Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

У червні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 21 липня 2011 року був укладений договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв`язку з чим [PERSON] станом на 03 червня 2018 року має заборгованість 79464,87 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 32716,60 грн., нарахованих відсотках за користування кредитом 15310,07 грн., нарахованої пені 27177,97 грн., а також штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 3760,23 грн. (процента складова). Тому просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.07.2011 року у розмірі 79464,87 грн. та судові витрати у розмірі 1762 грн. 10.10.2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області винесено заочне рішення по цивільній справі № 369/7211/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково. Стягнено з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором 48526,67 грн., (сорок вісім тисяч п`ятсот двадцять шість грн. шістдесят сім коп.), яка складається з тіла кредиту в розмірі 32716,60 грн., нарахованих відсотках за користування кредитом 15310,07 грн., заборгованості за пенею та комісією, штрафами в розмірі 500, 00 грн. Стягнено з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299) судовий збір в розмірі 1075,99 грн. (одна тисяча сімдесят п`ять грн. дев`яносто дев`ять коп.). В задоволенні решти позивних вимог відмовлено. 16.07.2021 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява від відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення. 13.08.2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено; заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості - скасовано та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06.09.2021 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просив суд збільшити розмір позовних вимог та стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Договором № б/н від 21.07.2011 року в розмірі 69987,21 грн. (51864,29 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 51864,29 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18122,92 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625), а також понесенні позивачем судові витрати. 07.09.2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області прийнято до розгляду заяву позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про збільшення позовних вимог у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 07.09.2021 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшли заява про застосування позовної давності та відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач повністю не визнає пред`явлені позовні вимоги, заперечує проти задоволення позову та вважає, що цей позов не може бути задоволений. Обставини, які викладені у позові позивач підтверджує розрахунком заборгованості за договором, підписаного представником позивача без зазначення відомостей, а саме, прізвища, ім`я, по батькові та печатки банку. Таким чином правомірність та обґрунтованість цього розрахунку підлягає сумнівності. Зазначає, що позивач не довів обставин, на які посилається у позові, як на підставу своїх вимог. Надана копія анкети-заяви, яка була підписана відповідачем не є доказом про те, що відповідач був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг у «Приватбанку», які діяли на момент підписання відповідачем цієї заяви і не є належним доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України укладення договору про надання банківських послуг використання кредитної картки так як у ній відсутні дані про істотні умови кредитного договору, передбачені ст. 1054 ЦК України, зокрема, щодо процентної ставки по кредитному ліміту та строку дії платіжної картки. На бланку копії анкети-заяви від 21.07.2011 року не міститься відомостей відносно якої платіжної банківської картки відповідач міг би приєднатися до Умов та правил надання банківських послуг. Тобто, в анкеті-заяві відсутній будь-який номер картки, строк дії картки та тип картки, а саме кредитної або дебетової картки: Visa (Classic, Gold, Electron), EuroCard/MasterCard (Standard,Gold, Maestro, Cirrus), American Express (Mass, Gold). У вказаній анкеті - заяві визначено тільки назву банківської послуг, а саме «платіжна картка кредитка «Універсальна», визначена валюта та сума кредитного ліміту. Анкета-заява не містить відомостей про базову процентну ставку по кредитному ліміту, строку дії кредитного дії платіжної картки, що вказує на відсутність у сторін домовленості про процентну ставку по кредитному ліміту, строку дії кредитного дії платіжної картки. Отже надана позивачем копія анкети-заяви є неналежним доказом укладення кредитного договору, оскільки вона не підтверджує доводи позовної заяви в частині встановлення процентної ставки по кредитному ліміту, строку дії кредитного дії платіжної картки. Позивачем були порушені вимоги п. 2.9. Положення Національного банку України «Про порядок місії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням», затвердженим Постановою правління НБУ за № 137 від 19.04.2005 року, щодо включення умов про встановлення (визначення) терміну, межі ліміту, та строк дії картки, які є істотними умовами за законом. Умови та правила надання банківських послуг також не є належним доказом, оскільки даний документ не має будь-яких реквізитів, підписів відповідача про ознайомлення з ними, що унеможливлює віднести даний доказ до спірних правовідносин. Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, також не підтверджує доводи позовної заяви про процентну ставку по кредитному ліміту, строку дії кредитного ліміту та строку дії платіжної картки. Позивачем не надано до суду доказів щодо підписання відповідачем та ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» які діяли у 2010 році, оскільки на них відсутній підпис відповідача, в зв`язку з чим не можливо встановити факт обізнаності відповідача з умовами кредитування, а також факт укладення кредитного договору. Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Вважає, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови кредитування є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Таким чином, цивільно-правові відносини між позивачем та відповідачем належним чином не оформлені, тому немає підстав для стягнення коштів за кредитом. Зазначив, що позивач не надав докази щодо отримання відповідачем на картковий рахунок грошових коштів кредитного ліміту, такі як будь які фінансові документи (меморіальний ордер, виписка з карткового рахунку, тощо), які би підтвердили факт отримання відповідачем коштів у банку. Позивачем пропущений строк позовної давності для подання позову до суду. Відповідач вважає, що в даному випадку застосуванню підлягають строки саме в межах 3-річної позовної давності, яку слід рахувати із дати останнього здійсненого відповідачем платежу на погашення кредитної заборгованості. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Просив суд: відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] ; застосувати позовну давність у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 16.09.2021 року на адресу суду від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» Меркулової В.В. надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначає, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] (п. 1.1.1.90, 2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова картка (п. 1.1.1.62 Умов), яку отримав відповідач га мобільний телефон який вказав відповідач в Заяві. Зазначає, що належним чином засвідчена копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 21.07.2011 року є належним та допустимим доказом по справі. До матеріалів позовної заяви долучено «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з якої чітко вбачається , що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Зазначає, що сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Банком було надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контрозрахунок ненаданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалися. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Банком було надано до суду виписку по картрахунку, яка є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, н який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримував кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню у повному обсязі. Також, на підтвердження видачі кредитних карток відповідачу банком було надано довідку про видані картки, з якої вбачається номер, дата їх видачі та строк дії. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк пере випущеної картки до останнього дня 04.2018 року (довідка про видачу кредитних карт). Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 15.06.2018 року-до спливу строку позовної давності. Таким чином, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Просив суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2021 року, ухвалою від 19.10.2021 року суддею Фінагеєвою І.О. прийнято справу до свого провадження та призначено судове засідання. 27.10.2021 року на адресу суду від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» Гордієнко В.А. надійшли додаткові пояснення, в яких зазначає, що щодо посилання [PERSON] на те, що він не укладав жодного кредитного договору, не отримував ані кредитних карток, ані кредитних коштів і взагалі дізнався про рішення суду 25.06.2021 року звертає увагу суду, що в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа № 752/11837/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: АТ КБ «Приватбанк» про поділ майна подружжя. Враховуючи всі твердження відповідача, наведені ним вище, надає до суду копію позовної заяви гр. [PERSON] , підписаної ним 11.05.2021 року, поданої у справі № 752/11837/21 і звернути увагу суду на наступні твердження в даній позовній заяві: 1.«Грошей, які я заробляв не вистачало на утримання сім`ї, і мною в 2015 році було взято перший кредит. Кредити були взяті мною в АТ КБ «Приватбанк». Далі йде посилання саме на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/7221/18 від 10.10.2018 року, що дає можливість ідентифікувати про який же саме кредит, отриманий в АТ КБ «Приватбанк» гр. [PERSON] зазначає в даному позові. 2. «Прошу… 2. Ухвалити рішення яким позов задовольнити повністю: - Розділити порівну грошові зобов`язання, щодо сплати отриманого мною споживчого кредиту в АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором - 48525,67 гривень, яка складається з тіла кредиту в розмірі 32716,60 гривень, нарахованих відсотках за користування кредитом 15310,07 гривень, заборгованість за пенею і комісією, штрафами в розмірі 500,00 гривень. (стр. 13 позовної заяви гр. [PERSON] ). Таким чином, з відповідного документу, складеного та підписаного гр. [PERSON] чітко вбачається, що наразі він намагається ввести Києво-Святошинський районний суд Київської області в оману твердженнями про те, що він нічого не підписував та коштів не отримував. Адже, звертаючись в Голосіївський районний суд м. Києва з позовною заявою про поділ майна подружжя, він чітко зазначає, що отримував та користувався кредитними коштами, які були стягнуті з нього рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/7221/18 від 10.10.2018 року. Більше того, неправдивим є ї твердження гр.. [PERSON] про те, що про існування рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/7221/18 він дізнався лише 25.06.2021 року, адже позовна заява про поділ майна подружжя була підписана і подана ним разом з копією даного рішення 11.05.2021 року. Просила суд: приєднати до матеріалів справи у якості доказів: копію Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 21.07.2011 року; копію ухвали Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/11837/21 від 07.09.2021 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті; копію позовної заяви гр. [PERSON] до [PERSON] , третя особа: АТ КБ «Приватбанк» про поділ майна подружжя; врахувати надані письмові пояснення; позовну заяву задовольнити у повному обсязі. У судове засідання представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Гордієнко В.А. не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову заперечував. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 21 липня 2011 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У анкеті-заяві від 21 липня 2011 року зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно довідки АТ «КБ «Приват Банк» за вказаним договором [PERSON] було видано чотири кредитні картки зі строком дії перевипущеної картки № [NUMBER] до квітня 2018 року. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] станом на 03.06.2015 року становить 79464,87 грн., яка складається з наступного: 32716,60 грн. - тіло кредиту, 15310,07 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 27177,97 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3760,23 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до заяви представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, прийнятою до розгляду ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 07.09.2021 року, заборгованість [PERSON] станом на 26.06.2021 року становить 69987,21 грн., яка складається з наступного: 51864,29 грн. - заборгованість за тілом кредиту в тому числі: 51864,29 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18122,92 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України), що підтверджується доданим до заяви розрахунком заборгованості за договором б/н від 21.07.2011 року станом на 26.06.2021 року. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1 статті 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України закріплено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частина 3, 4 ст. 267 ЦК України визначає що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що згідно довідки АТ «КБ «Приват Банк» за вказаним договором [PERSON] було видано чотири кредитні картки зі строком дії перевипущеної картки № [NUMBER] до квітня 2018 року. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк пере випущеної картки до останнього дня квітня 2018 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 15 червня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності. Таким чином, позивачем дотримано при зверненні до суду строк позовної давності, а тому клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 21 липня 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, а саме заборгованість за простроченими відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21 липня 2011 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black, Edition, World Elite, Infinite, Visa Signature та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (21 липня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (06 вересня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17 вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява №28342/95, §61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява №76943/11, §123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява №17862/91, §31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява №20372/11, §65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S.W. проти Сполученого Королівства», заява №20166/92, §36). На підставі викладеного, суд погоджується з твердженням відповідача про те, що анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг не підтверджує доводи позовної заяви про процентну ставку по кредитному ліміту, та відсутність доказів у матеріалах справи щодо підписання відповідачем та ознайомлення його з умовами та правилами надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» які діяли у 2010 році, оскільки на них відсутній підпис відповідача. А відтак, щодо стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків за порушення строків платежів, а саме: 18 122,92 грн. - заборгованості за простроченими відсотками, суд не вбачає наявності правових підстав для стягнення та вважає вимоги безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 21 липня 2011 року, та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Суд вважає, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ПриватБанку розміщені на сайті: https://privatbank.ua, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21 липня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону №1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Щодо доводів відповідача про ненадання позивачем доказів про отримання відповідачем на картковий рахунок грошових коштів та посилання на ту обставину, що анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості не є доказами отримання відповідачем кредитної картки та кредитних коштів, а позивачем не надано доказів щодо отримання відповідачем на картковий рахунок грошових коштів кредитного ліміту, таких як будь які фінансові документи (меморіальний ордер, виписка з карткового рахунку, тощо), які би підтвердили факт отримання відповідачем коштів у банку, суд дійшов наступного висновку. У даній справі банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості та виписку по кредитному договору. Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. У даній справі виникнення заборгованості по боргових зобов`язаннях та їх розмір підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по кредитному договору. А відтак доводи відповідача про відсутність доказів отримання коштів, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, а саме: анкетою-заяву б/н від 21 липня 2011 року, підписаною відповідачем, розрахунком заборгованості по кредитному договору б/н від 21 липня 2011 року станом на 26 червня 2021 року та випискою по кредитному договору б/н від 21 липня 2011 року за період з 21 липня 2011 року по 19 серпня 2021 року. Разом з тим, суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 21 липня 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19). На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що стягненню з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягає заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 липня 2011 року за тілом кредиту в розмірі 51 864,29 грн., а тому позов підлягає задоволенню частково. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial