Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення з нього на користь відповідача аліментів. На обґрунтування вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 16.09.2016 року уклав шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Причиною розпаду сім`ї є різні погляди сторін на сімейне життя. Шлюбні відносини між сторонами припинені з січня 2021 року. Посилаючись на викладене, позивач просив про розірвання шлюбу. Також позивач просив ухвалити рішення про стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання дитини сторін в розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно. В тексті позову позивач просив про розгляд справи за його відсутності Відповідач до суду не з`явився, про дату та час розгляду повідомлявся особисто під підпис. До суду не надходило клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заявлених вимог і можливість часткового задоволення позову. На підставі дослідження наявних у справі документів (копії свідоцтва про шлюб; копії свідоцтва про народження дитини) у судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 16.09.2016 року, мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами припинені через різні погляди сторін на сімейне життя. Ухвалою суду від 23.08.2022 року за заявою відповідача сторонам надавався строк для примирення, після закінчення якого сторони не надали суду відомостей про їх примирення. Зазначене свідчить про розпад сім`ї сторін і неможливість їх спільного проживання в подальшому, оскільки спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам однієї зі сторін, що відповідно до ст.ст. 110; 112; 114 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Гарантія особистої свободи та недоторканості також полягає і в тому, що ніхто не може бути змушений до спільного проживання з іншою особою та до збереження шлюбних відносин. Що стосується вимог позивача про стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання малолітньої дитини, то суд вважає, що відсутні законні підстави для задоволення вказаних вимог у зв`язку з наступним. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Також зі змісту ст. 161 ЦПК України, ст. 181, 183, 184 Сімейного кодексу України слідує, що судове рішення про стягнення аліментів на утримання дитини ухвалюється саме за заявою отримувача аліментів, а не платника аліментів. Натомість відповідно до ч.1 ст. 187 Сімейного кодексу України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Тому позов в частині стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дитини сторін не підлягає задоволенню, натомість позивач, який бажає, щоб з нього офіційно відраховувались аліменти на утримання дитини, має змогу скористатись положеннями ч.1 ст. 187 Сімейного кодексу України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та позов підлягає частковому задоволенню в частині розірвання шлюбу, тому з відповідача на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави відповідно до ставки судового збору, визначеної для даної категорії спорів, в сумі 992,40 грн. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст. 110; 112; 114 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial