Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № DNR0AR100040475 від 30 липня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 18\~864,63 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28 липня 2015 року. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 03 листопада 2009 року по 03 червня 2010 року. Разом з тим, спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . Відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме шість місяців від дня відкриття спадщини. Станом на дату смерті позичальника заборгованість перед банком за кредитним договором № DNR0AR100040475 від 30 липня 2008 року становить у розмірі 13\~017,22 доларів США. 25 травня 2021 року відповідачу було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNR0AR100040475 від 30 липня 2008 року у розмірі 13\~017,22 доларів США, що за курсом 27,34 складає 355\~890,79 грн., яка складається з: 11\~709,37 доларів США - заборгованість за кредитом; 667,45 доларів США - заборгованість за відсотками; 378,35 доларів США заборгованість з комісією; 262,05 доларів США заборгованість з пені, а також судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 23 березня 2022 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано з Центру надання адміністративних послуг Дніпровської міської ради довідку про склад сім`ї і реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] , станом на дату смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; у Другої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки (а. с. 74), також надсилалися процесуальні документи та виклики до суду на електронну адресу зазначену у клопотанні представника позивача про отримання процесуальних документів в електронному вигляді (а. с. 75, 82, 86), але будь-яких клопотань про відкладення чи розгляд справи за відсутності їх представника суду не надано. Відповідач у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить конверт, який повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 70), та поштове повідомлення про вручення відповідачу судової повістки, розпискою про час та місце розгляду справи (а. с. 79, 80), а також зроблено оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а. с. 51, 76, 87), крім того, від відповідача надходило до суду клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи (а. с. 77), що було зроблено судом, та свідчить про обізнаність відповідача щодо наявності в суді вказаної справи, однак на цей час заперечень проти позову суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. Отже, суд із вказаного приводу зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Суд, враховуючи ту обставину, що як позивачу, так і відповідачу, були створені належні та достатні умов для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. 02 листопада 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 30 липня 2008 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитно-заставний договір № DNR0AR100040475, відповідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 13 512,36 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28 липня 2015 року, а предметом застави за цим договором є автомобіль (а. с. 11-21). На підтвердження умов кредитування АТ КБ «Приватбанк» надало суду копію кредитно-заставного договору № DNR0AR100040475 від 30 липня 2008 року (а. с. 11-20), додаток № 1 до кредитно-заставного договору № DNR0AR100040475 від 30 липня 2008 року з графіком погашення кредиту (а. с. 21), розрахунок заборгованості (а. с. 7-10). Також судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції від 13 листопада 2009 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 7908 (а. с. 58). Матеріалами справи підтверджено, що станом на 03 листопада 2009 року, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DNR0AR100040475 від 30 липня 2008 року у виді претензії кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України, залишилась заборгованість у розмірі 13\~016,76 доларів США (а. с. 56, 57). Вказана заборгованість, згідно норм чинного законодавства входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті померлого. Судом встановлено, що 01 червня 2011 року АТ КБ «Приватбанк» було направлено до Другої дніпровської державної нотаріальної контори претензію кредитора до спадкоємців, інші спадкоємці заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини нотаріусу не подавали (а. с. 55-69). Згідно відповіді на запит суду відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 22 березня 2022 року відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 30 березня 2007 року (а. с. 43). Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , також зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 30 березня 2007 року (а.с.22). Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що \~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Матеріалами справи підтверджено, що 30 квітня 2021 року за № 80730DNH0S734 позивачем було направлено вимоги відповідачу [PERSON] , як спадкоємцю [PERSON] (а. с. 28-29). В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 615 ЦК України не припустима одностороння відмова від зобов`язання. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. Зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно із частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці в спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника й вирішуються в порядку положень статті 1282 ЦК України. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц роз`яснено, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в частинах другій, третій статті 1281 ЦК України, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених у статті 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Оскільки боржник помер, то відповідати перед кредитором на підставі ст. ст. 1281,1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, АТ КБ «Приватбанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] , прийняла після нього спадщину, а вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину, є відповідною розміру заборгованості. Судом встановлено,\~що матеріали\~спадкової справи\~№ 484/2011 містять лише претензію кредитора АТ КБ «Приватбанк» в порядку ст. 1281 ЦК України, інші спадкоємці заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини нотаріусу не подавали, також не\~містять дані\~про наявність\~будь-якого\~майна,\~що входить\~до складу\~спадщини [PERSON] . Отже, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів існування будь-якого майна, яке входить до складу спадщини та могло бути успадковане відповідачем чи будь-якими іншими спадкоємцями. Інформація, що витребовувалась за клопотаннями представника позивача, в процесі судового розгляду справи від нотаріуса також не підтвердила наявність такого майна, інших клопотань про з`ясування наявності майна спадкодавця представником позивача суду не заявлялось. Відповідно до вимог статей 76-79, 81 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин, враховуючи недоведеність позивачем факту наявності об`єму та вартості спадкового майна після смерті [PERSON] , у межах вартості якого спадкоємець несе відповідальність перед кредитором, суд вважає, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Вказаний висновок суду також узгоджується із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року по справі № 306/2000/16-ц (провадження № 61-30819св18) та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 серпня 2019 року по справі № 645/4229/16 (провадження № 61-31221св18). Питання розподілу судових витрат по сплаті судового збору суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову вважає за необхідне покласти такі витрати на позивача.

Outcome: dismissed