Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

[PERSON] (далі позивач), через свого представника, звернулася до суду з позовом до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області (далі відповідач), у якому просила: - визнати за позивачем право власності по спадщині за заповітом після смерті [PERSON] на земельні ділянки згідно державних актів, а саме: державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД №362883, який був виданий їй на підставі розпорядження Липовецької РДА №263 від 11.09.2006, яка розташована на території Староприлуцької сільської ради Вінницької області; державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯБ №723230, який був виданий їй на підставі свідоцтва про право на спадщину №273 від 01.02.2007, яка розташована на території Костянтинівської сільської ради Вінницької області; державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯБ №723439, який був виданий їй на підставі розпорядження Липовецької РДА №263 від 11.09.2006, яка розташована на території Староприлуцької сільської ради Вінницької області. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю позивача, а після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої крім житлового будинку увійшли земельні ділянки, які належали спадкодавцю згідно державних актів: серії ЯД №362883 від 11.09.2006; серії ЯБ №723230 від 01.02.2007; серії ЯБ №723439 від 11.09.2006. Позивач таку спадщину матері прийняла, однак при зверненні до нотаріуса їй було відмовлено в оформленні спадщини у вигляді земельних ділянок, оскільки попри наявність заповіту [PERSON] від 13.12.2005, зареєстрованого за №189, останнім її заповітом ніби був заповіт від 05.04.2006, зареєстрований за №255, а на запит щодо надання інформації по такому заповіту у виконкомі Староприлуцької сільської ради відсутній його дублікат. Позивач стверджує, що дана ситуація склалася внаслідок допущеної секретарем сільської ради помилки при оформленні заповіту [PERSON] , а при намаганні виправити таку помилку, секретар не вносячи у нього зміни, зареєструвала той самий заповіт під іншим номером і датою. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 21.09.2022 відкрито провадження\~у справі\~та призначено\~її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву і витребувано спадкову справу. Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано, однак представник подав заяву про визнання позову та про розгляд справи без його участі. У судове засідання позивач не з`явився, однак його представник у своїй заяві просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] померла [PERSON] про що свідчить свідоцтво про смерть, а згідно зі свідоцтва про народження позивача, [PERSON] була її матір`ю. Також позивач змінила прізвище при укладенні шлюбу на « [PERSON] ». [PERSON] належали на праві приватної власності земельні ділянки, згідно державних актів: серії ЯД №362883 від 11.09.2006; серії ЯБ №723230 від 01.02.2007; серії ЯБ №723439 від 11.09.2006. У матеріалах справи наявний заповіт від імені [PERSON] від 13.12.2005, зареєстрований секретарем Староприлуцької сільської ради Л.В. Оніщук за №189, і за яким вбачається, що заповідач заповідає житловий будинок та все її майно своїй дочці позивачу. Разом з тим, цілком очевидним є те, що в такому заповіті допущена описка і по батькові матір позивача вказано помилково як « [PERSON] ». Надалі такий заповіт було не належним чином виправлено і знову передруковано, але з правильним іменуванням заповідача. Після смерті матері, позивач прийняла її спадщину подавши нотаріусу відповідну заяву, зазначивши про заповіт від 13.12.2005, зареєстрований за №189. Інші спадкоємці [PERSON] спадщину матері не прийняли, а один з її синів [PERSON] взагалі відмовився від спадщини на користь сестри позивача. Однак, при зверненні до нотаріуса позивачу було відмовлено в оформленні спадщини матері у вигляді земельних ділянок, оскільки попри наявність заповіту [PERSON] від 13.12.2005, зареєстрованого за №189, останнім її заповітом був заповіт від 05.04.2006, зареєстрований за №255, а на запит щодо надання інформації по такому заповіту у виконкомі Староприлуцької сільської ради відсутній його дублікат. Так, згідно з журналом для реєстрації нотаріальних дій наявний запис про заповіт [PERSON] від 13.12.2005, що зареєстрований за №189 з виправленням по батькові заповідача, також коротко описано його зміст де вказано про заповідання [PERSON] всього її майна дочці позивачу. Разом з тим, згідно з журналом для реєстрації нотаріальних дій також вбачається новий запис про заповіт [PERSON] від 05.04.2006, зареєстрований за №255, у якому теж коротко описано його зміст де вказано про заповідання [PERSON] всього її майна дочці позивачу. Суд дійшов висновку, що позов підлягає з наступних підстав. Як визначено у ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.ст. 1233-1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною нездатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. В силу вимог ч. 1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Варто зазначити, що для правильного вирішення спору про спадкування, суд на підставі відповідних документів зобов`язаний перевірити: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які звернулись з позовом в суд (докази родинних та інших відносин), наявність заповіту та його чинність (виписка з Спадкового реєстру), наявність спадкової справи (виписка із Спадкового реєстру), факт прийняття спадщини спадкоємцем при визнанні права власності, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Судом було встановлено, що померла [PERSON] , яка була матір`ю позивача, заповіла її за заповітом від 13.12.2005, зареєстрованим за №189, крім житлового будинку все своє майно. Після смерті [PERSON] до складу її спадщини, крім житлового будинку увійшли земельні ділянки, які належали спадкодавцю згідно державних актів: серії ЯД №362883 від 11.09.2006; серії ЯБ №723230 від 01.02.2007; серії ЯБ №723439 від 11.09.2006. Позивач вчасно прийняла спадщину матері подавши нотаріусу відповідну заяву та зазначивши про заповіт від імені [PERSON] від 13.12.2005, зареєстрований за №189. Інші спадкоємці [PERSON] спадщину матері не прийняли, а один з її синів [PERSON] відмовився від спадщини на користь сестри позивача. Однак при зверненні до нотаріуса позивачу було відмовлено в оформленні спадщини матері у вигляді земельних ділянок, оскільки попри наявність заповіту [PERSON] від 13.12.2005, зареєстрованого за №189, останнім її заповітом був заповіт від 05.04.2006, зареєстрований за №255. Проте, згідно з журналом для реєстрації нотаріальних дій наявний запис про заповіт [PERSON] від 13.12.2005, зареєстрований за №189 з виправленням по батькові заповідача, також коротко описано зміст його де вказано про заповідання [PERSON] всього її майна дочці позивачу. Так, цілком очевидним є те, що в заповіті від 13.12.2005, що зареєстрований за №189, було допущено описку і по батькові матір позивача вказано помилково як « [PERSON] ». Разом з тим, згідно з тим же журналом для реєстрації нотаріальних дій вбачається новий запис про заповіт [PERSON] від 05.04.2006, зареєстрований за №255, у якому теж коротко описано зміст його де вказано про заповідання [PERSON] всього її майна дочці позивачу. Таким чином внаслідок допущеної секретарем сільської ради описки при оформленні заповіту [PERSON] , не вносячи у заповіт зміни належним чином, секретар зареєструвала той самий заповіт під іншим номером і датою, однак воля заповідача залишилися незмінними. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на спадкове майно [PERSON] , а саме на земельні ділянки, які належали спадкодавцю згідно державних актів: серії ЯД №362883 від 11.09.2006; серії ЯБ №723230 від 01.02.2007; серії ЯБ №723439 від 11.09.2006, а наявність порушених прав позивача є очевидною, отож вони підлягають захисту судом. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Крім того, представник відповідача визнав позов під час судового розгляду. Суд зауважує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду в ході судового розгляду не встановлено. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимоги про визнання за позивачем право власності по спадщині за заповітом після смерті [PERSON] на земельні ділянки згідно державних актів: серії ЯД №362883 від 11.09.2006; серії ЯБ №723230 від 01.02.2007; серії ЯБ №723439 від 11.09.2006, ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved