Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернувся із позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів в порядку регресу. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 09.11.2016 року о 21 годині 15 хвилин водій [PERSON] , керуючи автомобілем «FIAT CRONER» державний номерний знак (далі по тексту - д.н.з.) [NUMBER] , рухаючись по проспекту Бажана в м. Києві, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «HONDA CR-V» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що призвело до пошкодження останнього авто, а постраждалій власниці постраждалого автомобіля завдано матеріальної шкоди. Так, вина відповідача підтверджується постановою Дарницького районного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року по справі № 753/21478/16-п, згідно з якою [PERSON] свою вину визнав повністю, а його дії кваліфіковані за ст. 124 КУпАП, як порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Відповідач [PERSON] , на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не був застрахований, не мав полісу 0СЦПВВНТЗ та не відшкодував потерпілій матеріальних збитків. Потерпіла-власниця транспортного засобу [PERSON] мала поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів терміном дії з 20.01.2016 року по 19.01.2017 року, виданий ТДВ СК «Альфа Гарант». Оскільки в дорожньо-транспортній пригоді винним є відповідач - [PERSON] , враховуючи, що його цивільно-правова відповідальність не була застрахована на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди, постраждала пошкодженого автомобіля звернулась до МТСБУ із заявою від 13 січня 2017 року про отримання відшкодування шкоди. Постраждала власниця автомобіля «HONDA CR-V» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] зазнала матеріальної шкоди в розмірі 45 653,18 грн., що визначено Звітом № 1374 Про оцінку автомобіля «HONDA CR-V» д.н.з. [NUMBER] від 12 грудня 2016 року, виконаного фізичною особою -підприємцем [PERSON] . Враховуючи вимоги чинного законодавства, позивач, після звернення довіреної особи потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді із відповідною вимогою, вжив всіх заходів для виплати страхового відшкодування, винним в якій є відповідач та здійснив постраждалій виплату коштів на відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою шкоди. Розмір регламентної виплати (страхового відшкодування), виплаченого постраждалій склав 45103,18 грн. Факт відшкодування шкоди потерпілому підтверджується платіжним дорученням № 1660рв від 28 лютого 2017 року та Наказом № 1660 від 27.02.2017 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих. Послуги за здійснення експертної оцінки оплачені в розмірі 550,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 37270рв і від 21 грудня 2016 року. Загалом, витрати позивача, пов`язані із врегулюванням даної справи та регламентною виплатою склали суму в розмірі 45 653,18 грн. З врахуванням зазначеного, позивач просить суд: - стягнути [PERSON] на користь Моторного (транспортного) бюро України в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 45653,18 грн. - стягнути [PERSON] на користь Моторного (транспортного) бюро України сплачений ним судовий збір в розмірі 1921,00 грн. 27.02.2019 ухвалою було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 18.03.2019 року відповідач подав відзив в якому зазначив, що 13.01.2017 року до Моторного (транспортного) страхового бюро України звернулась громадянка [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування. Моторно (транспортне) страхове бюро України в рамках справи №372270 надало доручення на виконання робіт з огляду ТЗ, складення протоколу, визначення ринкової вартості ТЗ, вартості відновлювальних робіт, фізичній особі - підприємцю [PERSON] . Відповідно до звіту про оцінку автомобіля «Хонда» державний номерний знак [NUMBER] , який склав фізична особа-підприємець [PERSON] від 12.12.2016 року, визначено ринкову вартість автомобіля у розмірі 541 492,22 гривні, визначено вартість відновлювального ремонту у розмірі 54 123,81 гривні, та визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Хонда» державний номерний знак [NUMBER] 54 123,81 грн. Слід звернути увагу, що позивач в обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що потерпіла-власниця автомобіля [PERSON] зазнала матеріальної шкоди у розмірі 45653,18 гривень, і посилається на звіт №1374. Однак в оцінці автомобіля, який склав фізична особа-підприємець [PERSON] , відповідач звертає увагу суду на те, що такої суми у вказаному звіті немає. На сторінках 5 та 6 звіту про оцінку автомобіля «Хонда» державний номерний знак [NUMBER] від фізичної особи-підприємця [PERSON] від 12.12.2016 року, при розрахунку ринкової вартості автомобіля вказано коефіцієнт Сдод-3. Спеціалісти зазначають, якщо цей коефіцієнт використовувався через наявність пошкодження на кузові автомобіля, тоді повинен розраховуватись знос на запасні частини, але у зв`язку з тим, що протокол огляду в якому це повинно бути зафіксовано в матеріалах справи відсутній, то незрозуміло значення коефіцієнту Сдод-3. Відповідно до матеріалів, доданих до позовної заяви, відсутній протокол огляду, який є первинним документом на підставі якого визначається ступінь пошкоджень елементів кузова, обсяг ремонтних робіт, вартість запчастин, лакофарбових покриттів та інших матеріалів, та відображується технічний стан автомобіля, яке залежить від умов його зберігання та експлуатації, тобто наявність корозійних руйнувань чи пошкоджень у вигляді деформацій, що в кінцевому висновку значно впливає на вартість матеріального збитку. При наявності навіть незначних деформацій авто у вигляді вм`ятин на кузові автомобіля, які мають місце, але не пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою згідно п. 7.38 б) «Методика товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованому в Міністерства юстиції № 1074/8395 від 24.11.2003 року( в редакції наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159)», розраховується Коефіцієнт фізичного зносу КТС (Ез), що суттєво впливає на вартість матеріального збитку. В даному випадку, відповідач, як зацікавлена особа був позбавлений можливості бути присутнім при огляді автомобіля для визначення ступеня пошкоджень кузова після ДТП та виявлення (фіксації) наявності тих чи інших пошкоджень не пов`язаних з даною дорожньо-транспортною пригодою, так як про дату і місце відповідача не було повідомлено, чим фактично були порушені його права як учасника ДТП та відповідача по справі. Відповідно до сертифікату Фонду державного майна України № 162651/14 від 08.04.2014 року, [PERSON] має право проводити: 1.Оцінку об`єктів у матеріальній формі, 2. Оцінку колісних транспортних засобів. Тобто, [PERSON] є оцінювачем, а не експертом, що підтверджується свідоцтвом Фонду державного майна №8608, по п. 1.3 «Оцінка транспортних засобів», це означає, що даний оцінювач має право лише визначити вартість самого транспортного засобу, і не має повноважень для визначення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу. Позивач зазначає, що відповідно до платіжного доручення №1660 від 28.02.2017 року Моторно (транспортне) страхове бюро України виплатило потерпілій страхове відшкодування у розмірі 45103,18 грн. Копії вказаного платіжного доручення в матеріалах справи немає. Достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення. Окрім того, Законами України "Про страхування" та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 по справі №924/675/17. Відповідач звертає увагу суду, що в матеріалах доданих до позовної заяви копія платіжного доручення як доказу виплати потерпілій страхового відшкодування, відсутня. Також не зрозуміло, яким чином визначено розмір виплати у сумі 45103,18 гривень, який не співпадає з розміром з звіту про оцінку (у звіті 54123,18 грн.) на який посилається позивач. З врахуванням зазначеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 18.06.2019 від представника позивача надійшов відповідь на відзив. В обґрунтування якого зазначено, що п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» говорить, що «у разі настання події, який є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ в межах страхових сум. що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи». Згідно п. 40.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, передбачених у статті 41 Закону. Кваліфікаційні вимоги до осіб, які здійснюють діяльність з визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (аварійних комісарів) затверджені Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 285 від 19.05.2011 року. Постановою Кабінету Міністрів України №8 від 5 січня 1998 р. затверджено Типове положення про організацію діяльності аварійних комісарів, яке встановлює загальні умови та порядок провадження діяльності аварійних комісарів, які з`ясовують причини настання страхового випадку та визначають розмір збитків відповідно до Закону України "Про страхування". Порядок залучення Моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків врегульовано Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України N 5417 від 23.02.2006 року. Зокрема, п. 5 Порядку зазначено, що Підставою для з`ясування обставин і причин настання страхового випадку, визначення розміру збитків є відповідне доручення МТСБУ. У відповідності до зазначеної норми, МТСБУ доручило ФОП [PERSON] , який включено до переліку осіб, які здійснюють діяльність із визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (аварійних комісарів) при страхуванні наземних транспортних засобів (крім засобів залізничного транспорту), надати послуги аварійного комісара з врегулювання даної справи. Згідно п. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» «Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; Згідно п. 41.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат. Отож, оскільки Звітом № 1374 Про оцінку автомобіля «HONDA CR-V» д.н.з. [NUMBER] від 12 грудня 2016 року, виконаного ФОП [PERSON] визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля відповідає виплаченому страховому відшкодуванню по ДТП. Факт відшкодування шкоди потерпілому підтверджується платіжним дорученням № 1660рв від 28 лютого 2017 року та наказом № 1660 від 27.02.2017 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих Послуги за здійснення експертної оцінки оплачені в розмірі 550,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 37270рв від 21 грудня 2016 року. Загалом, витрати позивача, пов`язані із врегулюванням даної справи та регламентною виплатою склали суму в розмірі 45653,18 грн. 08.02.2021 ухвалою суду було призначено автотехнічну експертизу. 27.04.2021 від експерта надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів. 05.07.2021 від експерта надійшов акт здачі-приймання повідомлення про неможливість надання висновку, у зв`язку з невиконанням клопотання про надання додаткових матеріалів та про необхідність оплати експертизи. 10.01.2022 ухвалою суду було відновлено провадження та призначення до підготовчого судового засідання. 31.10.2022 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлялись належним чином, до суду направлено заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позову підтримує. Відповідач в судове засідання подав заяву, в якій зазначив, що позов визнає частково, а саме погоджується на суму 25 000,00 грн. Вказав, що повторно експертизу не буде просити та розглядати справу без фіксування технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст.29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством. Відповідно до пункту 38.2.1 ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст.13 цього Закону. Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 ст.41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст.38 Закону №1961-IV. Регрес - це право, що виникає в особи внаслідок платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес - це нове право, що виникає в особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату через те, що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. До даних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право на звернення до відповідача з регресним позовом. У відповідності до вимог ст.27 Закону України "Про страхування" та ст.993 ЦК України до позивача, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто право вимоги до відповідача. Згідно із ст.38 цього ж Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приймаючи до уваги ст.1191 ЦК України, п.38.2.1 ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача. Згідно з приписами частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки вимоги законодавства щодо відшкодування шкоди потерпілій особі МТСБУ виконало, про що свідчить платіжне доручення про виплату коштів, а іншого відповідач не спростував. Так, позивач виконав обов`язки передбачені законом, оскільки відповідач не був застрахований, то у позивача є законне право звертатись з даним позовом та просити суд стягнути кошти. Таким чином, суд погоджується з заявленою сумою позивача, оскільки суд надавав відповідачу можливість скористатись своїм правом на надання оцінки іншим експертом, однак експертизу виконано не було та й відповідач не заявив повторного клопотання, не надав свою оцінку. Відтак, позов підлягає задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved