Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

05 липня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, який в ході судового розгляду уточнила. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 15 березня 1986 року вона уклала шлюб із [PERSON] . В шлюбі у них народилося троє дітей: [PERSON] 1986 року народження, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . 17 липня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано, про що свідчить запис №81 в книзі реєстрації актових записів про розірвання шлюбу відділу РАЦС Красилівського районного управління юстиції. За час шлюбу сторонам було виділено земельну ділянку площею 0,42 га, по [ADDRESS] . У 1989 році сторони почали будувати житло, а саме будинок [ADDRESS] , а станом на 25 червня 1995 року будинок було фактично побудовано та в ньому проводилися внутрішні роботи. Оскільки на момент закінчення будівництва спірного домоволодіння (1996 рік згідно техпаспорта) діяли норми КпШС України, спірне домоволодіння є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки його збудовано в шлюбі, і позивачка має право на його поділ. Зважаючи на вказане просила позов задовольнити, визнати житловий будинок [ADDRESS] , разом з господарськими спорудами спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та у порядку поділу спільного сумісного майна визнати за нею право особистої приватної власності на 1/2 частину будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов, у якому щодо задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що позивачака не довела належними допустимими доказами того, що спірне майно було придбано за спільні кошти подружжя. Позовна заява не містить посилань на те, яким чином позивач могла долучитися до придбання спірного майна, стверджує, що спірний будинок був збудований за його особисті заощадження і він набув права на нього вже після розірвання шлюбу із [PERSON] . Земельна ділянка, на якій розташований будинок, також належить йому на праві власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянкусерії ЯЛ №434276 від 15 листопада 2010 року. Крім того, рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 01 червня 2012 року позивачку було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, окрім того вказаним рішенням встановлено що відповідач є власником спірного будинку. Відповідач [PERSON] також наголошує, що позивачка вже зверталася до суду із позовними вимогами про визнання будинковолодіння спільно-нажитим майном і розподіл майна, а саме відносно спірного будинку за адресою [ADDRESS] , а тому позовна заява у даній справі подана з пропуском позовної давності, без клопотання про її поновлення, без надання доказів поважності причин пропуску. Позивач та її представник адвокат Мандзюк В.Б. в судове засідання не з`явилися, представник позивача [PERSON] подав суду заяву, у якій вимоги позову підтримав, наполягав на їх задоволенні, справу просив розглянути у відсутність позивача та її представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, будь-яких заяв, клопотань суду не надіслав, причини неявки суду не повідомив. Преддставник відповідача [PERSON] проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, а аткож окремо зазначив, що у випадку, якщо суд дійде висновку про те, що спірне майно є майном спільної сумісної власності, то просив застосуватипм строк позовної давності. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини. Як встановлено судом та не заперечується сторонами [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 березня 1986 року про 17 липня 2008 року. Згідно довідки виконкому Михайловецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області від 14 липня 2011 року № 331 25 травня 1989 року було відкрито погосподарський номер на [PERSON] . За даною адресою зареєструвались: власник [PERSON] 1964 року народження, дружина [PERSON] 1968 року народження, дочка [PERSON] 1986 року народження. Згідно довідки виконкому Михайловецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області від 14 липня 2011 року № 332 за домогосподарством [PERSON] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] рахується земельна ділянка в розмірі 0,42 га. Рішенням виконавчого комітету Михайловецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області від 31 грудня 2010 року №9 «Про оформлення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в селі Михайлівці виконком сільської ради вирішив оформити право власності а житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] на [PERSON] . На виконання вказаного рішення відповідачу видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 21 лютого 2011. Згідно технічного паспорту на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , виготовленого 22 липня 2010 року [PERSON] є власником житлового будинку (А1) з прибудовою (а), загальна площа об`єкту 85,1 кв.м., житлова площа 56,5 кв.м. Рік побудови житлового будинку 1996 рік, процент зносу 10 %. Правовстановлюючий документ на земельну ділянку під оспорюваним житловим будинком також виданий на ім`я [PERSON] , що підтверджується копією державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №434276. Рішенням виконавчого комітету Михайловецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області від 10 жовтня 2017 року №90 «Про зміну номера індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] » змінено нумерацію індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] , який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, реєстраційний номер [NUMBER] від 21 лютого 2011 року з №6 га № [NUMBER] . Згідно відомостей з по господарських книг №3 за 1990 рік, №2 за 2001-2005 роки, № 1 за 2006-2010 роки позивачка була зареєстрована в господарстві [PERSON] . Заочним рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 01 червня 2012 року [PERSON] , визнано такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме житловим будинком по [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї від 13 вересня 2021 року №319 виданої Щиборівською сільською радою в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані власник будинку [PERSON] [INFO] , його дружина [PERSON] [INFO] , та син власника [PERSON] [INFO] за адресою Відповідно до ст.\~5\~ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Позивач посилається\~на те,\~що спірний\~житловий будинок\~було побудовано\~за період\~перебування сторін\~у зареєстрованому\~шлюбі з\~15\~березня 1986\~року про\~17\~липня 2008\~року,\~а тому\~застосуванню підлягають\~нормиКодексу про шлюб та сім`ю\~України(далі -\~КпШС України) та\~Сімейного кодексу\~України . Згідно статей\~22,\~23,\~28 КпШС України, статті 16\~Закону України «Про власність», статей\~112,\~118 ЦК Української РСР\~(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, при цьому вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Згідно ч.1 ст. 28 КпШС України\~в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Відповідно до ч. 1\~ст. 29 КпШС України\~якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Згідно із\~статтею 60 Сімейного кодексу\~України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто,\~статтею 60 Сімейного кодексу України\~встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Якщо ж\~заява,\~одного з\~подружжя,\~про те,\~що річ\~була куплена\~на її\~особисті кошти\~не буде\~належним чином\~підтверджена,\~то презумпція\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя не\~спростована.\~Таким чином,\~тягар доказування\~у справах\~цієї категорії\~покладено на\~того із\~подружжя,\~хто заперечує\~проти визнання\~майна об`єктом\~спільної сумісної\~власності подружжя.\~Вказані висновки\~зроблені судом\~з врахуванням\~правових позицій,\~викладених у\~постановах Верховного\~суду від 09 липня 2021 року справа № 161/8116/19 та від 18 травня 2022 року справа №307/3489/18. Відповідач у\~відзиві на\~позов посилається\~на те,\~що оспорюваний\~житловий будинок\~був збудований\~за рахунок\~його особистих\~коштів,\~разом з\~тим будь-яких\~належних,\~достатніх та\~допустимих доказів\~на спростування\~презумпції права спільної сумісної власності подружжя суду не подав. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 308/2695/16-ц Верховний Суд зазначив, що системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті\~181, пункт 6 частини першої статті\~346, статей\~350\~та\~351 ЦК України\~) та «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком за своїм юридичним статусом, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз статей 60, 63, 69\~Сімейного кодексу\~України та статей 328, 331, 368, 372\~ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Наведене дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, за визначених законом умов, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін». Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 грудня 2018 року у справі № 525/511/16-ц, від 20 лютого 2020 року у справі № 496/6067/15-ц. Таким чином, зважаючи на те, що спірний будинок був побудований у період шлюбу, а відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, суд доходить висновку, що житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Стосовно клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд зауважує, що згідно із ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Відповідач обґрунтовував заяву про застосування позовної давності тим, що позивач подавала аналогічний позов у 2012 році, який ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2012 року був залишений без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання (а.с. 67). Відповідно до приписів частини першої та другої статті 20 Сімейного кодексу України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до\~Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до приписів ст. 72 Сімейного кодексу України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2021 року у справі № 710/122/20 зазначено, що «перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14456цс18), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19). Постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі №203/304/17 Верховний суд даючи оцінку застосування позовної давності щодо вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, наголосив, що вирішуючи питання початку перебігу строку позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки саме по собі припинення шлюбу не є свідченням порушення права власності когось із подружжя. Тобто визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Красилівського районного управління юстиції у Хмельницькій області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 17 липня 2008 року, про що зроблено актовий запис №81. [PERSON] після розірвання шлюбу з відповідачем зверталася до Красилівського районного суду із позовом до [PERSON] про визнання будинковолодіння за адресою [ADDRESS] спільно нажитим майном подружжя та поділ майна подружжя. Згідно штаму вхідної кореспонденції Красилівського районного суду на позовній заяві [PERSON] , позовна заява отримана судом 13 січня 2012 року. Таким чином, станом на час звернення з позовом в 2012 році [PERSON] знала про порушення свого права. Позивач не обґрунтувала та не посилалась на наявність поважних причин пропуску позовної давності, які об`єктивно перешкоджали їй звернутися із вказаним позовом раніше. За змістом ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зважаючи на вказане, оскільки позов подано [PERSON] з пропуском строку позовної давності та позивачкою не доведено поважність причин його пропуску, суд доходить висновку, що в задоволенні позовної вимоги про визнання житлового будинку з господарськими спорудами спільною сумісною власністю слід відмовити у зв`язку із спливом позовної давності. Позовна вимога про визнання права на 1/2 частку нерухомого майна є похідною вимогою, тому також задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed