Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

У серпні 2022\~ року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати виконавчий напис № 6002, вчинений 11.07.2019\~ року приватним нотаріусом\~ Київського міського нотаріального округу Гуревічовим\~ Олегом Миколайовичем, про стягнення із [PERSON] \~ на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість у розмірі 10093,56 грн,\~ таким, що не підлягає виконанню, відшкодувати судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на початку січня 2022 року позивач довідалася про арешт її банківських рахунків на підставі постанови державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Хайдарі Р.Р. Ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження № 59579812 із автоматизованої системи виконавчих проваджень, позивачу стало відомо про існування виконавчого напису № 6002, вчиненого 11.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ\~ "Фінансова компанія управління активами" грошових коштів на загальну суму 10 093 гривні 56 копійок. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, так як нотаріус під час його вчинення допустив\~ порушення вимог ст.ст.87-88 Закону України «Про нотаріат», оскільки виконавчий напис вчинений не на оригіналі кредитного договору, відповідачем не доведено факт безспірності заборгованості, нотаріус не повідомив позивача, як боржника про вимогу кредитора, письмову вимогу від відповідача позивач не отримувала, відомостями про заміну кредитора позивач не володіла. Позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом\~ Київського міського нотаріального округу Гуревічовим\~ Олегом Миколайовичем,\~ який зареєстрований в реєстрі за № 6002, вчинений 11.07.2019 року про стягнення з боржника\~ [PERSON] \~ на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 10093,56 грн. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 01.09.2022 року залишив позов [PERSON] без руху та надав позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали. (а.с. 34-35) 12.09.2022 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків, надано квитанцію про сплату судового збору. (а.с. 37-38) Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 13.09.2022 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного провадження (а.с. 39-40) 05.10.2022 року в судовому засіданні представник позивача [PERSON] подав заяву про відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правову (правничу) допомогу, про дату наступного засідання повідомлений особисто під розписку. 24.10.2022 року позивач в судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, жодних клопотань чи заперечень суду не подала. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Директор ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Велікданов С.К. направив на адресу суду клопотання про врегулювання спору за участю судді, а також відповідно до вимог ст.206 ЦПК України надав заяву про визнання позовних вимог [PERSON] в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та в порядку ст. 142 ЦПК\~ просили стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 496 грн., а решту судового збору в розмірі 496 грн. просили\~ повернути позивачу з державного бюджету, також подали клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу з 6600 грн до 1907 грн. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, жодних клопотань чи заперечень суду не подав. Третя особа державний виконавець Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),\~ в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, жодних клопотань чи заперечень суду не подав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 11.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за № 6002 про стягнення із [PERSON] за кредитним договором №73244/0005XSGF від 05.04.2013 року, укладеним із Публічним акціонерним товариством "Платинум Банк", яке на підставі договору факторингу № 20160524-Г від 24.05.2016 року відступило право вимоги за даним кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", і яке, в свою чергу, на підставі договору відступлення прав вимоги № 20182407-1/2 від 24.07.2018 року\~ відступило право вимоги за даним кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", заборгованості за період з 23.05.2016 року по 31.05.2019 року в розмірі 10093,56 грн, у тому числі 5000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2202,05 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами, 1691,50 заборгованості за нарахованою та несплаченою пенею, 150,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису. (а.с. 8). Постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 18.07.2019 року було відкрито виконавче провадження № 59579812 про стягнення із [PERSON] заборгованості па підставі виконавчого напису нотаріуса та в подальшому постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ЦМУ МЮ ( м. Київ) Тарасенко В.О. від 16.01.2020 року, зазначене виконавче провадження було передано із Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області до Києво-Святошинського РВ ДВС ЦМУ МЮ ( м. Київ), а останнім вказане виконавче провадження було прийнято до виконання на підставі постанови про прийняття виконавчого провадження від 16.01.2020 року та в подальшому ВП № 59579812 передано на виконання Вишневому відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ ( м. Київ) В ході виконавчих дій державним виконавцем Хайдарі Р.Р. було винесено постанову про арешт коштів боржника. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України "Про нотаріат" (далі Закон "Про нотаріат") нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно ст. 89 Закону України "Про нотаріат" у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, для одержання виконавчого напису подаються нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п.2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, якою було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Суду не надано доказів, що стягувачем та нотаріусом було дотримано вимоги необхідні для вчинення виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05 червня 2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Для правильного застосування положень стст.87, 88 закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Висновок щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах зроблено Великою палатою ВС у постанові від 29.03.2019 р. по цивільній справі №137/1666/16-ц. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення-вимоги про наявність такого боргу. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Суду не надано відповідачем доказів тому, що приватному\~ нотаріусу\~ Гуревічову О.М. стягувачем надавалися: - оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору; - засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як встановлено судом, кредитний договір № 73244/0005XSGF від 05.04.2013 року,\~ було укладено в простій письмовій формі та нотаріально не посвідчено, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса. Суду не надано доказів і тому, що боржник [PERSON] була\~ повідомлена\~ за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення ним кредитних зобов`язань з пропозицією ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Отже, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі №826/20084 від 20 червня 2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, суд враховує позицію відповідача у даній справі, який позов визнав. Згідно з вимогами ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.\~\~\~\~ Відповідно до ст.10, ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~\~ Суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Отже, позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню обґрунтовані та підлягають задоволенню. В той же час, вимога позивача про стягнення судових витрат підлягає частковому задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги\~ у розмірі 6600 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. В позовній заяві позивачем зазначено, що [PERSON] понесла витрати на правову допомогу в розмірі 66000 грн. Як вбачається з протоколу № 23-01-22-Ц узгодження видів, обсягів та договірної ціни за надання професійної правової допомоги (виконання робіт) [PERSON] , адвокатом\~ Лютим О.В. надано\~ наступні послуги: консультація з приводу правовідносин між сторонами 200 грн., витребування та опрацювання отриманих документів для звернення із позовом 1400 грн., складання і подання позовної заяви 2000 грн., складання процесуальних документів по справі після відкриття провадження та представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції 3000 грн. Враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого наведення справи часу), з огляду на те, що позовну заяву розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, адвокат Лютий О.В. приймав участь лише в одному судовому засіданні, яке тривало 5 хвилин, подав лише одну заяву про відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правову (правничу) допомогу,\~ тобто такої дії як складання процесуальних документів по справі після відкриття провадження у справі- не було, та враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат і визнання позову,\~ суд приходить до висновку про зменшення понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу з 6600 грн.\~ до 3600\~\~ грн.,\~ які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 142 ЦПК України, та\~ ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Так як позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 992,40 грн. та просить стягнути суму судового збору з відповідача, який визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті,\~ тому\~ з відповідача підлягає стягненню 50 % від сплаченої суми судового збору, інші 50% підлягають поверненню позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України.

Outcome: approved