тивну будівлю [ADDRESS] було зареєстровано за ТОВ «Концерн Водполімер». Тому [PERSON] обґрунтовано очікував того, що ТОВ «Концерн Водполімер» мав право розпоряджатись вказаним об`єктом нерухомого майна. Крім того, договір купівлі-продажу приміщення від 26 березня 2003 року є відплатним, оскільки відчуження адміністративної будівлі [ADDRESS] було здійснено за грошові кошти в розмірі 511967 гривень 00 копійок. Ці обставини свідчать про те, що [PERSON] є добросовісним набувачем в розумінні ч.1 ст.388 ЦК України. Та обставина, що позивач не цікавився спірною адміністративною будівлею понад 18 років поспіль, свідчить про те, що вказаний об`єкт нерухомого майна вибув з володіння ВАТ «СПМК-30» з його волевиявлення. Ця обставина об`єктивно унеможлив-лює витребування з володіння відповідача на користь ПрАТ «СПМК-30» адміністративної будівлі №9 по [ADDRESS] . 6.5. Очевидно, що вжиття вказаного заходу буде втручанням держави у право відповідача на мирне володіння його майном. Таке втручання є невиправданим, адже воно не ґрунтується на законі, а саме на ч.1 ст.388 ЦК України, а також не спрямовано на забезпечення жодного суспільного інтересу. Крім того, припинення права власності [PERSON] на адміністративну будівлю №9 по [ADDRESS] через 18 років після того, як ВАТ «СПМК-30» добровільно відчужило цей об`єкт нерухомого майна у власність ТОВ «Укрпластпереробка», а також у зв`язку з тим, що керівні органи ВАТ «СПМК-30» не змогли дотриматись порядку відчуження нерухомого майна акціонерного товариства, буде вкрай несправедливим тягарем для відповідача. Ці обставини свідчать про те, що задоволення позову не кореспондується з п.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. 6.6. З огляду на це суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Дудки О.С. №37096833 від 15 вересня 2017 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на адміністративну будівлю №9 по [ADDRESS] , а також для витребування цього об`єкта нерухомого майна з чужого незаконного володіння відповідача. Тому у задоволенні позову, пред`явленого ПрАТ «СПМК-30», належить відмовити. 7. Розподіл судових витрат. 7.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 7.2. ПрАТ «СПМК-30» сплатило судовий збір в розмірі 10160 гривень 51 копійки. Ця обставина підтверджується копією платіжного доручення №9999570162 від 4 січня 2022 року (а.с.47). Однак у задоволенні пред`явленого ним позову відмовлено в повному обсязі. 7.3. З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу вказаних судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed