Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

24 грудня 2021 року представник позивача, адвокат Філоненко О.В. звернувся до суду з позовом [PERSON] до [PERSON] , де третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору є Виконавчий комітет Світловодської міської ради в особі органу опіки та піклування про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. В своїх позовних вимогах просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, стягнути з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтуванні позову посилається на те, що від спільного проживання позивач та відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з невиконанням матері [PERSON] своїх батьківських обов`язків стосовно утримання неповнолітньої дитини, позивач був змушений звернутися до суду із позовною заявою про визначення місця проживання дитини. Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2019 року вирішено визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] .На даний час дитина [PERSON] , проживає разом з батьком [PERSON] . Позивач повністю утримує свого сина та піклується про нього. З 2019 року [PERSON] не спілкується з сином, не проявляє до нього материнської турботи, не цікавиться та не відвідує його. Не турбується про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться його життям. Так відповідач проживає окремо, але жодного разу не зателефонувала, не проявила бажання хоча би поцікавитися, чи достатньо її син забезпечений харчуванням, чи належним чином про нього піклується батько, чи правильно дитину виховують, в якому оточенні живе, не вітає зі святами, не дарує подарунки та не надає матеріальної допомоги на виховання та лікування. Ніколи не відвідувала місце проживання сина чи дитячий садок, до якого ходить хлопчик. Нехтування відповідачем свого материнського обв`язку, щодо матеріального забезпечення та піклування відносно малолітньої дитини, змусили позивача звернутися з даним позовом. Ухвалою від 04 квітня 2022 року вирішено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано час для подання відзиву на позов, призначено підготовче судове засідання. (а.с.25-26) Відповідач не скористалася своїм процесуальним правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, відзив до суду не подала. Ухвалою від 12 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.66-67) Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про день, час та місце судового розгляду, у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України, повідомлена належним чином за останнім відомим місцем її реєстрації та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча є повідомленим належним чином. 03 серпня 2022 року подав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. З копії свідоцтва про народження вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . (а.с.8) Судом встановлено, що заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2019 року, місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначено з батьком [PERSON] . (а.с.10, 11) На даний час малолітня дитина [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] . Позивач повністю утримує свого сина та піклується про нього. З 2019 року [PERSON] не спілкується з сином, не проявляє до нього материнської турботи, не цікавиться та не відвідує його. Не турбується про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться його життям. Відповідач жодного разу не зателефонувала, не проявила бажання хоча би поцікавитися, чи достатньо її син забезпечений харчуванням, чи належним чином про нього піклується батько, чи правильно дитину виховують, в якому оточенні живе, не вітає зі святами, не дарує подарунки та не надає матеріальної допомоги на виховання та лікування. Ніколи не відвідувала місце проживання сина чи дитячий садок, до якого ходить хлопчик. Згідно довідки ДНЗ № 6 встановлено, що [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад № 6 «Зірочка». До закладу дитину приводить та забирає тато і бабуся. Мати [PERSON] в закладі не з`являлась та участі у вихованні дитини не приймала. (а.с. 9) Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , встановлено, що комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Світловодської міської ради прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] . (а.с.48- 50) Відповідно до положень Конвенції про права дитини та ЗУ «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Згідно із ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ст.12 того ж Закону зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1-5 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За таких підстав, суд приходить до висновку, що в суді знайшли своє підтвердження вимоги позивача і [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню до свого сина, і є всі підстави для того, щоб позбавити її батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , у відповідності до вимог ст.164 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 того ж Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з вимогами ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач інформацію про наявність чи відсутність на її утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не надала, тому суд дійшов висновку, що відповідач повинна надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Враховуючи те, що відповідач, з часу коли дитина проживає окремо від матері, не надає добровільно коштів на утримання своєї дитини, не забезпечує необхідним одягом, взуттям, канцелярським приладдям, ліками, суд вважає, що вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що позов подано до суду 24 грудня 2021 року, аліменти необхідно стягувати з вказаної дати. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні ним судові витрати у справі, що складаються із сплати судового збору в сумі 908 грн. 00 коп., за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. У відповідності до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 992 грн.40 коп.

Outcome: approved