Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 90584 від 05.04.2021, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В. про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 140 818 грн. 00 коп. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що спірний виконавчий напис вчинено за відсутності доказів існування боргу позивача перед відповідачем ТОВ «Веллфін», оскільки позивач не має з відповідачем жодних договірних зобов`язань. Також, нотаріус вчинив виконавчий напис не пересвідчившись в наявності документів, які за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, існує достатньо підстав для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Разом з позовною заявою подано клопотання про витребування у приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Головкіної Я.В. копії нотаріальної справи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 05.04.2021 за №90584. 06.12.2021 від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області надійшла інформація про те, що відповідач знятий з місця реєстрації свого проживання за адресою: [ADDRESS] . 22.06.2022 відкрито провадження у справі та задоволено клопотання позивача про витребування приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Головкіної Я.В. копії нотаріальної справи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 05.04.2021 за №90584. 07.09.2022 від Баришівський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов лист про розгляд справи без участі їх представника, при вирішенні питання покладались на думку суду. 12.09.2022 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції та публікації оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору своїм правом на надання пояснень по суті спору не скористались. Так, судом встановлено, що виконавчий напис вчинено Головкіною Яною Вікторівною, приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, за Кредитним договором 395807 від 01 березня 2018 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», ідентифікаційний код юридичної особи 39952398, заборгованість за Кредитним договором 395807 від 01 березня 2018 року. Як вбачається із виконавчого напису, строк платежу за Кредитним договором №395807 від 01 березня 2018 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період 12 січня 2017 року по 01 березня 2020 року. Сума заборгованості складає 140 818,00, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить: - 5 000,00 (п`ять тисяч гривень 00 копійок); - прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 (нуль гривень 00 копійок); - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 135 818,00 (сто тридцять п`ять тисяч вісімсот вісімнадцять гривень 00 копійок); - строкова заборгованість за сумою кредиту становить0,00 (нуль гривень 00 копійок); - строкова заборгованість за комісією становить 0,00 (нуль гривень 00 копійок); - строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0,00 (нуль гривень 00 копійок); - строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 0,00 (нуль гривень 00 копійок). За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 3 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, в розмірі 1 100,00 (одна тисяча сто гривень 00 копійок). Загальна сума, що підлягає стягненню 141 918,00 (сто сорок одна тисяча дев`ятсот вісімнадцять гривень 00 копійок). На підставі спірного виконавчого напису державним виконавцем Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качур Т.М. 05.05.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії вищевказаних документів наявні в матеріалах справи. Як зазначає позивач, нею не укладались договори з ТОВ «ВЕЛЛФІН». Однак, позивачем надано копію Договору позики №395807 від 01.03.2018, який було підписано між сторонами за допомогою електронного цифрового підпису. Відповідно до вищевказаного Договору позики позивачу було надано у борг суму у розмірі 5\~000,00 грн. строком до 31.03.2018 року. Матеріали справи містять копію адвокатського запиту від 23.05.2021 приватному нотаріусу Обухівського міського нотаріального округу Головкіної Яни Вікторівни з проханням надати позивачу копію нотаріальної справи, що стосується вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Адвокатський запит було направлено 05.07.2021 відповідачу ТОВ «ВЕЛЛФІН» щодо надання засвідченої копії документів, що стосуються видачі кредиту [PERSON] . Вимоги ухвали суду від 22.06.2022 приватним нотаріусом Обухівського міського нотаріального округу Головкіною Яною Вікторівною щодо надання копії нотаріальної справи при вчиненні виконавчого напису №90584 від 05.04.2021 надано не було. З цього приводу суд зазначає наступне. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц, Велика Палата вважає, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, вже досліджене Верховним Судом України. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Матеріалами справи підтверджено, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено на підстави не нотаріально посвідченого Договору позики №395807 від 01.03.2018. Суд звертає увагу на те, що за Договором позики №395807 від 01.03.2018 сума позики становить 5\~000,00 грн., сукупна вартість позики 7\~850,00 грн. Однак, сума боргу за виконавчим написом становить 140\~818,00 грн. Проте, матеріалами справи не підтверджено наявність заборгованості позивача перед ТОВ «ВЕЛЛФІН». За таких обставин суд приходить до висновку, що сума у розмірі 140\~818,00 грн., яка підлягає до стягнення за оскаржуваним виконавчим написом, не є безспірною. Відповідно до п. 1.3. Договору позики строк позики становить до 31.03.2018. Оскаржуваний виконавчий напис вчинено 05.05.2021, тобто через 3 роки, один місяць та п`ять днів після того, як закінчився строк кредитування за Договором позики. Варто також зазначити, що згідно ч. 1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Аналогічний строк щодо вчинення виконавчого напису встановлений у пп. 3.1, 3.3 п. З Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Зі змісту наведених норм вбачається, що трьохрічний строк в межах якого може бути вчинено виконавчий напис законодавець пов`язує з моментом виникнення права вимоги, при цьому обумовлює, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За змістом ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, на підставі вищезазначеного можна зробити висновок, що виконавчий напис нотаріуса № 90584 від 05.05.2021 був вчинений з порушенням вимоги ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» в частині строку для такої нотаріальної дії. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовна заява в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано копію Договору про надання правової допомоги від 22.05.2021, копію Акта прийомання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 21.07.2021 та копію прибутково касового ордеру від 21.07.2021. В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 7\~000,00 грн. Відповідно до Акта прийомання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 21.07.2021 за участь у судовому засіданні представник позивача вказує суму у розмірі 700,00 грн. Про те, в судовому засіданні представник позивача участь не приймав жодного разу. 12.09.2022 електронною поштою до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без участі позивача та його представника. Суд звертає увагу на те, що прибутковий касовий ордер має право виписувати виключно особа, яка отримала готівку за наслідком касової операції, тобто під час отримання готівки через касу такої особи з відображенням такої операції у відповідних книгах обліку. Оскільки представником позивача не надано до суду належних доказів, що Адвокатське об`єднання «Рябіні, Переверзєв та партнери» має касу і веде касову книгу, відтак адвокат не може сам виписувати квитанцію чи касовий ордер про отримання коштів. Таким чином, представником позивача не доведено, що гроші були отримані адвокатом, і як наслідок не підлягають відшкодуванню. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Матеріали справи не містять доказів того, що представником позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу. Велика Палата ВС у своїй постанові від 19.02.2020р. по справі № 755/ 9215/15-ц роз`яснила, що адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту, тому твердження позивача є помилковими. Виходячи з норм ЦПК України маючи намір стягнути витрати на професійну правничу допомогу то розрахунок таких витрат і прохання стягнути ці витрати повинна містити перша заява по суті спору. Така вимога закріплена в ч. 1 ст. 134 ЦПК (попереднє визначення суми судових витрат), п. 9 ч. 1 ст. 175 ЦПК (вимоги до позовної заяви), п. 7, 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК (вимоги до відзиву). В цьому розрахунку сторона зазначає попередні і орієнтовні суми всіх судових витрат, які вона вже понесла або планує понести у зв`язку з розглядом судової справи. Якщо перша заява по суті спору не містить прохання стягнути з іншої сторони судові витрати, то в подальшому таке прохання заявляється до суду разом з клопотанням про поновлення строку (в якому, звичайно ж, мають вказуватись поважні причини пропуску строку). Проте представник відповідачів не надавав у встановлений законом строк згідно ч.3 ст. 178 ЦПК України попередній розрахунок суми судових витрат та клопотання про поновлення строку на його подання. У зв`язку з чим суд вважає що заява підлягає залишенню без розгляду відповідно до вимог ч.5 ст.270 ЦПК України. За таких обставин, враховуючи, що представником відповідачів жодного разу не було заявлено про стягнення судових витрат у порядку, визначеному ч. 8 ст.141 та ч. 3 ст. 178 ЦПК України, доказів понесення витрат на правову допомогу суду не надано, а отже відсутні підстави і для задоволення позову в частині стягнення витрат на правову допомогу. Позивач не просить суд стягнути суму сплаченого судового збору.

Outcome: partial