Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

В листопаді 2022 року [PERSON] через свого представника адвоката Чуб Т.В. звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності їй свідоцтва про право власності на кватиру від 06.04.1992, яким посвідчується право приватної власності на кв. [ADDRESS] . В обґрунтування вимог вказала, що 06.04.1992 на ім`я [PERSON] було видано Свідоцтво про право приватної власності на квартиру [ADDRESS] . При цьому прізвище заявника у вказаному правовстановлюючому документі зазначено як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] », що створює їй перешкоду у розпорядженні належним їй на праві власності нерухомим майном. Оскільки внесення змін або виправлень до вказаного документа на час звернення до суду неможливе, [PERSON] просила в судовому порядку встановити факт належності їй свідоцтва про право власності на житло. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.11.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Заявник та представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явились. Представник заявника адвокат Чуб Т.В. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності заявника, просила задовольнити заяву в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Миколаївської міської ради повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Оскільки матеріали містять всю необхідну для вирішення справи інформацію, суд вважає можливим провести розгляд справи без особистої участі заявника та представника заінтересованої особи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. В порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що згідно копії паспорту громадянина України та копії свідоцтва про укладення шлюбу прізвище заявника зазначене як « [PERSON] ». 06.07.1990 на ім`я « [PERSON] . Бюро обміну житлових приміщень Виконавчого комітету Миколаївської міської Ради народних депутатів було видано Ордер на житлове приміщення № 1743 (обмінний). При цьому наймачем кв. [ADDRESS] визначено [PERSON] . В той же час у Свідоцтві про право приватної власності на житло від 06.04.1992, виданому Виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів, визначено, що кв. [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі Рішення Виконкому Ленінської районної ради народних депутатів № 37 від 21.02.1992. Згідно Листа КП «ММБТІ» від 05.04.2021 станом на 28.12.2012 право власності на кв. [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.04.1992 р. До матеріалів справи долучено копію технічного паспорту на кв. [ADDRESS] , згідно якого замовником технічної інвентаризації є [PERSON] . Заявник [PERSON] через свого представника з метою проведення державної реєстрації своїх речових прав на вказане майно звернулась до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, однак отримала відповідь від 25.10.2022, згідно якої повідомлено про неможливість проведення державної реєстрації речових прав через розбіжності написання прізвища заявника у свідоцтві про право власності та у інших документах, в зв`язку із чим рекомендовано звернутись до суду. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Разом з тим, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що на час розгляду справи відсутня можливість внесення змін або виправлень до правовстановлюючого документа, з матеріалів справи не вбачається наявність спору про право, враховуючи, що факт належності [PERSON] правовстановлюючого документа знайшов своє повне підтвердження, а також неможливість заявника у інший спосіб розпорядитись своєю власністю, суд вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved