Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

Описова частина. У серпні 2022 р. шляхом формування документу у системі «Електронний суд» до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , у якій він просив визнати недійсним укладений 04.02.2022 р. з ТОВ «АВТО РОЛІДАС» попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, стягнути з відповідача на користь позивача суми сплаченого авансу в розмірі 269403,11 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 17847,65 грн., пеню в розмірі 872866,08 грн., а всього 1160116,84 грн. Крім того [PERSON] просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Стислий виклад позиції позивача. У лютому 2022 р. [PERSON] вирішив придбати легковий автомобіль. Здійснюючи пошуки моделі в мережі інтернет позивач знайшов оголошення про продаж ТОВ «АВТО РОЛІДАС» автомобіля потрібної йому марки. З метою придбання автомобіля позивач зателефонував до відповідача, де йому запропонували укласти попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу. Необхідність укладення попереднього договору відповідач обґрунтував необхідністю транспортування автомобіля з іншого міста. Попередній договір вислано позивачу поштою разом з рахунком на оплату. [PERSON] підписав попередній договір від 04.02.2022 р. та відправив відповідачу, однак відповідач свій договір з підписом не направив. Договір прийнято сторонами до виконання, що підтверджується рахунком та квитанціями про оплату. Згідно умов попереднього договору від 04.02.2022 р. продаж транспортного засобу вчинено за 269403,11 грн., у тому числі ПДВ 44900,52 грн., що було сплачено позивачем. До 30.04.2022 р. сторони зобов`язалися укласти основний договір, однак відповідач прострочив зобов`язання на 108 днів. Крім того, транспортний засіб взагалі не належить ТОВ «АВТО РОЛІДАС», а відповідач фактично зобов`язався надати послуги з викупу транспортного засобу за кошти позивача з аукціону в США, транспортування його та розмитнення. Отже, відповідач не мав на меті здійснювати продаж транспортного засобу, а його метою було надання дилерських послуг, чим ввів в оману [PERSON] . У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Гончаров В.М. не з`явилися, однак шляхом формування документу у системі «Електронний суд» від адвоката Гончарова В.М. на електронну пошту суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, оскільки [PERSON] проходить службу у лавах ЗСУ та задіяний в бойових діях на території Донецької області, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у випадку неявки відповідача не заперечував. Стислий виклад заперечень відповідача (відзив) і пояснень третіх осіб. Представники відповідача ТОВ «АВТО РОЛІДАС» в судове засідання не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення повістки на адресу електронної пошти, що наявна у матеріалах справи, причини неявки суду не повідомили, відзиву не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Такі умови у справі одночасно існують. Тому судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Мотивувальна частина рішення. Фактичні обставини, встановлені судом. 04 лютого 2022 року між Позивачем (Сторона-2) та ТОВ «АВТО РОЛІДАС» (Сторона-1) було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-12405 (далі - Договір), згідно з п. 1.1. якого Сторона-1 і Сторона-2 зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (Основний договір) на належний Стороні-1 транспортний засіб MEGANE 1.5 dCi EXPRESSION, рік випуску 2011, номер шасі [NUMBER] . Згідно з п. 1.2 і 1.3 Договору сторони зобов`язуються до 30 квітня 2022 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) зазначеного автомобіля. Сторона-1 гарантує, що на момент укладення Основного договору транспортний засіб буде належати їй та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким чином, передбаченим чинним законодавством. Відповідно п. 1.5 та 1.6 Договору Сторона-1 здійснила придбання транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження зі Стороною-2. Сторона-2 жодних заперечень та претензій щодо придбання транспортного засобу з метою подальшого укладення Основного договору не має. З метою виконання умов Договору, Сторона-1 забезпечує викуп з оплатою транспортного засобу на онлайн-аукціоні автомобілів, організовує його доставку, транспортне оброблення, митне оформлення та сертифікацію самостійно або через третіх осіб. Відповідно до пункту 2.1 Договору, продаж транспортного засобу вчиняється між Сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 269403,11 грн., у тому числі ПДВ - 44900,52 грн., та сплачується Стороною-2 в безготівковій формі на поточний рахунок Сторони-1 в національній валюті України гривні. Згідно з пунктами 2.3 та 2.7 Договору Сторона-2 сплачує в день підписання цього Договору Стороні-1 в якості завдатку першу частину суми вартості Транспортного засобу на розрахунковий рахунок Сторони-1 в розмірі 269403,11 грн., у тому числі ПДВ 44 900,52 грн. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення Основного договору, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням. В пункті 4.2 і 4.4 Договору зазначено, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобов`язань. Якщо Строна-2 після отримання від Строни-1 тексту даного Договору для його укладення здійснила оплату, зазначену в п. 2.3 Договору, вважається, що здійснення такої оплати є прийняттям Стороною-2 пропозиції укласти Договір та Сторона-2 вступила у договірні відносини зі Стороною-1. Відповідно до п. 6.1, 6.2 Договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань Стороною-1 є неукладення Основного договору та неотримання транспортного засобу Стороною-2 після здійснення всіх платежів, передбачених Розділом 2 цього Договору. ТОВ «АВТО РОЛІДАС» направило [PERSON] рахунок на оплату № 12405-АР0026 від 04.02.2022 р. з зазначенням реквізитів за вказаним Договором на загальну суму 269403,11 грн., у тому числі ПДВ 44900,63 грн. На виконання зазначеного Договору 04.02.2022 р. [PERSON] було сплачено відповідачеві грошові кошти в розмірі 215 522,00 грн., що підтверджується квитанцією № 85T003S5P, та 55220,00 грн., що підтверджується квитанцією № 85T003S5Q, а всього 270742,00 грн. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи доводи і аргументи сторони позивача, суд вважає їх частково обґрунтованими на підставі наступних норм права. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Частина 1 ст. 509 ЦК України дає визначення поняття зобов`язання, а саме, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частинами 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Отже договір є правочином. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до змісту ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. З наведеної норми права випливає, що предметом договору купівлі-продажу може бути, в тому числі і товар, який продавець набуде в майбутньому. Згідно ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором (ч. 1 ст. 635 ЦК України). Згідно з ч. 2 і 3 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язується повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користування майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину, другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. З преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) вбачається, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності. Пункт 7 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону визначає договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Оскільки за договором, укладеним між сторонами, [PERSON] виступав саме як споживач, правовідносини, що виникли, регулюються саме Законом України «Про захист прав споживачів». Щодо питання про визнання попереднього договору купівлі-продажу недійсним та стягнення сплачених грошових коштів. Судом встановлено, що транспортний засіб ТОВ «АВТО РОЛІДАС» не належав і до теперішнього часу не належить, право власності ТОВ «АВТО РОЛІДАС» на цей Транспортний засіб не набула, що робить неможливим виконання в подальшому умов Договору з боку ТОВ «АВТО РОЛІДАС». Відповідно до пункту 4.1 Договору на теперішній час, термін дії договору закінчився, позивач сплатив кошти, але відповідач свої зобов`язання не виконав. У п. 1.5. Договору ТОВ «АВТО РОЛІДАС» вказало, що здійснило придбання транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з [PERSON] , що не відповідає дійсності. Таким чином відповідач навмисно ввів [PERSON] в оману, фактично заперечуючи наявність тієї обставини, що вказаний автомобіль не придбаний ТОВ «АВТО РОЛІДАС». Саме ця обставина суттєво вплинула на вчинення [PERSON] попереднього правочину, який, в іншому випадку, позивач не погодився б, та на повну оплату ціни транспортного засобу. В свою чергу, ТОВ «АВТО РОЛІДАС» не вчинило жодних дій для виконання умов попереднього договору, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання правових наслідків, передбачених оспорюваним правочином. В п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману. Відповідно до п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 19 Закону якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився би, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як наявність переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати та основні характеристики тестів або перевірок товару, ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, для здійснення свідомого вибору. Частиною 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків не шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлює лише власним розсудом виконавця. З аналізу пунктів 1.2, 2.1 та 2.3 попереднього Договору вбачається жорсткий імперативний обов`язок споживача в день підписання договору оплатити вартість завдатку в розмірі повної вартості транспортного засобу, в той час, як обов`язок відповідача щодо строків придбання транспортного засобу та наслідків зволікання з виконанням такого обов`язку відповідачем взагалі не конкретизовані. Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним. Зважаючи на вищевикладене, попередній Договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між сторонами є недійсним через введення позивача в оману. Судом встановлено, що станом на 19.08.2012 р. зобов`язання ТОВ «АВТО РОЛІДАС» щодо укладення основного договору та передання автомобіля не виконано. На підставі зазначеного, суд визнає попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-12405, укладений 04 лютого 2022 року між [PERSON] та ТОВ «АВТО РОЛІДАС», недійсним. Отже, сплачена [PERSON] сума коштів згідно п. 2.3. попереднього договору підлягає поверненню позивачу у повному обсязі. Встановлено, що сума, яку отримав ТОВ «АВТО РОЛІДАС» від [PERSON] та узгоджується з рахунком від 04.02.2022 р. становить 269403,11 грн. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Питання про стягнення відшкодування збитків у подвійному розмірі, що передбачено ст. 230 ЦК України, судом не вирішується, оскільки відповідної позовної вимоги не було заявлено [PERSON] (ст. 13 ЦПК України). Вирішуючи питання щодо стягнення індексу інфляції та пені суд керувався наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 03.07.1991 року N 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Така позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.08.2021 р. у справі № 587/823/19. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (абзац перший частини другої статті 551 ЦК України). Правові наслідки визнання судом Договору недійсним передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язується повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Законом встановлені особливі умови застосування вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 216 ЦК України та особливі правові наслідки щодо недійсного попереднього договору купівлі-продажу автомобіля, якими містяться в ч. 2 цієї статті, а саме, що сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до ст. 236 КупАП нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Тому ТОВ «АВТО РОЛІДАС» не відповідає за не виконання інших цивільних обов`язків, встановлених договором або законом, наприклад щодо прострочення виконання грошового зобов`язання, щодо відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням (статті 620-625 ЦК України). Тому позовні вимоги про стягнення інфляції та пені задоволенню не підлягають. Щодо вирішення питання про відшкодування моральної шкоди. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її завданні. Особа звільняється від відповідальності щодо відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. З`ясуванню підлягає: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Отже, для суду є очевидним, що з приводу порушення своїх прав як споживача [PERSON] , якого було введено в оману, зазнав моральних страждань та переживань, що також відповідатиме положенню ст. 230 ЦК України. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності. Суд вважає, що достатньою сатисфакцією для [PERSON] є стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 4000 грн. Вирішуючи питання щодо необхідності розподілу судових витрат суд керувався наступним. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до договору про надання правової допомоги № 26 від 03.07.2022 р. його укладено між [PERSON] (Клієнт) та адвокатами Пікуліним Р.М. та Гончаровим В.М. (Адвокат). У п. 2.10 цього Договору вказано, що гонорар визначено у розмірі 5000 грн., який сплачується адвокату Пікуліну Р.М. Згідно з меморіальним ордером № @2PL312859 від 02.08.2022 р. Пікуліну Р.М. сплачено [PERSON] за професійні послуги 5000 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.ч. 2 і 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсяг у наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо) та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, [PERSON] надано належним чином оформлені платіжні документи про оплату послуг на професійну правничу допомогу адвоката, які підтверджують, що ним понесено такі витрати у сумі 5000 грн. 00 коп. Отже, такі витрати підтверджені належними доказами, що надає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу. Щодо стягнення судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги [PERSON] , якого було звільнено від сплати судового збору при поданні позовної заяви, задоволено частково щодо однієї позовної вимоги немайнового характеру, та двох позовних вимог майнового, а тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в цій частині. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, сплаті підлягає судовий збір у розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, немайнового - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України про «Державний бюджет на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2481 гривня. На підставі зазначеного, враховуючи задоволення однієї позовної вимоги немайнового характеру, за яку судовий збір складає 992,40 грн. (2481 х 0,4) та дві вимоги майнового характеру, за які судовий збір складає 3686,43 грн. ((269403,11 х 1 %) + (4000,00 х 1 %, але не менше 992,40), а всього 4678,83 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача ТОВ «АВТО РОЛІДАС» в дохід держави. Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст. 17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст. 1 Протоколу № 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Outcome: partial