Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.11.2006 року, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки. За час перебування у шлюбі сторонами було нажито наступне майно: 1)Автомобіль Деу Ланос 2008 р. в., сірого кольору, держномер [NUMBER] , VIN - [NUMBER] . Автомобіль було придбано за допомогою кредиту через ЗАТ «Альфа- Банк» та було оформлено на ім`я позивача. Відповідно до отриманого висновку спеціаліста вартість вказаного авто на даний час складає 88506,00 грн. Даний автомобіль на даний час перебуває у володінні та користуванні відповідача. Зважаючи на вказане, вважає, що відповідач має відшкодувати 1/2 частину вартості автомобіля позивачеві як компенсацію частки спільно нажитого майна. За час перебування у шлюбі сторони мешкали у домоволодінні за адресою [ADDRESS] . Зважаючи на вказані сімейні стосунки, позивач продала належну їй квартиру за адресою [ADDRESS] , яка нею була нажита до вказаного шлюбу із відповідачем, та вклала вказані кошти у ремонт та облаштування вказаного домоволодіння. Відповідно до отриманого висновку експерта від 06.09.2021 р. вартість вказаних невід`ємних поліпшень (виконаних ремонтних робіт та ін.) складає 137470,00 грн. Зважаючи на те, що вказані поліпшення не можуть бути виокремленими від вказаного домоволодіння та здійснені за рахунок 100% коштів позивача, вважає, що вартість даних поліпшень має бути в повному обсязі відшкодована відповідачем позивачеві. Також у період шлюбу сторонами було придбано ряд предметів меблів та ін., які також залишились у володінні відповідача: -кухня (набір меблів) вартістю 3600,00 грн. -кімнатний гарнітур Злата Меблі «Полонез» вартістю 4212,00 грн. -спальня (набір меблів) «Софія» вартістю 11290,00 грн. -меблі передпокою вартістю 250 грн. -комп`ютерний стіл вартістю 650 грн. -пральна машинка Samsung WF7520NUV вартістю 8000 грн. -диван вартістю 4800,00 грн. -кутова шліфмашинка (т. з. «болгарка») вартістю 3000,00 грн. -газонокосарка вартістю 5000,00 грн. -водяний насос вартістю 2000,00 грн. Загальна вартість вказаних речей та меблів складає 42802,00 грн. Зважаючи на те, що вказані меблі та речі були нажиті сторонами спільно, за спільні кошти, однак на даний час залишились у відповідача, він має відшкодувати позивачеві 1/2 частину вартості вказаних предметів у розмірі 21401 грн. У зв`язку з викладеним позивачка [PERSON] просила суд: визнати майно, придбане під час шлюбу [PERSON] та відповідачем [PERSON] спільним сумісним майном подружжя, розділити спільно нажите майно, а саме автомобіль, що являється об`єктом спільної сумісної власності подружися, стягнувши при цьому вартість 1/2 частини вартості автомобіля у розмірі 44253,00 грн. з [PERSON] на користь [PERSON] та залишити вказаний автомобіль у власності відповідач; стягнути з [PERSON] не користь [PERSON] вартість здійснених невід`ємних поліпшень житлового будинку з госпспорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] ; у розмірі 137470,00 грн.; стягнути з [PERSON] не користь [PERSON] 1/2 частину вартості меблів та речей (згідно з наведеним у тексті позову переліком) у розмірі 21401,00 грн., розподілити судові витрати. Відповідач [PERSON] з позовними вимогами не погодився, зазначив, що позивач стверджує, що кошти, які вона отримала від продажу квартири по [ADDRESS] вона витратила на ремонт та облаштування будинку по [ADDRESS] , однак, вказані твердження позивача спростовуються договором купівлі-продажу квартири від 30.12.2008 року, до коштів, за які позивач продала свою квартиру, він не мав жодного відношення, не був присутнім при посвідчені договору. Кошти, які позивач одержала від продажу вказаної квартири вона витратила на свої власні потреби та на потреби свого сина - [PERSON] . Тому, вважає що позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення за рахунок 100% коштів позивача поліпшень будинку, тому вимоги про відшкодування в повному обсязі їй вартості цих поліпшень у розмірі 137470,00 грн. задоволенню не підлягають. Зазначає, що вимоги позивачки щодо предметів меблів є необгрунтованими, доказів придбання в період шлюбу переліченого в позові майна та його дійсної вартості на момент звернення до суду позивач не надає. Щодо вимог позивача розділити автомобіль, то такі\~вимоги відповідач\~вважає абсолютно\~безпідставними та\~такими,\~що не\~підлягають задоволенню,\~оскільки позивач\~була зареєстрованим власником вказаного автомобіля, оскільки вказаний автомобіль, який є спільною власністю подружжя без його відома, без згоди вибув із власності позивачки, про що вона не повідомила ні його ні суд. Посилання позивача на те, що на даний час автомобіль перебуває в його володінні та користуванні є неправдивими та спробою ввести суд в оману. Заперечує проти стягнення з нього понесених судових витрат, витрат на правову допомогу. Крім того, відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу дітей не мають. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19.03.2020 року шлюб між ними розірваний. В період\~шлюбу за\~спільні кошти\~сторонами був\~набутий автомобіль, що не оспорюється відповідачкою. Право власності оформлено на відповідачку. Вказаний автомобіль, який є спільною власністю подружжя без його відома, без його згоди вибув (відчуджений) із власності відповідачки, про що вона не повідомила ні його, ні суд. У зв`язку з викладеним, позивач просив суд визнати автомобіль об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , набутим за час шлюбу, в порядку поділу спільного майна подружися, стягнути з [PERSON] як компенсацію вартості 1/2 частини об`єкту права спільної сумісної власності в розмірі 44253,00 грн. Відповідач за зустрічним позовом заперечувала проти позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дійшов до наступних висновків. Згідно ст.ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, з письмових матеріалів справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 03.11.2006 року в Інгулецькому відділі реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 266 (а.с. 10). Згідно рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.03.2020 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 192). Вирішуючи по суті заявлену позовну вимогу стосовно транспортного засобу Daewoo Lanos 2008 р.в., суд виходить з наступного: Згідно ч.4 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором купівлі-продажу жодних застережень не передбачено. Таким чином, домоволодіння, придбане в період перебування сторін у шлюбі, тобто воно є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю сторін по справі, то частки кожного з них є рівними. За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69, 72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя,\~наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК (п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). За змістом ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Частиною 3 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно кредитного договору від 01.07.2008 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 48800 грн. для придання транспортного засобу Daewoo Lanos 2008 р.в., державний номер [NUMBER] , № кузову [NUMBER] (а.с. 12, 13, 14). Станом на 08.04.2013 рік кредитна заборгованість погашена (а.с. 15). Крім того, автомобіль Daewoo Lanos 2008 р.в., державний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] зареєстрований 29 травня 2020 року за громадянином [PERSON] (100). Так, відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Разом з тим, при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, що потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже,\~як встановлено\~письмовими матеріалами\~справи,\~спірний автомобіль\~було відчужено\~громадянину [PERSON] ,\~водночас [PERSON] не скористався своїм правом, передбаченим частиною 2 статті 65 СК України, щодо звернення з позовом про визнання договору,\~на підставі\~якого автомобіль\~було відчужено,недійсним як такого, що укладений без йогозгоди, в даний час цей автомобіль є власністю іншої особи, тому не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і, відповідно, не може враховуватися при поділі майна. За таких обстави, суд доходить до висновку про необхідність відмовити позивачці [PERSON] в задоволенні даної позовної вимоги. Згідно вимог за зустрічним позовом позивач [PERSON] просив суд визнати автомобіль об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , набутим за час шлюбу, в порядку поділу спільного майна подружися, стягнути з [PERSON] як компенсацію вартості 1/2 частини об`єкту права спільної сумісної власності в розмірі 44253,00 грн. Однак, за вищевказаних обставин суд відмовляє з задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Вирішуючи по суті позовну вимогу про стягнення вартості здійснених невід`ємних поліпшень, суд доходить наступного висновку: Згідно висновку експерта №45/21 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, ринкова вартість виконаних невід`ємних поліпшень в домоволодінні [ADDRESS] після проведених ремонтно-будівельних робіт в період з травня по 01 вересня 2009 року складає 137470 грн. (а.с.136-150). Крім того, посилання позивачки щодо здійснення поліпшень в домоволодінні [ADDRESS] за рахунок її коштів знайшли свої підтвердження в письмових матеріалах справи, оскільки дійсно нею було продано власну квартиру (а.с. 95), при цьому відповідач не надав належних та допустимих доказів використання позивачкою [PERSON] коштів від продажу квартири на власні потреби. За таких обставин, суд доходить до обґрунтованого висновку про задоволення вказаної позовної вимоги. Вирішуючи по суті питання щодо стягнення з відповідача [PERSON] 1/2 частину вартості меблів та речей у розмірі 21401 грн., суд виходить з наступного: У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в уточненому позові позивачка [PERSON] вказує, що у період шлюбу сторонами було придбано ряд предметів меблів та ін., які залишились у володінні [PERSON] . При цьому, доказів придбання в період шлюбу переліченого в позові майна та його дійсної вартості на момент звернення до суду позивач не надає. Жодних доказів на підтвердження дійсної вартості та наявності у\~ [PERSON] вказаного майна не надає. За вказаних обставин, суд доходить до висновку, що зазначена позовна вимога є недоведеною, а отже в її задоволенні слід відмовити. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн., а також документально підтверджені витрати за проведену оцінку невід`ємних поліпшень у розмірі 5000 грн. (а.с. 171) На підставі викладеного,

Outcome: partial