Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 20.04.2016 р. він взяв шлюб із відповідачем; від шлюбу подружжя має доньку [PERSON] , [INFO] . Як зазначається позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом, згодом після укладення шлюбу між подружжям почали виникати сварки, з кожним днем стосунки погіршувалися, з грудня 2021 р. шлюбні відносини між подружжям припинені. На переконання позивача, шлюб існує формально, між подружжям не має любові та поваги один до одного, подружжя стало чужими людьми. В судове засідання, в якому ухвалено судове рішення, позивач\~не з`явився, в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує\~ у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в окремо наданій суду заяві повідомила про те, що не заперечує проти розірвання шлюбу та просила суд про розгляду справи у її відсутності. Як встановлено судом, 20.04.2011 р. між позивачем та відповідачем за цим позовом був зареєстрований шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис та видано свідоцтво, що підтверджується відповідною копією свідоцтва. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні відносини сторін припинені з грудня 2021 р. (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Правовідносини між учасниками справи виникли з сімейних правовідносин, зокрема, із розірвання шлюбу та регулюються ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст. 51 Конституції України, ст. 24, ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 104 СК України. Суд,\~дослідив докази,\~надані у\~порядку ст.ст.\~76-80,\~ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України,\~в межах\~заявлених позовних\~вимог,\~дійшов до\~висновку про\~наявність підстав\~для задоволення\~позову,\~виходячи з\~наступного.\~ За ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачають, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року). Таким чином, суд, з`ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що відсутня вільна згода позивача на шлюб із відповідачем, а також дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (сварки, втрата любові та поваги ), врахував те, що відповідач просила задовольнити позов, дійшов до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги те, що відповідач не скористалася правом брати участь у судових засіданнях, правом надання відзиву на позовну заяву, не клопотала про надання строку для примирення подружжя тощо, у зв`язку з чим суд мав би змогу дійти до іншого висновку у даній справі. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України): з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved