Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Хмільницького відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах, в якому просить: звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача на утримання спільних дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , які стягуються згідно виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області, що видано на підставі рішення цього ж суду від 29.06.2016 (справа № 127/17897/16 ц); звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № 52696386 за період з 23.10.2018 в розмірі 130\~490,98 грн., які стягуються згідно виконавчого листа виданого Вінницьким міським судом Вінницької області на підставі рішення від 29.06.2016 (справа № 127/17897/16 ц). Позов мотивовано тим, що позивач 25.06.2004 зареєстрував шлюб з відповідачем, в якому в них народилось троє дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Крім того позивач удочерив і виховав до повноліття дочку відповідача [PERSON] [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2016 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі Ѕ частки від всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до їх повноліття, починаючи з 22.08.2016. Вказане рішення пред`явлено до примусового виконання. Станом на 01.04.2022 позивач у справі допустив заборгованість по аліментам на дітей, розмір якої становить 130490,98 грн. Як вказує позивач у позовній заяві вказана заборгованість виникла у зв`язку з тим, що сума стягнення не покривала мінімальну суму аліментів, яка підлягала до сплати. Поряд з цим позивач вказує, що з 2018 року змінились обставини справи, а саме в 2018 році, працюючи на посаді фельдшера Вінницької психіатричної лікарні ім. акад. Ющенка, перебуваючи на робочому місці, позивач отримав важку травму голови від руки психічно хворої людини, в результаті чого потрапив до лікарні, де тривалий час проходив курс лікування, сплачуючи при цьому аліменти колишній дружині на утримання спільних дітей. В 2019 у позивача різко погіршився стан здоров`я, він почав втрачати орієнтацію, зникла пам`ять, стан здоров`я все погіршувався. Позивач вказує, що на даний час він повністю втратив працездатність, він не може самостійно рухатись, постійно перебуває в лежачому стані, не може розмовляти, не може самостійно вживати їжу, не може одягнутися, роздягнутися, потребує постійного стороннього догляду, який здійснюють його батьки а також потребує постійного медичного догляду. Щомісячно на лікування, придбання ліків, памперсів та інших медичних препаратів, позивач витрачає майже всю ту частину пенсії, що залишається після стягнення аліментів. Позивач є інвалідом 1 А групи у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, інвалідність встановлена безтерміново. Позивач потребує постійного стороннього догляду та допомоги, ступінь втрати професійної працездатності становить 95 %, потребує користування кріслом коляскою усіх видів. Позивач на даний час перебуває на утриманні своїх батьків та не має власного майна. Посилаючись як на підставу своїх вимог на норми ст.ст. 197, 273 СК України позивач просив його позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.07.2022 відкрите спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. Роз`яснено учасникам справи право на подання заяв по суті спору. (а.с. 30). 01.08.2022 на адресу суду, засобами поштового зв`язку, надійшов відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Цвєткова О.В. на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позовної заяви повністю. У відзиві зазначено, що наведені у позові обставини не відповідають дійсності. Вважає, що норми ст. 197 та 273 СК України не підлягають до застосування у спірних правовідносинах. Докази представлені позивачем є неналежними та недопустимими. Позовну заяву позивача вважають безпідставною та необґрунтованою. (а.с. 52 53). Інших заяв по суті спору матеріали справи не містять, в судовому засіданні представник позивача [PERSON] повідомив, що наміру подавати відповідь на відзив він та його довіритель не мають. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Габрук М.А. в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задоволити з тих підстав, що у ньому наведено. На запитання суду повідомив, що з документів, які представлені відповідачем у відзиві він дізнався, що в дійсності його довіритель травму на виробництві отримав не в 2018 році, як зазначено у позові, а в 2004 році. Зазначив, що позовна заява писалась зі слів батьків позивача, а тому повідомлена у позові обставина щодо часу отримання позивачем травми не відповідає дійсності. На запитання суду коли та на підставі якого документу позивачу вперше встановлено групу інвалідності (яку саме групу та який первинний ступінь втрати працездатності мав місце) представник позивача повідомив, що такою інформацією він не володіє. На запитання суду коли саме позивач припинив працювати та звільнився з роботи представник позивача повідомити не зміг, оскільки, як зазначив, такою інформаціє він не володіє. На запитання суду до представника, чи може він повідомити обставини та час виникнення заборгованості по аліментам (часові проміжки та розмір) останній повідомив, що не може, оскільки в нього наявна лише одна довідка державного виконавця, про заборгованість по аліментам станом на 01.04.2022 в розмірі понад 130\~000 грн., однак детальної довідки, з якої вбачалися б дати проплат, розмір стягнення, та час виникнення заборгованості у нього немає. На запитання суду як змінився матеріальний стан позивача з вересня 2016 року (час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів) представник позивача нічого повідомити не зміг. На запитання суду з якого часу позивач у справі став лежачим та не здатним до самообслуговування останній повідомив, що приблизно в 2018 році, однак будь яких доказів на підтвердження цієї обставини він не має. На запитання суду хто здійснює догляд за позивачем, як особою, яка потребує постійного стороннього догляду представник повідомив, що такий догляд здійснює батько, разом з тим будь яких доказів на підтвердження цієї обставини він також немає. На запитання суду чи наявне у позивача рухоме чи нерухоме майно, можливо автомобіль за рахунок вартості яких позивач зміг би погасити наявну заборгованість по аліментам, останній повідомив, що таких доказів у нього також немає. Доказів реального майнового стану позивача представник позивача не має. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, в його задоволенні просив відмовити повністю з підстав, що наведено у відзиві. Зазначив, що стороною позивача перед судом не доведено, що заборгованість по аліментам виникла у зв`язку з важкою хворобою позивача. Стороною позивача суду не представлено доказів, з яких би вбачався час виникнення заборгованості, а відповідно і не доведено обставину, що така заборгованість виникла саме внаслідок важкої хвороби. Суду представлено довідку повторного огляду МСЕК 2020 року, згідно якої позивачу безтерміново встановлено першу «А» групу інвалідності, разом з тим, не представлено доказів, коли мав місце первинний огляд, та який розмір заборгованості мав місце до 2020 року (до дати такого огляду). Встановити ці обставини, на підставі наявних у справі доказів неможливо. Одна з дітей сторін по справі станом на час розгляду справи досягла повноліття, а тому розмір частки стягнення аліментів відповідно зменшився. На підставі представлених суду доказів так само неможливо встановити, як змінився стан здоров`я позивача з 2016 року (з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів), а тому стороною відповідача заперечуються підстави позовних вимог. Також зазначив, що можливо обставина встановлення групи інвалідності позивачу, на існування якої позивач посилається як на підставу своїх вимог, існувала до ухвалення рішення, однак відповідних доказів суду не представлено. Всі ці обставини в сукупності свідчать про недоведеність позивачем своїх вимог, а як наслідок відсутність підстав для задоволення позову. Представник третьої особи - Хмільницького відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дубчак О. в судове засідання не з`явився, засобами поштового зв`язку надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, з приводу рішення по справі поклався на розсуд суду. З огляду на викладене суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Суд, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Вказана обставина встановлена рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2016 у справі № 127/17897/16 ц, яке набуло законної сили, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до рішення Вінницького міського суду від 29.09.2016 у справі № 127/17897/16 ц, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , в розмірі Ѕ частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до їх повноліття, починаючи з 22.08.2016 року. Вирішено питання судових витрат. (а.с. 10 11). Виконавчий лист за наведеним рішенням суду пред`явлено до примусового виконання та на даний час виконання вказаного виконавчого листа здійснюється Хмільницьким відділом ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький). (а.с. 19). Як встановлено судом, станом на час розгляду справи, одна з дітей сторін по справі [PERSON] [INFO] досягла повноліття. Як вбачається з довідки Хмільницького відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 29.04.2022 № 18.31-33/10896, станом на 01.04.2022 позивач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей в сумі 130\~490, 98 грн. Стягнення аліментів проводиться з пенсії [PERSON] (а.с. 19). Доказів, які б вказували на час виникнення наведеної заборгованості та причини її виникнення матеріали справи не містять. Як встановлено судом з заяви головного державного виконавця Хмільницького відділу ДВС заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.07.2022 складає 137818,06 грн. (а.с. 45) Таким чином з матеріалів справи прослідковується динаміка збільшення розміру заборгованості [PERSON] по аліментам. Як встановлено судом з довідки Управління ПФУ Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 12.04.2022 [PERSON] знаходиться на обліку в УПФУ ГУПФУ у Вінницькій області і отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2969, 29 грн., з них відраховується на аліменти 50%, за січень та лютий 2022 року позивач у справі отримував пенсію у розмірі 1338, 27 грн., в березні та квітні 2022 1484, 65 грн. (а.с. 18). З довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААБ № 639064 Департаменту охорони здоров`я Вінницької ОДА (Спец. Психіатрична МСЕК) вбачається, що [PERSON] 03.02.2020 пройшов повторний огляд за результатами якого встановлено/підтверджено Першу «А» групу інвалідності, внаслідок нещасного випадку на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я), яка встановлена безтерміново. Втрата професійної працездатності 95 %(а.с. 13-14). З представленої стороною відповідача копії акту № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що затверджено начальником ТУ Держнаглядохоронпраці України у Вінницькій області 27.10.2004 встановлено, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом з [PERSON] , стався о 08 год. 15 хв. 11.10.2004, а тому доводи позивача, що наведені в позовній заяві, а саме щодо дати настання нещасного випадку (2018 рік) не відповідають дійсності, а тому судом до уваги не приймаються. Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на дату проведення первинного огляду [PERSON] відповідною МСЕК, первинне встановлення йому групи інвалідності (якої саме, на який строк), первинний відсоток втрати професійної працездатності, часу звільнення з роботи, а так само часу виникнення в нього істотного погіршення стану здоров`я, що позивач зазначає підставою для задоволення його позовних вимог судом. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2\~ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до п.17\~постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина 1\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Положеннями\~ст.273\~СК України встановлено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. У цьому зв`язку суд зазначає, що в ході розгляду справи достовірно встановлено, що нинішній стан здоров`я [PERSON] (встановлена/підтверджена з 03.02.2020 Перша «А» група інвалідності, внаслідок нещасного випадку на виробництві, яка встановлена з цієї дати безтерміново; відсоток втрати професійної працездатності на рівні 95 %; наявність статусу особи, яка потребує постійного стороннього догляду та побутового обслуговування, а також памперсів (Довідка до акту МСЕК 12ААБ № 639064 (а.с. 13- 14)), а також доведений рівень доходів позивача після відрахування аліментів на рівні 1484, 65 грн., свідчить про необхідність його постійного медикаментозного лікування та витрачання значного обсягу коштів на забезпечення його життєдіяльності та на догляд, що безперечно вказує на погіршення матеріального стану [PERSON] , щонайменше з лютого 2020 року, як особи, яка сплачує аліменти. Вказані обставини в своїй сукупності свідчать про наявність підстав для звільнення [PERSON] від обов`язку подальшої сплати аліментів на користь відповідача на утримання спільних дітей на підставі абзацу 1 ч. 1 ст. 273 СК України. До вказаного висновку суд прийшов також з огляду на те, що відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда [PERSON] від 02.03.2022, останній потребує медичної реабілітації (відновної терапії, медичного спостереження); технічних засобів реабілітації у виді крісла колісні (коляски); спеціальних засобів для догляду (памперсів 120 шт./міс.) протягом 2 років. (а.с. 15 16). Все вище викладене, на переконання суду в розумінні ч. 1 ст. 273 СК України є підставою для звільнення позивача від обов`язку подальшої сплати на користь відповідача аліментів на утримання спільних дітей, які стягуються на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2016 у справі №127/17897/16-ц. Вирішуючи вимоги позивача про його звільнення від сплати заборгованості по аліментам, суд виходить з положень ч.2\~ст.197 СК України, згідно яких за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин: тяжкої хвороби або інших обставин, що мають істотне значення, та пов`язаність хвороби або такої іншої обставини з виникненням заборгованості, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Наведена норма закону не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбаченихст.197\~СК України\~умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до ч.3\~ст.195 СК України\~розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно із частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною позивача перед судом не доведено обставину виникнення зазначеної у позові заборгованості по аліментам внаслідок тяжкої хвороби позивача. Суду стороною позивача не представлено доказів які б вказували на час виникнення цієї заборгованості, періодичність її виникнення, тощо. Суд намагався в ході судового розгляду справи встановити обставини: на підставі якого документу позивачу вперше встановлено групу інвалідності (яку саме групу та який первинний ступінь втрати працездатності мав місце); коли саме позивач припинив працювати та звільнився з роботи; час виникнення заборгованості по аліментам (часові проміжки та розмір); обставину часу зміни матеріального стану позивача з вересня 2016 року (час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів); часу набуття позивачем статусу особи, яка потребує постійного стороннього догляду та допомоги, разом з тим представник позивача в суді повідомив, що такі докази в його розпорядженні відсутні, а тому він не може суду їх представити. Таким чином стороною позивача перед судом не доведено, що заборгованість по аліментам виникла у зв`язку з важкою хворобою позивача. Стороною позивача суду не представлено доказів, з яких би вбачався час виникнення заборгованості, а відповідно і не доведено обставину, що така заборгованість виникла саме внаслідок тяжкої хвороби, або іншої обставини, що має істотне значення. Суд констатує, що встановити наведені обставини, на підставі наявних у справі доказів неможливо. З огляду на викладене суд констатує недоведеність позивачем своїх вимог в цій частині, а як наслідок відсутність підстав для задоволення в цій частині позову. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом враховані всі підтверджені доказами обставини, а тому позов підлягає до часткового задоволення, в частині звільнення позивача від обов`язку подальшої сплати на користь відповідача аліментів на утримання спільних дітей, які стягуються на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2016 у справі №127/17897/16-ц. Стягнення аліментів на підставі рішення суду підлягає припиненню з дня набрання цим рішенням суду законної сили. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: partial