Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення коштів за договором позики. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.07.2021 між позивачем та [PERSON] у письмовій формі укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача у позику кошти у сумі 58000 грн, які зобов`язався повернути у термін до 17.07.2022. Указані обставини, на думку позивача, підтверджуються наявністю письмової розписки, особисто складеної та підписаної відповідачем, форма та зміст якої відповідають вимогам закону, встановленим до договору позики. При цьому на момент укладення договору позики [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , а тому позивач вважає, що згідно з ч. 3 ст. 61 СК України гроші, отримані за вказаним договором, були об`єктом права спільної сумісної власності відповідачів як подружжя. Відтак відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України укладення договору позики за таких умов створює обов`язок обох з подружжя до його виконання. Проте відповідачі зобов`язання за договором позики не виконали та позичені кошти позивачеві не повернули. Неодноразові вимоги позивача щодо повернення цих коштів відповідачі ігнорують. За таких підстав позивач просить стягнути у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 17.07.2021 у сумі 58000 грн. 20.07.2022 заяву про забезпечення позову повернуто позивачеві. 05.09.2022 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 04.10.2022, наданий учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. 08.09.2022 частково задоволено заяву позивача та забезпечено позов у даній цивільній справі шляхом: 1) заборони [PERSON] вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 0,5541 га, яка знаходиться за адресою: с/р Литвинівська Підгаєцького району Тернопільської області, кадастровий номер 6124883500:01:002:0003, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 2) заборони [PERSON] вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна, а саме: 2/5 часток квартири за адресою: [ADDRESS] . 04.10.2022 судове засідання відкладене на 03.11.2022 у зв`язку з відсутністю доказів належного повідомлення відповідачів. 03.11.2022 усними ухвалами, занесеними до протоколу судового засідання, постановлено відмовити у задоволенні клопотання позивача про винесення окремої ухвали стосовно посадових осіб відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, а також задовольнити клопотання позивача про подання додаткового доказу. 03.11.2022 у судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Пояснила, що відповідачі не виконують свої зобов`язання за договором позики від 17.07.2021 та позичені кошти у сумі 58000 грн не повертають. Позивач в усному порядку зверталась з вимогою повернути кошти, однак відповідачі ці вимоги ігнорували та кошти до цього часу не повернули. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У судове засідання 03.11.2022 відповідачі [PERSON] та [PERSON] , належним чином повідомлені про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явились без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідачі не скористались. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідачів не надходило. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та оглянувши оригінал розписки від 17.07.2021, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням договору позики, та регулюються главою 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Суд встановив, що 17.07.2021 [PERSON] особисто написав боргову розписку, у якій зазначив, що позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 58000 грн, які зобов`язався повернути не пізніше як до 17.07.2022. Також у розписці зазначено, що позика отримана в м. Тернопіль, а розписка не складена під впливом примусу, психологічного чи фізичного тиску та тяжкої обставини. Такі обставини підтверджуються копією розписки від 17.07.2021 (а.с. 5), оригінал якої наявний у позивача та був оглянутий судом у судовому засіданні. Відтак суд вважає доведеними обставини щодо укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики від 17.07.2021, за умовами якого позикодавець [PERSON] передала у власність позичальникові [PERSON] грошові кошти у сумі 58000 грн, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у термін до 17.07.2022. Також доведеним є факт виконання позивачем свого зобов`язання за цим договором позики та передача позивачем і отримання відповідачем коштів у сумі 58000 грн. Щодо солідарного обов`язку відповідачів повернути позику суд зазначає таке. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві\~спільної сумісної власності\~незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак положення ст. 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором,\~є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Відтак за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.\~Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України). Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі 638/18231/15-ц. Як вбачається з копії рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.09.2021, ухваленого у справі № 607/14775/21, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04.09.1993. Даний шлюб 16.09.2021 розірваний указаним вище судовим рішенням, а тому станом на 17.07.2021, тобто на момент укладення спірного правочину, відповідачі перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. Відтак, оскільки презумпція спільності права власності відповідачів як подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, зокрема на отримані від позивача у позику кошти у сумі 58000 грн, відповідачами не спростована, суд вважає доведеним позивачем обов`язок солідарного виконання відповідачами зобов`язання за договором позики від 17.07.2021. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Також статтею 545 ЦК України\~визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник\~видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Разом з тим відповідачі свої зобов`язання за договором позики від 17.07.2021 не виконали та суму позики позивачеві не повернули. Указане підтверджується наявністю оригінала боргової розписки у позивача. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відтак суд встановив порушення відповідачами майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 17.07.2021 у сумі 58000 грн. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією ID 8070-0451-8190-5209 від 19.07.2022. Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню у рівних частинах з відповідачів на користь позивача. Також відповідно\~до ч.\~7,\~8\~ст.\~158\~ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. З урахуванням даних норм закону, враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, та приймаючи до уваги відсутність клопотань учасників справи про скасування заходів забезпечення позову, суд не вбачає підстав для скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.09.2022.

Outcome: approved