Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Універсал банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко Карина Євгенівна про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та виключення запису з державного реєстру прав на нерухоме майно. З урахуванням уточненої позовної заяви просив суд скасувати запис про державну реєстрацію права власності Публічного Акціонерного Товариства «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352) на квартиру за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 559722480000), запис № 39612337 від 09.12.2020 року, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. Свою позовну заяву обґрунтував тим, що [PERSON] був власником 1/2 частки нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, яке видано Радянською районною адміністрацією м. Києва від 08 квітня 1999 року.В подальшому, Позивач, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 квітня 2003 року став власником іншої 1/2 частки нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] . Між позивачем та Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк» 20 лютого 2008 року укладено кредитний договір №073-2008-331 та кредитний договір №073-2008-330. Також 20 лютого 2008 року, в якості забезпечення виконання зобов`язань, за вказаним вище кредитним договором укладено Договір іпотеки № № 1217, посвідчений 20 лютого 2008 року Русанюком 3.3. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, на квартиру за адресою: [ADDRESS] . З інформаційної довідки від 11.12.2020 за № 236693361 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 09.12.2020 року право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк», код ЄДРПОУ: 21133352, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко Кариною Євгенівною. Зауважує, що під час проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень дії державного реєстратора щодо прийняття рішення про зміну власника предмета іпотеки були вчинені з порушенням вимог ст. ст. 10, 18, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 7 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127. На підставі викладеного зазначає, що у зв`язку з порушенням вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», а саме щодо неналежного повідомлення позивача про стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] , остання вибула з власності позивача, чим порушено права останнього. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 лютого 2021 року матеріали справи було передано на розгляду судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2021 року у задоволенні заяви представника позивача Локтіонова Е.В. про забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства «Універсал банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко Карина Євгенівна про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та виключення запису з державного реєстру прав на нерухоме майно було відмовлено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року було витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. документи та матеріали на підставі яких була здійснена державна реєстрація від 09.12.2020 року права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк», код ЄДРПОУ: 21133352. 21 вересня 2021 року на адресу суду надійшов відзив від АТ «Універсал Банк», зі змісту якого вбачається, що представник заперечує щодо задоволення позовних вимог, проси суд відмовити. 02 листопада 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що на переконання представника позивача, пунктом 4 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. З огляду на вищевикладене слідує, що посилання відповідача на обставини викладені останнім у своєму відзиві не можуть бути прийняті судом до уваги у повному обсязі, а тому позовна заява позивача підлягає задоволенню у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року було витребувано у приватного виконавця Київського міського нотаріального округу Мілоцького Олега Леонідовича матеріали виконавчого провадження № [NUMBER]. 22 вересня 2022 року представником позивача було долучено до матеріалів справи копію матеріалів виконавчого провадження № [NUMBER]. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду справи по суті. Позивач зі своїм представником - адвокатом Письменною В.М у судовому засіданні просили суд позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні позову. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. [PERSON] (далі по тексту - Позивач) був власником 1/2 частки нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, яке видано Радянською районною адміністрацією м. Києва від 08 квітня 1999 року. В подальшому, Позивач став власником іншої 1/2 частки нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 квітня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Лавренюком С.М., яким у власність позивача перейшло 1/2 вказаної квартири та зареєстровано 28 травня 2003 року в «Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об`єкти нерухомого майна» і записані в реєстрову книгу №д. 880-268 за реєстровим № 70., що підтверджується копією даного свідоцтва про право на спадщину за законом. Тобто, після 02 квітня 2003 року Позивач став єдиним власником квартири за адресою: [ADDRESS] . 20 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №073-2008-331 та Кредитний договір №073-2008-330 у відповідності до умов яких останньому були надані кредитні кошти у розмірі 111 367,00 швейцарських франків та 67 000,00 швейцарських франків. З метою забезпечення виконання зобов`язань в рамках кредитного договору між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 20 лютого 2008 року № 1217, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку з не виконанням Позичальником умов кредитного договору, Банк звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. 26 вересня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення у цивільній справі №761/14550/13-ц, яким задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Було вирішено стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 073-2008-330 від 20 лютого 2008р. в сумі 121 475 (сто двадцять одна тисяча чотириста сімдесят п`ять) шв. франків 73 рапена, що за курсом НБУ на час подання позову складає 1 015 500 (один мільйон п`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн. 66 коп.; суму заборгованості за кредитним договором № 073- 2008-331 від 20 лютого 2008р. в сумі 72 193 (сімдесят дві тисячі сто дев`яносто три) шв. франків 93 рапенів, що за курсом НБУ на час подання позову складає 603 519 (шістсот три тисячі п`ятсот дев`ятнадцять) грн. 60 коп.; судовий збір у розмірі 3 441,0 (три тисячі чотириста сорок один) грн. 05 квітня 2019 року адвокатом Локтіоновим Е.В. подано заяву про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26.09.2013р. ухваленого у справі №761/14550/13-ц. 24 червня 2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/14550/13-ц, відмовлено у задоволенні заяви Локтіонова Е.В. - представника [PERSON] про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2013 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. 24 липня 2019 року [PERSON] звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2013 року у справі №761/14550/13-ц. 17 вересня 2019 року постановою Київського апеляційного суду було відмовлено в задоволенні апеляційної скарги [PERSON] на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва. За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до правового висновку, відображеного в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 18 лютого 2020 року в справі № 917/154/15, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 06 лютого 2020 року в справі № 922/5787/15, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі № 911/3883/16, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі 923/1382/16 та багатьох інших: «Преюдицію утворюють ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта». Згідно з постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі № 911/3883/16: «Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Преюдиціальне значення мають рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини». У травні 2019 року виконавчий лист було передано на примусове виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. 17 травня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] 13 червня 2019 року приватним виконавцем складено акт відповідно до якого встановлено, що боржник в предметі іпотеки не проживає. 13 червня 2019 року було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. 14 червня 2019 року винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. Згідно письмового звіту з експертної оцінки, вартість квартири складає 2 121 700,00 гривень. 15 липня 2019 року приватним виконавцем сформовано та передано до ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна №4088 від 08.07.2019 року, а саме: квартира [ADDRESS] . Згідно протоколу ДП «СЕТАМ» №426170 від 16.08.2019 року, проведення електронних торгів, що проводилися за адресою: [ADDRESS] , від 16.08.2019 року, за реєстраційним номером лоту 363830, а саме: ІПОТЕКА. Двокімнатна квартира [ADDRESS] , торги не відбулися у зв`язку з відсутністю цінової пропозиції від жодного учасника. До приватного виконавця надійшла заява стягувача про бажання залишити за собою нереалізоване майно, а саме: квартира [ADDRESS] . 20 серпня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу. Також 20 серпня 2019 року приватним виконавцем складено Акт про реалізацію предмета іпотеки. 09 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. видано Свідоцтво про придбання майна з прилюдних (електронних торгів), які не відбулися на ім`я АТ «Універсал Банк». Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 1 ЗУ «Про Іпотеку» (далі по тексту - Закон), іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За приписами частини першої статті 35 Закону, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Стаття 36 Закону (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Положеннями статті 37 Закону (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Посилання позивача на судову практику викладену у постанові від 19.05.2020 № 644/3116/18 Верховного Суду, суд вважає неспроможним, оскільки остання регулює інші правовідносини та не може бути застосовано в даному спорі, так як даний висновок викладено, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Суд зауважує, що за положеннями ч.ч. 1,3 ст. 33 Закону «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи. У якості обґрунтування своїх позовних вимог позивач стверджує те, що перереєстрація предмету іпотеки, а саме квартири [ADDRESS] відбулася в порушення ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Як вбачається з ч.ч. 2, 3 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. З матеріалів справи вбачається, що відповідач, як іпотекодержатель, звернувся до суду, у зв`язку з чим заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2013 року у справі №761/14550/13-ц ухвалено стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 073-2008-330 від 20 лютого 2008р. в сумі 121 475 (сто двадцять одна тисяча чотириста сімдесят п`ять) шв. франків 73 рапена, що за курсом НБУ на час подання позову складає 1 015 500 (один мільйон п`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн. 66 коп.; суму заборгованості за кредитним договором № 073- 2008-331 від 20 лютого 2008р. в сумі 72 193 (сімдесят дві тисячі сто дев`яносто три) шв. франків 93 рапенів, що за курсом НБУ на час подання позову складає 603 519 (шістсот три тисячі п`ятсот дев`ятнадцять) грн. 60 коп.; судовий збір у розмірі 3 441,0 (три тисячі чотириста сорок один) грн. Постановою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року вказане рішення було залишено без змін. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Як слідує з матеріалі справи, на підставі рішення суду було видано виконавчий лист та пред`явлено до виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку, придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і Актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого Акту видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Частиною першою-третьою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 було затверджено Порядок реалізації арештованого майна (далі - Порядок), яким визначено правила та особливості проведення прилюдних (електронних) торгів. За результатом торгів та

Outcome: dismissed