Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

1. Короткий зміст пред`явленого позову. В листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 30 вересня 1989 року Шевченківською сільською радою Звенигородського району Черкаської області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] 30 квітня 1998 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Незважаючи на це, [PERSON] та [PERSON] фактично продовжували проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу та підтримували відносини, притаманні подружжю. [INFO] у них народилась спільна дитини [PERSON] . Впродовж 01 січня 2004 року по 21 лютого 2019 року [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, підтримували один одного фінансово, допомагали з лікуванням, разом відпочивали, виховували двох спільних дітей. Протягом вказаного періоду подружжям було набуто наступне нерухоме та рухоме майно: земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:0115, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташовується в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:0152, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується в [ADDRESS] ; житловий будинок з надвірними будівлями, який розташовується за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки «Subaru», модель - Forester, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером 3223187705:02:025:0065, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташовується в [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; грошові кошти в розмірі 155000 гривень, отримані внаслідок продажу машиномісця і внесені на депозитний рахунок в АТ «Райффайзен Банк»; грошові кошти в національній та іноземній валюті в еквіваленті близько 900000 гривень, які внесені на банківській рахунки, відкриті на ім`я [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями першої черги за законом є його син [PERSON] , малолітня дочка [PERSON] та мати [PERSON] . Позивач у встановленому порядку прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , шляхом звернення до нотаріуса з відповідною заявою. В свою чергу, [PERSON] відмовилась від своєї частки у спадщині на користь позивача. Незважаючи на це, вищевказане нерухоме та рухоме майно, частка в якому на праві спільної сумісної власності належала спадкодавцю, не було включено нотаріусом до складу спадщини, оскільки зареєстроване на ім`я [PERSON] . Після смерті спадкодавця [PERSON] на власний розсуд та без згоди інших спадкоємців відчужила частину майна, набутого нею за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі [PERSON] , а саме: автомобіля марки «Subaru», модель - Forester, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , та земельної ділянки площею 0,2 га з кадастровим номером 3223187705:02:025:0065, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташовується в [ADDRESS] . За таких обставин [PERSON] просив визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який розташовується за адресою: [ADDRESS] , 1/3 частину квартири [ADDRESS] , 1/3 частину земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:0115, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташовується в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:0152, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується в [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] передати йому копії ключів від житлового будинку з надвірними будівлями, який розташовується за адресою: [ADDRESS] та від квартири [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти: у розмірі 56833 гривень 33 копійки як частку у спільних коштах подружжя, внесену на рахунок [PERSON] у АТ «Райффайзен Банк», у розмірі 300000 гривень як частку у спільних коштах подружжя, які зберігаються на інших банківських рахунках [PERSON] ; у розмірі 28666 гривень 66 копійок як частку коштів, отриманих [PERSON] за договором оренди квартири [ADDRESS] ; у розмірі 472368 гривень 27 копійок як компенсацію за відчуження автомобіля марки «Subaru», модель - Forester, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , та земельної ділянки площею 0,2 га з кадастровим номером 3223187705:02:025:0065, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташовується в [ADDRESS] . 10 листопада 2021 року представник позивача [PERSON] подав заяву про зміну предмету позову, якою просив позовні вимоги доповнити наступною вимогою: встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 21 лютого 2019 року (т.4 а.с.216-217). 22 лютого 2022 року представник позивача [PERSON] подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, якою просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 51066 гривень 66 копійок як частку коштів, належних позивачу та отриманих [PERSON] за договором оренди квартири [ADDRESS] (т.5 а.с.18-19). 2. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (т.2 а.с.43). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про витребування у АТ «Родовід Банк» кредитних договорів, укладених з [PERSON] та [PERSON] (т.2 а.с.175-178). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування у [PERSON] копій письмових доказів (т. а.с.175-178). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виклик та допит свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т.2 а.с.175-178). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування у приватного нотаріуса КМНО Михайленка С.А. копій договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, укладених між [PERSON] та [PERSON] (т.2 а.с.175-178). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про витребування інформації про рахунки, відкриті на ім`я [PERSON] (т.2 а.с.209-212). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про виклик та допит свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т.2 а.с.209-212). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування у ТОВ «ХГР Україна», Украерорух інформацію біографічного характеру, заповнену [PERSON] (т.3 а.с.44-46). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування у АТ «Райффайзен Банк», АТ «Приватбанк», АТ «Ощадбанк», АТ «Альфа-Банк», АТ «УкрСиббанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про рахунки, відкриті на ім`я [PERSON] (т.3 а.с.47-49). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року було задоволено представника відповідача [PERSON] про витребування у ТОВ «СФС Трейд», ТОВ «ФК «Фінінтеграл», НБУ інформацію біографічного характеру, заповнену [PERSON] (т.3 а.с.50-52). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року було задоволено представника позивача [PERSON] про витребування у ТОВ «ФК «Фінінтеграл» копій документів щодо передачі у 2019 році суми заробітної плати [PERSON] , яка не була отримана ним за життя (т.3 а.с.53-54). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування у приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Хміль Т.М. заяви [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25 березня 2008 року, за реєстровим номером 1929 (т.3 а.с.55-56). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2021 року у Сьомої київської державної нотаріальної контори була витребувана належним чином завірена копія спадкової справи, заведеної щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] (т.3 а.с.65-66). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2022 року було залишено без розгляду позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 300000 гривень як успадковану частку спільних коштів подружжя (т.5 а.с.20). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (т.5 а.с.23). Ухвалами Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2022 року, занесеними до протоколу судового засідання, було прийнято відмову представника позивача [PERSON] від допиту свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також відмову представника відповідача [PERSON] від допиту свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т.5 а.с.109-111). 3. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач та його представник [PERSON] підтримали пред`явлений позов та наполягали на його задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] надала відзив на позовну заяву, яким вказала на необґрунтованість позовних вимог [PERSON] . В період часу з 2004 по 2019 року [PERSON] було набуто у власність ряд об`єктів нерухомого майна, яким він володів та розпоряджався на власний розсуд, оскільки на момент набуття у власність майна не перебував у зареєстрованому шлюбі, не проживав однією сім`єю та не вів спільного господарства з іншою особою. [PERSON] має високе матеріальне становище, тому все майно, яке є предметом спору, було придбано нею виключно за власні кошти або отримано безвідплатно. Тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] вказав на те, що твердження позивача, викладені у відзиві, та письмові докази, приєднані до нього, не спростовують факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу та наявність між ними усталених відносин, притаманних подружжю, з 2004 року по день смерті [PERSON] . Тому наполягав на задоволенні пред`явленого позову у повному обсязі. В запереченні на відповідь на відзив представник відповідача [PERSON] зазначила, що [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу не проживали однією сім`єю та не вважали один одного чоловіком та дружиною. У зв`язку з цим позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 30 вересня 1989 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Шевченківською сільською радою Звенигородського району Черкаської області (т.1 а.с.57) [INFO] у них народився син [PERSON] (т.1 а.с.28). 30 квітня 1998 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського району м. Києва складений актовий запис №341 (т.1 а.с.58). [INFO] народилась дочка [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] , а батьком - [PERSON] (т.1 а.с.59). На підставі договору купівлі-продажу від 04 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Рябикіною А.А., зареєстрованого за №2030, [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером 3223187705:02:025:0065, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташовується в [ADDRESS] (т.1 а.с.119-120). На підставі рішення Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області 20 жовтня 2004 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ №071693, який посвідчує право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:0115, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташовується в [ADDRESS] (т.1 а.с.129-130). На підставі рішення Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області 21 лютого 2005 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ №026814, який посвідчує право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:0152, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується в [ADDRESS] (т.1 а.с.131-132). 20 вересня 2008 року [PERSON] придбала автомобіль марки «Subaru Forester», 2008 року випуску, червоного кольору (т.1 а.с.117). На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №1067 від 15 березня 2011 року [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташовується в [ADDRESS] (т.1 а.с.133-134,135). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 24 січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Бєлломі О.В., зареєстрованого в реєстрі за №27, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.125-126). [INFO] [PERSON] помер, згідно копії свідоцтва про смерть, виданого на його ім`я, серії [NUMBER] (т.1 а.с.36). З копії спадкової справи №309/2019, заведеної Сьомою київською державною нотаріальною конторою щодо майна померлого [PERSON] вбачається, що спадкоємцями першої черги за законом є: діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] , а також його матір [PERSON] . [PERSON] в межах встановленого шестимісячного строку звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (т.4 а.с.19 зворот). [PERSON] , діючи від імені та в інтересах малолітньої [PERSON] , також подала заяву про прийняття спадщини (т.4 а.с.27 зворот). В свою чергу, [PERSON] , мати спадкодавця, відмовилась від належної їй частки спадкового майна, на користь [PERSON] (т.4 а.с.39 зворот). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка позивач показав, що у 1989 році [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. В [INFO] народився свідок. В 1998 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Вже після розірвання шлюбу між батьками народилась [PERSON] , сестра свідка. Після розірвання шлюбу батьки продовжували проживати разом, мали спільний бюджет, спільний побут, разом харчувались. Батьки разом будували будинок в с. Гора, після закінчення будівництва будинку разом переїхали до нього. [PERSON] косив газон в с. Гора, вигулював собак. Свідок вказав на наявність напружених стосунків з відповідачем, оскільки остання не визнає за ним право на спадкове майно. Свідку невідомо за які грошові кошти придбавалось спірне нерухоме майно. Свідок після досягнення 14 років поїхав за кордон, а потім після досягнення 22-річного віку знову повернувся за кордон. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він доводиться двоюрідним братом [PERSON] , він перебуває у гарних стосунках з сестрою. Свідок був знайомий з [PERSON] . Свідку відомо про те, що місце для будівництва житлового будинку в с. Гора [PERSON] обирала особисто. [PERSON] приймав участь у будівництві будинку, басейну, сауни. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона також доводиться двоюрідною сестрою [PERSON] . Свідку відомо, що спочатку подружжя [PERSON] та [PERSON] проживали в м. Києві, а в подальшому в с. Гора. З 2004 по 2019 роки вони проживали як чоловік та дружина, поводили себе як подружня пара. Разом святкували свята, свідок особисто приїздила до них в гості. В 2005 році [PERSON] та [PERSON] разом приїздили до свідка на новосілля. Свідок працювала разом з [PERSON] . Свідку відомо про те, що [PERSON] обслуговував житловий будинок в с. Гора, зокрема чистив басейн, займався домашніми справами, разом з [PERSON] консервував. [PERSON] називав відповідача «[PERSON]». Протягом 2004-2019 років свідок була в хороших відносинах зі своєю двоюрідною сестрою [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він був товаришем [PERSON] , а [PERSON] доводиться йому двоюрідною сестрою. Будівництвом будинку в с. Гора займався саме [PERSON] . Ініціатива будівництва житлового будинку в с. Гора була від [PERSON] . [PERSON] займалась земельними ділянками, про її учать у будівництві будинку свідку невідомо. Свідок вказав на те, що він був особисто присутнім під час написання заяви про подвійне поховання [PERSON] . Заява була написана для того, щоб здійснити поховання [PERSON] за місцем фактичного проживання в с. Гора. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона знайома з [PERSON] близько 11 років, а з позивачем познайомилась під час поховання [PERSON] . Свідок відвідувала [PERSON] в якості гостя. Свідку відомо про те, що всі матеріальні витрати по оплаті школи несла [PERSON] . Зі слів [PERSON] свідок знає, що [PERSON] матеріально не допомагав [PERSON] . Питанням поховання [PERSON] опікувалась громада. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] доводиться їй двоюрідною сестрою. Вони зустрічаються одна з одною епізодично, але є близькими. Свідок відвідувала [PERSON] та [PERSON] , коли вони проживали в м. Києві та в подальшому в с. Гора. Подружжя проживало недобре. Після того, як [PERSON] виповнилось півтора роки подружжя розлучилось. Свідок час від часу відвідувала сестру, тому їй відомо, що після розлучення протягом деякого часу вони продовжували проживати разом «під одним дахом». Перед народженням другої дитини у [PERSON] були два викидні. В період будівництва житлового будинку в с. Гора [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі в [ADDRESS] . Допитана у судовому засіданні в якості свідка відповідач показала, що в листопаді 2006 року вона разом з дітьми переїхала проживати в житловий будинок, який розташовується в с. Гора Бориспільського району. До цього часу вона разом з [PERSON] проживала в квартирі в м. Києві. Для того, щоб збудувати будинок в с. Гора свідок отримала іпотечний кредит під заставу земельних ділянок у розмірі 30000 доларів США. Свідок повідомила про те, що просила в [PERSON] грошові кошти в борг для будівництва будинку, але останній відмовився їй допомагати. [PERSON] не мав відповідальності перед сім`єю, що стало причиною розірвання шлюбу між ними. [PERSON] був обізнаний про будівництво будинку в с. Гора. [PERSON] також переїхав проживати в с. Гора, але проживав автономно відносно свідка та за умовим сплати ним житлово-комунальних послуг. Час від часу [PERSON] жив з іншими жінками. [PERSON] не допомагав коштами на утримання дітей, незважаючи на потребу в оплаті гуртків, приватного садочка. Всі матеріальні витрати свідок несла особисто. Обставини щодо фактичного не проживання з [PERSON] однією сім`єю приховувались від дітей, зокрема від позивача. В будинок в с. Гора приїжджали гості і родичі, свідок з ними віталась, а у [PERSON] були свої бізнесові справи. При придбанні майна як свідком, так і [PERSON] не було потреби в отриманні згоди один одного, зважаючи на те, що вони не перебували у шлюбі. Народження ще однієї спільної дитини пов`язано виключно з особистим бажанням свідка мати дитину. В період вагітності свідок та [PERSON] не проживали однією сім`єю та не вважали один одного подружжям. Свідок не вважала [PERSON] своїм цивільним чоловіком. Свідок кілька разів відпочивала разом з [PERSON] та малолітньою дочкою, іноді [PERSON] відпочивав сам. Іноді свідок просила у [PERSON] допомоги, зокрема зробити певну чоловічу роботу, але останній відмовлявся. Разом з [PERSON] свідок відвідувала гостей, де час від часу вони зустрічались. Свідок заперечувала факт написання нею заяви про подвійне поховання. Грошові кошти за курси англійської мови були перераховані [PERSON] за дорученням свідка та саме її особисті кошти. Допомогу на поховання, яку свідок отримала за місцем роботи [PERSON] , дійсно була нею отримана, а відповідна заява про її отримання була написана за вказівкою співробітників [PERSON] . Спірні правовідносини є комплексними та регулюються гл.1 «Сім`я. Регулювання сімейних відносин» та гл.8 «Право спільної сумісної власності подружжя» СК України, книгою шостою «Спадкове право» ЦК України. 5. Норми права, якими суд керується при вирішенні спору. 5.1. норми матеріального права щодо позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У відповідності до положень п.5 ч.1 та ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом з ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Згідно положення ч.4 ст.3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Суд також враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №129/2115/15-ц (провадження №61-2080св18), згідно з якою, для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №695/1732/16-ц (провадження №61-38901св18) вказав, що обов`язковою умовою для визначення чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. 5.2. норми матеріального права щодо позовної вимоги про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 та п.24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.18-2 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Однак, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України. 5.3. норми матеріального права щодо позовних вимог про визнання права власності на частку у спадковому майні. У відповідності до ч.1, ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подати заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положення ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 5.5. норми матеріального права щодо позовних вимог про стягнення грошової компенсації за майно, відчужене відповідачем. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. 5.6. норми процесуального права. Згідно з вимогами ч.1 та ч.3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положення ч.1 та ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 6. Мотиви, якими суд керується при вирішенні спору. 6.1. щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Встановлено, що з 1996 року [PERSON] , [PERSON] , а також їхній син [PERSON] зареєстровані як за місцем проживання в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою КП «Управління житлового господарства» Дарницького району м. Києва від 12 липня 2006 року (т.1 а.с.152). Згідно довідки від 03 лютого 2011 року, виданої головою Гірської сільської ради (т.1 а.с.44) в житловому будинку [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] , проживають, але не зареєстровані чотири особи: [PERSON] , [PERSON] , а також їхні діти [PERSON] та [PERSON] . Зі змісту ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року (т.1 а.с.173-174) вбачається, що прокурору Генеральної прокуратури України був наданий дозвіл на проведення обшуку в будинку [ADDRESS] , що на праві власності належить [PERSON] , де фактично проживає директор ТОВ «СФС Трейд» [PERSON] . За змістом заяви [PERSON] (т.1 а.с.153) в квітні 2013 року він звертався до директора ТОВ «Мовна школа «Імідж-Освіта» з проханням повернути сплачені ним грошові кошти за [PERSON] , які не були використані у зв`язку з неможливістю продовжувати навчання. З квитанції (т.1 а.с.238,105) вбачається, що [PERSON] оплачував послуги з охорони будинку [ADDRESS] за період грудень 2017-січень 2018 року, а також послуги з газопостачання з датою оплати 14 вересня 2015 року. В 2017 році [PERSON] та [PERSON] приймали участь в щорічному фестивалі «Гора сусіди Fest», згідно з публікацією, розміщеною в газеті «Громада Гори» (т.2 а.с.157). В січні 2019 році [PERSON] та [PERSON] разом подорожували з м. Києва до м. Львів, що підтверджується копіями посадочних документів (т.2 а.с.155,156). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 22 лютого 2019 року, складеного комісією Гірської сільської ради (т.2 а.с.194) встановлено, що за адресою: [ADDRESS] фактично проживають: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За змістом заяви від 22 лютого 2019 року, адресованої голові виконавчого комітету Гірської сільської ради [PERSON] просила надати місце для подвійного поховання у зв`язку зі смертю її чоловіка [PERSON] , з яким вона проживала у цивільному шлюбі та фактично постійно проживали в с. Гора з 2006 року (т.2 а.с.193). Зі змісту клопотання [PERSON] від 01 квітня 2019 року, адресованої слідчому [PERSON]. (т.1 а.с.43) вбачається, що звертаючись до слідчого з клопотанням про призначення в кримінальному провадженні за фактом загибелі [PERSON] балістичної експертизи [PERSON] вказує, що загинув «мій чоловік». Зважаючи на викладене, [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу у 1998 році продовжували проживати разом, характер відносин, які склались між ними притаманний подружжю, оскільки оточуючі сприймали їх як сім`ю. Зокрема в офіційному листуванні [PERSON] використовує словосполучення «мій чоловік», «перебували у цивільному шлюбі». В свою чергу, [PERSON] сплачував житлово-комунальні послуги за обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , оплачував навчання відповідача в мовній школі. Судом критично сприймаються показання відповідача, повідомлені нею в ході допиту в якості свідка, зокрема щодо автономного проживання з [PERSON] , щодо не написання нею заяви до Гірської сільської ради щодо подвійного поховання. Оскільки вони не узгоджуються з показаннями інших свідків, допитаних у судовому засіданні, а також письмовими доказами. Крім цього, народження спільної дочки [PERSON] , [INFO] , додатково підтверджує ту обставину, що [PERSON] та [PERSON] підтримували відносини, притаманні подружжю. Разом з цим, враховуючи, що СК України та ЦК України набрали законної сили з 01 січня 2004 року, а Кодексом про шлюб та сім`ю України не передбачалося права встановлення факту проживання однією сім`ю без реєстрації шлюбу. Зазначене підтверджується сталою практикою Верховного Суду викладеній у численних постановах, зокрема, відповідні положення містяться у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі №546/912/16-ц (провадження №61-36178св18). Тому, суд вважає за можливе встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року та по день смерті [PERSON] , тобто по [INFO] . 6.2. Докази відхилені судом та мотиви їх відхилення. З фотоілюстрацій (т.1 а.с.60-97, т.2 а.с.142-154), за твердженням позивача, підтверджується, що в період часу з 2004-2019 роки [PERSON] та [PERSON] мали спільний побут, дозвілля, харчування, разом відпочивали, відвідували друзів, святкували дні народження. Однак, вказані фотоілюстрації суд не може прийняти в якості належних доказів, оскільки з фотоілюстрацій не вбачається дати та часу, коли вони були здійснені, окрім пояснень позивачем. В той же час, суд об`єктивно позбавлений можливості перевірити також осіб, які на них зображені. Роздруківки скріншотів з мобільного додатку та електронної пошти (т.1 а.с.154-172,175-184), на переконання суду, також є неналежними доказом на підтвердження факту спілкування [PERSON] та [PERSON] , зокрема з приводу виховання дочки, ремонту автомобіля, відвідування родичів, спільного відпочинку тощо. Зважаючи на те, що в матеріалах цивільної справи відсутні відомості про номер мобільного телефону та адреси електронної пошти, якими користується [PERSON] , а також користувався [PERSON] , що об`єктивно виключає можливість перевірити належність вказаного листування саме вказаним особам. Як вбачається зі змісту заяви, яка викладена на примірнику договору купівлі-продажу домоволодіння, про те, що на момент набуття [PERSON] у власність нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу від 25 березня 2008 року за реєстровим номером 1929, він не перебував у зареєстрованому шлюбі та ні з ким не проживав однією сім`єю без укладення шлюбу (т.3 а.с.197-198). Судом критично сприймається вказана заява в якості належного та допустимого доказу на спростування факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зважаючи на те, що письмова згода щодо укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню, потрібна виключно за умови перебування осіб у зареєстрованому шлюбі. З огляду на те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 30 квітня 1998 року, тому в силу вимог ч.3 ст.65 СК України, [PERSON] не потребував нотаріально посвідченої згоди [PERSON] під час придбання нерухомого майна. В аналогічний спосіб [PERSON] придбавала спірне нерухоме майно без необхідності отримання згоди [PERSON] . З копії особової справи [PERSON] за період 23 лютого 2004 року по 14 березня 2017 року роботи в АТ «Фортуна Банк» (т.3 а.с.206-230) встановлено, що в автобіографії, написаної власноручно [PERSON] , сімейний стан зазначено як розлучений. Вказана обставина відповідає дійсним обставинам справи та в жодній мірі не спростовує факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`ю у вказаний період. Зважаючи на те, що [PERSON] не зобов`язаний був вказувати обставини щодо перебування ним у фактичних шлюбних відносинах. Згідно довідки від 26 листопада 2020 року, виданої секретарем Гірської сільської ради (т.2 а.с.120), встановлено, що колишній чоловік [PERSON] з 15 березня 2011 року та по день смерті [INFO] не проживав на території с. Гора. Дану довідку суд вважає недостовірним доказом, зважаючи на те, що відомості, які зафіксовані в ній не узгоджуються з іншими письмовими доказами, зокрема довідкою від 03 лютого 2011 року, а також актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 22 лютого 2019 року, складених Гірською сільською радою, а також показаннями свідків. 6.3. щодо позовної вимоги про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності за позивачем на частку у цьому майні. Встановлено, що в період проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю остання набула право власності на ряд нерухомого майна, а саме: земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером 3223187705:02:025:0065, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташовується в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:0115, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташовується в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:0152, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується в [ADDRESS] ; житловий будинок з надвірними будівлями, який розташовується в [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] . Тому, вказане нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , що у повній мірі узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18). Враховуючи, що відповідач та її представник [PERSON] не надали достатніх та належних доказів, які б спростовували презумпцію права спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно. З огляду на це, за [PERSON] слід визнати право власності на 1/3 частинуквартири [ADDRESS] , а також на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який розташовується в [ADDRESS] . Всупереч вимогам, ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем та його представником [PERSON] не надано жодного доказу, який би підтверджував існування перешкод у доступі до вказаних житлового будинку та квартири. Крім цього, право власності на 1/3 частку вказаного нерухомого майна виникне у позивача лише після набрання законної сили даним судовим рішенням. З цієї підстави вимога про покладення зобов`язання на [PERSON] передати позивачу дублікати ключів від житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , а також від квартири [ADDRESS] , є передчасною та в її задоволенні слід відмовити. З копії державних актів на право приватної власності на земельні ділянки (т.1 а.с.129-130, 131-132) вбачається, що земельні ділянки площею по 0,1000 га з кадастровими номерами 3220883200:03:002:0115 та 3220883200:03:002:0152, які розташовуються в [ADDRESS] , були набуті [PERSON] внаслідок приватизації. У зв`язку з цим, суд погоджується з доводами відповідача з приводу того, що спірні земельні ділянки не є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Разом з цим, як вбачається з топографо-геодезичного плану в масштабі 1:2000 та топографічного плану у масштабі 1:500, роздруківками знімків аерофотозйомок за допомогою інтернет-сервісу Google Maps(т.1 а.с.250-251,252) житловий будинок [ADDRESS] (позначений КЖ - «конструкція житлова») повністю розташовується на земельній ділянці за кадастровим номером 32220883200:03:002:0115. Водночас, нежитлова конструкція (позначена КН - «конструкція нежитлова») - розташовується одночасно на двох спірних земельних ділянках. Таким чином спірний житловий будинок з надвірними будівлями розташовується на обох земельних ділянках. Вказана обставина вже встановлювалась судом під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, згідно ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2021 року. Зважаючи на те, що на вказаних двох земельних ділянках збудований житловий будинок та надвірні будівлі і споруди, в яких 1/3 частка належить [PERSON] . У такому випадку, в силу ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України до [PERSON] переходить право власності на 1/3 частку в земельних ділянках площею по 0,1000 га з кадастровими номерами 3220883200:03:002:0115 та 3220883200:03:002:0152, які розташовуються в [ADDRESS] . 6.4. щодо позовних вимог про стягнення грошової компенсації за майно, відчужене відповідачем. Встановлено, що 23 січня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Чигріним А.О., зареєстрованого в реєстрі за №2279, земельна ділянка площею 0,2 га з кадастровим номером 3223187705:02:025:0065, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташовується в [ADDRESS] , була відчужена [PERSON] на користь [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 січня 2020 року (т.1 а.с.121-122). Крім цього, 26 березня 2019 року [PERSON] відчужила також автомобіль марки «Subaru Forester», 2008 року випуску, червоного кольору, на користь [PERSON] (т.1 а.с.118). У такому випадку [PERSON] має право на відшкодування грошової компенсації вартості його 1/3 частки у вказаному нерухомому та рухомому майні. Разом з цим, в матеріалах цивільної справи відсутні відомості про дійсну ціну земельної ділянки, за яку [PERSON] відчужила її на користь [PERSON] , а також відомості про дійсну ринкову вартість автомобіля. В свою чергу, визначення ринкової вартості автомобіля потребує спеціальних знань, що в силу вимог ч.2 ст.102 ЦПК України, може бути встановлена виключно висновком експерта, а не письмовим доказом, зокрема роздруківкам оголошень з Інтернету про продаж схожого автомобіля. Тому у задоволенні позовних вимог в частині вимоги про стягнення з [PERSON] грошової компенсації вартості відчуження земельної ділянки та автомобіля у загальному розмірі 472368 гривень 27 копійок, належить відмовити. 6.5. щодо позовних вимог про стягнення частки доходу, отриманого відповідачем, від спільного майна подружжя. 05 квітня 2017 року [PERSON] уклала договір оренди житлового будинку (т.1 а.с.114-115). За умовами якого передала в користування (в оренду) на платній основі строком на 1 рік житло загальною площею 36 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , з розміром щомісячної плати за оренду у розмірі 4300 гривень. З доводів позивача за період з березня 2019 року по жовтень 2020 року, тобто з часу відкриття спадщини та до моменту звернення до суду з даним позовом, [PERSON] на виконання вказаного договору оренди отримала орендну плату у загальному розмірі 86000 гривень. Проте, в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження тієї обставини, що в період з березня 2019 року по липня 2021 року [PERSON] отримувала орендну плату у розмірі 4300 гривень щомісячно. Враховуючи, що згідно умов договору оренди житлового будинку від 05 квітня 2017 року, договір був укладений строком на 1 рік. 20 березня 2015 року [PERSON] уклала з АТ «Райффайзен Банк» договір банківського обслуговування (т.1 а.с.127, т.2 а.с.29, т.3 а.с.11). За яким АТ «Райффайзен Банк» зобов`язався приймати грошові кошти на умовах їх видачі на першу вимогу, а також сплатити на користь [PERSON] проценти у розмірі 10% від розміру грошового вкладу. Суд не вважає достатнім та достовірним доказом, який би підтверджував факт внесення [PERSON] грошових коштів на депозитний рахунок квитанцію (т.1 а.с.128, т.2 а.с.30, т.3 а.с.18). Оскільки зі змісту фотокопії цієї квитанції неможливо з достовірністю встановити а ні дату здійснення платежу, а ні його розмір. Водночас з наданих АТ «Райффайзен Банк» відомостей (т.3 а.с.83-103) вбачається, що за період з 22 лютого 2019 року по 15 липня 2021 року за [PERSON] обліковувалось кілька рахунків. Чотири рахунки були відкриті вже після відкриття спадщини після смерті [PERSON] , зокрема [INFO] - три рахунки та ще один рахунок - [INFO] . Тому інформація щодо руху грошових коштів по вказаних рахунках не стосується предмету даного позову. Разом з цим, 19 липня 2005 року [PERSON] був відкритий рахунок в АТ «Райффайзен Банк», який є активним на даний. Проте, залишок грошових коштів на ньому станом на 22 лютого 2019 року становив 0,00 гривень. Будь-яких інших відомостей про отримання [PERSON] виплати дивідендів у розмірі 155000 гривень судом не було встановлено. У зв`язку з цим, у задоволенні позовних вимог в частині вимоги про стягнення з [PERSON] грошових коштів як частку доходів отриманих за договором банківського вкладу у розмірі 56833 гривень 33 копійок, а також грошових коштів як частку від отриманої орендної плати у розмірі 51066 гривень 66 копійок, також належить відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial