Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

1. Описова частина 20.12.2021 [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у якому просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні [PERSON] квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] із зазначеного помешкання зі зняттям їх з реєстрації за вказаною адресою. Короткий виклад доводів позивача, заперечень відповідача На обґрунтування позову [PERSON] вказала, що вона є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.09.2008, який посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Богатирчуком А.М. Позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але на даний час проживає зі своїм чоловіком за адресою: [ADDRESS] . Позивач та члени її сім`ї - [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син), проживали у квартирі [ADDRESS] . У 2013 році чоловік позивача, [PERSON] , [INFO] , згідно рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 30.11.2012 року №683, отримав квартиру в [ADDRESS] , у зв`язку з чим, вся родина позивача у складі трьох чоловік переїхала жити за вищевказаною адресою. Через деякий час, позивачка вирішила навідатись до своєї квартири [ADDRESS] та помітила, що змінений вхідний замок у дверях. Вона почала дзвонити та стукати у двері. Двері відчинив невідомий їй чоловік, який згодом представився як [PERSON] . На її запитання щодо зміни замків у вхідних дверях [PERSON] почав кричати на неї та ображати нецензурною лайкою, а також повідомив, що квартира тепер його власність, він зареєстрований та проживає за цією адресою разом з родиною. На її звернення до Бердичівським районного відділу поліції їй рекомендовано звернутися до суду. Згідно витягу №6301 про зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб від 18.08.2021 року за адресою; [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , \~ \~ \~ \~ [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачу не зрозуміло як без її згоди могли провести реєстрацію вказаних вище осіб, та яким чином вони зайшли до її квартири та на даний час проживають у ній. Позивач неодноразово просила відповідачів припинити користуватися житлом, знятися з реєстрації та виселитися з квартири у добровільному порядку та не чинити позивачеві перешкоди у здійсненні права власності на квартиру, однак відповідачі не звертають на це увагу та продовжують проживати у квартирі, стверджуючи, що це їх власність. Право користування зареєстрованих осіб, які проживають у квартирі [ADDRESS] , обмежує право [PERSON] на користування цим майном. Відповідачі не є членами сім`ї власника квартири, угоди між ними про безоплатне користування жилим приміщенням не укладено, тому відсутні правові підстави для користування відповідачів спірним житловим приміщенням. У судовому засіданні відповідачі проти задоволення позову заперечили, мотивуючи, що в житлі проживають правомірно із 2013 року та іншого житла у власності вони не мають. Представник відповідачів адвокат Ковальчук А.О. заперечив проти позову, мотивуючи тим, що відповідачі на законних підставах у 2013 році вселилися у пусту квартиру, на яку їм було видано ордер виконкомом Бердичівської міської ради, а чоловікові позивачки надано квартиру більшої площі. Відповідачі вселялися у звільнену квартиру. Будь-яких речей позивачки у квартирі не було. Вселяли їх працівники Жеку Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 19.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 06.07.2022 підготовче провадження у справі закрито. Ухвало суду від 23.08.2022 поновлено процесуальний строк та до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів залучено Бердичівську міську раду. Позивачка у судовому засіданні пояснила, що вона у 2008 році купила квартиру [ADDRESS] . Її чоловік перебував на квартирному обліку як інвалід. В подальшому чоловікові надано трикімнатну квартиру по [ADDRESS] . Представники Бердичівської міська рада до неї телефонують та вимагають, щоб вона писала відмову від своєї квартири та стали їй погрожувати. Вона не розуміє чому вимагають у неї, щоб вона відмовилася від своєї власності. Представник третьої особи Окуль О. заперечила проти задоволення позову, оскільки позивача не виконала свого обов`язку про передачу спірної квартири у власність територіальної громади. На даний час виконавчим комітетом Бердичівської міської ради пред`явлено позов про припинення права власності на спірну квартиру за позивачкою. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 22.09.2008 [PERSON] купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 11). 02.10.2008 [PERSON] зареєструвала своє право власності на [ADDRESS] у Державному комунальному підприємстві Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації (а.с. 12). Відповідно до акта уповноважених працівників МК ВЖРЕП № 7 від 11.08.2021, затвердженого директором МК ВЖРЕП № 7, [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] , про що ствердили сусіди (а.с. 14). На звернення [PERSON] до Бердичівського РВП щодо прийняття мір до [PERSON] заявниці повідомлено, що між учасниками конфлікту наявні правовідносини, які носять цивільно-правовий характер (а.с. 15). [PERSON] із 05 лютого 2021 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що вбачається із її копії паспорта. Із 01 лютого 2013 року до 02.05.2021 позивачка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-18). Відповідно до копії паспорта чоловік позивачки [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] із 01.02.2013 (а.с. 21-22). [PERSON] є особою із інвалідністю та є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року, йому видано посвідчення категорії 1 серії [NUMBER] (а.с. 24). Згідно витягу № 6301 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] із 12 липня 2013 року, [PERSON] , із 12 липня 2013 року, [PERSON] із 12 липня 2013 року а також [PERSON] із 05.02.2021 року (а.с. 26). Відповідно до ордера на житлове приміщення № 9 від 30.11.2012, виданого [PERSON] , йому в складі сім`ї 3 осіб ( [PERSON] , [PERSON] дружина, [PERSON] - син) надано право на зайняття житлового приміщення квартиру [ADDRESS] (а.с. 96). Згідно протоколу засідання № 7 від 03.08.2012 [PERSON] , який в складі сім`ї з 3 осіб перебуває на квартирному обліку в пільговій черзі учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії з 21.04.1993, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії із 17.08.2012, планується надати трикімнатну квартиру при умові передачі двохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у приватній власності до комунальної власності міста (а.с. 97-100). Відповідно до рішення виконкому Бердичівської міської ради від 30.11.2012 № 683 виконком вирішив видати свідоцтва про право власності на нерухоме майно та комунальному підприємству «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати право власності на нерухоме майно згідно із додатками № 1 та № 2 до цього рішення (а.с.23). Відповідно до списку розподілу квартир сім`ям учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕМ 1 категорії [PERSON] в складі сім`ї 3 особи передано трикімнатну квартиру по [ADDRESS] . У примітці зазначено,- "здає двокімнатну квартиру [ADDRESS] " (а.с. 103). Відповідно до акта прийому-здачі квартири [ADDRESS] , складений 28.02.2013 директором МК ВЖРЕП № 3 та [PERSON] , директор прийняв, а [PERSON] здала житлове приміщення та квартирне обладнання в доброму стані (а.с. 105). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 27.01.2017 [PERSON] являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії. Відповідно до рішення від 20.06.2013 № 266 виконкому Бердичівської міської ради [PERSON] , 1957 р.н. як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії на склад сім`ї 3 особи надано квартиру [ADDRESS] (а.с. 106). Згідно ордера на житлове приміщення № 4 від 20.06.2012, виданого [PERSON] , йому в складі сім`ї 3 осіб ( [PERSON] , [PERSON] дружина, [PERSON] - син) надано право на зайняття житлового приміщення - квартиру [ADDRESS] . Особовий рахунок на оплату комунальних послуг за постачання теплової енергії у квартиру [ADDRESS] оформлено на [PERSON] . Також [PERSON] укладено договір на постачання електричної енергії у квартиру [ADDRESS] . На квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] виготовлено технічний паспорт. Свідок [PERSON] , син позивачки, пояснив, що відповідачів він не знає. Вони до 2013 року проживали по [ADDRESS] . Потім батько, як інвалід отримав трикімнатну квартиру на вул. Одеській, куди вони переселилися. До квартири матері вони прийшли із поліцією, намагалися відкрити двері. Замки були замінені. Їм відкрили двері та на них накинулися. Там проживає [PERSON] . Поліція надала відповідь, щоб зверталися в цивільно-правовому порядку. Мати не надавала згоду на реєстрацію відповідачів та на їх вселення. Ключі були у них вдома. Мати не передавала нікому ключів. [PERSON] казав, що виконком надав йому ордер. Батьки перебувають в шлюбі. Мати не відмовлялася від квартири. [PERSON] пояснив, що він перебуває із позивачами у хороших стосунках, відповідачів не знає. Квартиру вони купили, зробили ремонт, поставили вікна, але не планували продавати. Зі слів позивачки знає, що у її квартирі проживають відповідачі. Відповідачі не є квартиронаймачами чи квартирантами. [PERSON] не передавала нікому ключів від квартири. Свідок [PERSON] пояснив, що він чоловік позивачки. Його дружина купила квартиру, а він стояв 22 роки на обліку на отримання житла. Йому міськвиконком надав житло на [ADDRESS] . До того вони проживали по [ADDRESS] . Вони переїхали на вул. Одеську, а куплена дружиною квартира залишилася закритою. Дружина пішла до квартири через тиждень, а там замінені замки. Туди когось заселили без їх відома. Йому дали трикімнатну квартиру як інвалідові, а квартира дружини має їй належати. На час купівлі спірного житла у 2008 році він та позивачка перебували в шлюбі. Відповідачів він не знає і знати не хоче. Дружина нікому не надавала ключів від квартири по [ADDRESS] та не надавала дозвіл на вселення туди інших осіб. Такого, щоб дружина мала відмовитися від своєї квартири йому не відомо. Про те, що у власності дружини була квартира виконком знав. Умов, щоб передати квартиру по [ADDRESS] не було. Був лише один випадок коли із міськвиконкому телефонували та запитували, де відмова від квартири по [ADDRESS] , на що він став їм погрожувати зверненням до різних установ. Чи наявна правова підстава на вселення [PERSON] у спірну квартиру йому не відомо. Норми права заснована судом Відповідно до статті 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~\~статті 150 ЖК УРСР\~\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У\~статті 7 ЖК УРСР\~передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Статтею 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Згідно із частиною першою\~статті 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями\~статті 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (частина перша\~статті 109 ЖК УРСР). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справа № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) зроблено висновок, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50). […]\~Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар […] У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. […] Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. […] при розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені\~статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін. […]\~При розгляді справи по суті необхідно звернути увагу на баланс інтересів сторін спору». Відповідно до\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року в справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50). «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновки суду На підставі наданих учасниками справи доказів судом встановлено, що 22.09.2008 [PERSON] , будучи у шлюбі із [PERSON] , купила квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки іншого не встановлено, а за чинним сімейним законодавством існує презумпція спільного майна подружжя, що придбане в шлюбі. У 2013 році сім`я [PERSON] , як особи із інвалідністю та ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС, в складі із трьох осіб, отримала безоплатно від виконкому Бердичівської міської ради трикімнатну квартиру [ADDRESS] , за умови здачі квартири [ADDRESS] . [PERSON] , її чоловік та син звільнили квартиру [ADDRESS] , знявшись із реєстрації 01.02.2013. Відповідно до акта від 28.02.2013 здала квартиру директору МК ВЖРЕП № 3. Разом із тим, від права власності [PERSON] не відмовилися та реєстрацію права власності за нею не було припинено. Із початку 2013 року до 2021 року [PERSON] не пред`являла ніяких прав на спірну квартиру, не проживала там, не сплачувала грошових коштів за комунальні послуги. У спірну квартиру на підставі рішення виконкому Бердичівської міської ради від 20.06.2013 було вселено сім`ю [PERSON] , який перебував на квартирному обліку як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] із 12 липня 2013 року мають зареєстроване місце проживання у спірній квартирі, та із того часу проживають у квартирі, сплачуючи комунальні послуги. До 2021 року жодних претензій від позивачки до відповідачів не надходило. Відповідачі твердять, що у їх власності немає іншого житла та виселитися вони не мають куди, а квартиру отримали правомірно. Суду не надано доказів, що відповідачі мають у власності інше житло. За таких фактичних обставин, суд вважає, що позбавлення відповідачів права проживання у квартирі, шляхом їх виселення без надання їм іншого житла буде непропорційним втрученням у їх особисті права в контексті передбачених статтею 8 Конвенції принципів, дотримання балансу інтересів сторін спору. Відповідачі були вселені у спірне житло, яке було звільнене позивачкою ще у 2013 році, мають там зареєстроване місце прожання та тривалий час там проживають. Суд вважає, що право відповідачів на проживання у спірному житлі, при тому, що їм немає куди виселятися переважає право позивачки на захист її прав, як власника спірного житла. Окрім того, очевидним є те, що при наявності у власності [PERSON] та [PERSON] житлової нерухомості, інше житло, навіть більшої площі їм не могло бути надано безоплатно. Тому суд ставить під сумнів твердження позивачки, що їй не пред`являлася виконкомом умова передання спірного житла у власність територіальної громади та погодження нею на цю умову. За таких обставин, за безпідставності позовних вимог, суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] про усунення перешкод в користування житлом шляхом виселення відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із квартири [ADDRESS] , із зняттям їх з реєстрації місця проживання. Розподіл судових витрат Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України підстави для компенсації судових витрат позивачки відсутні. Відповідачами судових витрат не понесено.

Outcome: dismissed