Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між сторонами 28.08.2010 року, визначити місце проживання їх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з матір`ю та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначила, що сімейне життя сторін не склалось внаслідок різних поглядів на життя, шлюбні стосунки фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Позивач також вказує, що від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею, в добровільному порядку відповідач сплачувати аліменти не бажає, хоча має таку можливість. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою судді від 04.01.2022 року дану позовну заяву було залишено без руху. 07.02.2022 року на виконання вимог ухвали суду від 04.01.2022 р. позивач подала уточнену позовну заяву. 11.02.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження , призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.06.2022 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання [PERSON] та надано сторонам строк для примирення на три місяці. 26.08.2022 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила залишити без розгляду вимогу про визначення місця проживання дітей у зв`язку з досягненням згоди з відповідачем та відсутністю спору. Ухвалою суду від 14.09.2022 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, позовні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей залишено без розгляду за її заявою у зв`язку з відсутністю спору, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні 14.09.2022 р. позивач наполягала на розірванні шлюбу та стягненні аліментів на утримання дітей, вказала, що примирення між сторонами не відбулось. Відповідач в судовому засіданні 14.09.2022 р. заперечував проти розірвання шлюбу, виявив бажання зберегти сім`ю. Проти стягнення з нього аліментів не заперечував, зауважив, що добровільно щомісячно надає позивачу кошти на матеріальне забезпечення дітей, від даного обов`язку не ухиляється. В судове засідання 25.10.2022 р. позивач направила заяву про розгляд справи без її участі, просила задоволити позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання 25.10.2022 р. не з`явився, причини неявки не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. 211 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін і ухвалити рішення за наявними в справі матеріалами.\~ ІІІ. Обставини, встановлені судом, та докази на їх підтвердження Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який був зареєстрований 28.08.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1310, що підтверджується змістом оригіналу свідоцтва про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується змістом свідоцтв про народження (а.с. 7,8). Спір щодо визначення місця проживання дітей між сторонами відсутній, діти проживають за згодою обох батьків з матір`ю. ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню та мотиви суду Щодо вимог про розірвання шлюбу Згідно зі статею 51 Конституції України та\~статті 24 Сімейного Кодексу України\~ шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. В силу ч. 3\~ ст. 56 СК України\~ кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3\~ ст. 105 Сімейного кодексу України\~ шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ ст. 110 цього Кодексу. Положеннями ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На виконання вимог ст. 111 Сімейного кодексу\~Українисудом вживались заходи щодо примирення подружжя, сторонам надавався строк для примирення, після спливу якого позивач наполягала на розірванні шлюбу, вказала, що примирення між подружжям не відбулось, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Беручи до уваги, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, позивач скористалась своїм правом та звернулась до суду з даним позовом, після закінчення строку на примирення, наданого сторонам, наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд вважає, що примушування до шлюбу є неможливим, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для його розірвання. Щодо вимог про стягнення аліментів Статтею 27\~Конвенції\~про\~права дитини, яку ратифіковано Постановою Верховної\~Ради\~України\~№\~789\~ХІІ\~від\~27.02.91\~року (далі - Конвенція), передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками цього обов`язку визначаються за домовленістю між батьками. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина 1 статті 183 Сімейного кодексу України встановлює, що частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідач є батьком двох неповнолітніх дітей та нарівні з матір`ю зобов`язаний утримувати їх до досягнення повноліття. Домовленість між батьками щодо виконання даного обов`язку відсутня, що є\~підставою для\~задоволення вимоги\~позивачки про\~стягнення аліментів. При визначенні розміру аліментів суд керується положеннями ст. 182 СК України, враховує те, що відповідач працює, має достатній рівень матеріального забезпечення, відсутність відомостей про незадовільний стан його здоров`я, беручи до уваги, що відповідач не заперечував щодо вимоги позивача про стягнення аліментів та не оспорював заявлений позивачем їх розмір, з метою забезпечення прав неповнолітніх дітей на належне утримання, суд присуджує аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно і до їх повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. V. Розподіл судових витрат На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн, який сплачений нею при зверненні до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу, та на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн, оскільки при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved