Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

[PERSON] 09.09.2020 року звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Міністерства внутрішніх справ ГУ МВС України в Дніпропетровській області Новомосковський МВ (з обслуговування м. Новомосковська та Новомосковського району), Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.09.2020 року позовну заяву [PERSON] до Міністерства внутрішніх справ ГУ МВС України в Дніпропетровській області Новомосковський МВ (з обслуговування м. Новомосковська та Новомосковського району), Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду передано для визначення підсудності Дніпровському апеляційному суду. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02.10.2020 року визначено підсудність цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до Міністерства внутрішніх справ ГУ МВС України в Дніпропетровській області Новомосковський МВ (з обслуговування м. Новомосковська та Новомосковського району), Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська. 22 жовтня 2020 року на адресу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла зазначена цивільна справа. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 жовтня 2020 року, у вказаній цивільній справі, визначено головуючим суддю Бєсєду Г.В. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2020 року у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду відмовлено. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Міністерства внутрішніх справ ГУ МВС України в Дніпропетровській області Новомосковський МВ (з обслуговування м. Новомосковська та Новомосковського району), прокуратури Дніпропетровської області Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Постановою Дніпровський апеляційний суд від 30.11.2021 ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2020 року про відмову у відкритті провадження по справі за позовом [PERSON] до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативнорозшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду залишено без змін та справу 03.12.2021 повернуто до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська для подальшого розгляду. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] зазначив, що 19.07.2004 прокуратурою м. Новомосковська відносно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342 КК України, ч. 2 ст. 345 КК України. Постановою заступника прокурора м. Новомосковська від 07.11.2005 відносно нього порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. Постановою старшого слідчого прокуратури м. Новомосковська від 20.11.2005 зазначені кримінальні справи об`єднано в одне провадження та присвоєно єдиний № 33049047. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.08.2011 iз зазначеної кримінальної справи виділено матеріали кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 296 КК України та направлено для проведення додаткового розслідування. 23.02.2016 слідчим СВ Новомосковського ВП ГУНП за результатами проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному перекваліфіковано на ч. 1 ст. 125 КК України. 25.08.2016 слідчим СВ Новомосковського ВП ГУНП прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінально правопорушення, що свідчить про незаконність кримінального переслідування відносно нього. Посилався на те, що внаслідок необґрунтованого кримінального переслідування, що полягало у незаконному порушенні кримінальної справи щодо нього, незаконному пред`явленні йому обвинувачення, триманні під вартою, йому було завдано моральної шкоди. Зазначав, що до нього здійснювали катування працівники правоохоронних органів. Він постійно перебував у стресах, пов`язаних з переживаннями, почуттями скривдженої честі та репутації, тривоги за своє майбутнє, життєвої невизначеності. Ці переживання призвели до появи хронічних хвороб, сприяли різкій актуалізації типових вікових змін. У зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності він втратив роботу та досі перебуває на обліку в центрі зайнятості. Унаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та тривалого перебування під вартою йому було завдано душевних страждань, які, зокрема, полягали у руйнуванні життєвих планів, розриві всіх соціальних зв`язків, негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію. За таких обставин та на підставі\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~позивач просив стягнути на свою користь моральну та матеріальну шкоду у сумі 14\~000\~000 грн. Представник Дніпропетровської обласної прокуратури надав відзив на позовну заяву в якому зазначає, що прокуратурою м. Новомосковська здійснювалося досудове слідство у кримінальній справі № 33049047 відносно [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України. Звертали увагу суду на те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою обирався [PERSON] в кримінальній справі, за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 296 КК України, а не в окремій кримінальній справі за злочин, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України, яку згодом перекваліфіковано на ч. 1 ст. 125 КК України. На даний час зазначена кримінальна справа перебуває в провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Отже, факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками відсутні, оскільки основна кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] на сьогоднішній день перебуває на розгляді в провадженні суду та наразі, до ухвалення вироку у справі передчасно робити висновки про незаконне засудження або незаконне притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. \~ \~ \~ \~ [PERSON] надав відповідь на відзив в якому зазначав, що кримінальна справа відносно нього була закрита у зв`язку з відсутністю кримінального правопорушення, що свідчить про протиправні дії органів досудового розслідування. Наголошував, що ним було надіслано відповідачам досудові вимоги щодо урегулювання спорів, але відповідачами надано відповіді щодо необхідності звернення до суду. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2022 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача - Головне управління національної поліції в Дніпропетровській області. [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник Міністерства внутрішніх справ ГУ МВС України в Дніпропетровській області Новомосковський МВ (з обслуговування м. Новомосковська та Новомосковського району) в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Представник ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровської області заперечував щодо задоволення позовних вимог. Надав письмові пояснення в яких зазначав, що в провадженні СВ Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебували матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016040350000542 від 17.02.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 296 КК України. 23 лютого 2016 року потерпілий [PERSON] звернувся із заявою про те, що він просить припинити розгляд справи та до [PERSON] не має претензій, у зв`язку із чим 25 серпня 2016 року постановою закрито кримінальне провадження за №12016040350000542 від 17.02.2013, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Наголошували, що позивач не надав до суду будь-яких доказів оскарження дій органу досудового розслідування та визнання дій останнього незаконними. Слідчі органу досудового розслідування, під час здійснення досудового розслідування кримінального №12016040350000542 від 17.02.2016, діяли на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вважають, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, психосоматичних та психоемоційних змін, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків, стану здоров`я та стосунків з рідними внаслідок досудового розслідування кримінального провадження №12016040350000542, а тому просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Представник Дніпропетровської обласної прокуратури заперечував щодо задоволення позовних з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, приходить до таких висновків. 19.07.2004 прокуратурою м. Новомосковська порушено кримінальну справу № 33049047 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, та за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України. 07.11.2005 прокуратурою м. Новомосковська порушено кримінальну справу № 33059080 відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. Постановою старшого слідчого прокуратури м. Новомосковська від 20.11.2005 зазначені кримінальні справи об`єднано в одне провадження та присвоєно єдиний № 33049047. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.01.2006 у кримінальній справі [PERSON] , обвинуваченому у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 296 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який діяв відносно нього до 25.01.2007 включно. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.01.2006 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.01.2006 про обрання останньому запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін. Тобто, запобіжний захід у виді тримання під вартою обирався [PERSON] в кримінальній справі, за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 296 КК України. У кримінальній справі відносно [PERSON] , обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 296 КК України, 19.01.2006 складений слідчим прокуратури м. Новомосковська обвинувальний висновок, який затверджено прокурором м. Новомосковська та справу направлено до Новомосковського міськрайонного суду для розгляду по суті. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.01.2007 [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України та призначено йому покарання по ч. 2 ст. 342 КК України у вигляді 6 місяців позбавлення волі, по ч. 2 ст. 345 КК України у вигляді 1 року 26 днів позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено [PERSON] покарання 1 рік 26 днів позбавлення волі. В строк позбавлення волі зараховано час знаходження під вартою з 30.12.2005 по 25.01.2007 включно. Запобіжний захід [PERSON] до набрання вироком законної сили змінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд, звільнивши його в залі суду, у зв`язку з відбуттям строку покарання. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.07.2009 вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.01.2007 скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ухвалою Новомосковського\~міськрайонного суду\~Дніпропетровської області\~від 16.08.2011\~iз\~зазначеної кримінальної\~справи виділено\~матеріали кримінальної\~справи за\~обвинувачення [PERSON] за ч. 1 ст. 296 КК України та направлено для проведення додаткового розслідування. У кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, неодноразово ухвалювались та скасовувались судові рішення. Останній раз, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21.11.2019 виправдувальний вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.12.2018 відносно [PERSON] , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до того ж суду. Наразі кримінальна справа відносно [PERSON] , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України перебуває в провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області\~ від 09.09.2022 призначено судовий розгляд справи на\~11.00 год. 07 листопада 2022 року\~в приміщенні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Під час проведення досудового розслідування щодо вчинення [PERSON] злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, матеріали внесено до ЄРДР за №120160403500054 та 17.02.2016 у кримінальному провадженні розпочато досудове розслідування відповідно до КПК України в редакції 19.11.2012. 23.02.2016 слідчим СВ Новомосковського ВП ГУНП за результатами проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, кримінальне правопорушення, вчинене [PERSON] , передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, перекваліфіковано на ч. 1 ст. 125 КК України. Постановою слідчого відділу Новомосковського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 25.08.2016 кримінального провадження закрито. Згідно мотивувальної частини постанови слідчого відділу Новомосковського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 25.08.2016 про закриття кримінального провадження потерпілий [PERSON] звернувся із заявою, в якій останній просить закрити кримінальне провадження у зв`язку із віднесенням до категорії приватного обвинувачення, так як подальшого розслідування не бажає та претензій до [PERSON] не має. У зв`язку з тим, що від потерпілого у справі [PERSON] надійшла заява про закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, 25.08.2016 слідчим СВ Новомосковського ВП ГУНП прийнято рішення про закриття кримінального провадження. [PERSON] не надано доказів того, що він оскаржував постанову слідчого відділу Новомосковського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 25.08.2016 у порядку, передбаченому ст. 303 КПК України. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] вважав, що у нього виникло право на відшкодування шкоди в розміру і в порядку, передбаченому\~Законом України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Так,\~статтею 284 КПК України\~передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження, які, у свою чергу, класифікуються за декількома критеріями: реабілітуючими та нереабілітуючими. Реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину, а нереабілітуючі - вказують про вчинення особою злочину. До реабілітуючих підстав належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Коли йдеться про реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження, слід виходити з того, що особа не вчинила протиправного діяння, передбаченого кримінальним\~законом, i, як результат, має право на реабілітацію. До таких підстав належать ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, і мають наслідком зняття підозри, відновлення доброго імені, гідності та репутації. Згідно з пунктом 7 частини першої\~статті 284 КПК України\~кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством. Виходячи із засад диспозитивності і змагального характеру кримінального судочинства, до числа процесуальних прав потерпілого у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення належить його право на відмову від обвинувачення. Оскільки приводом до початку кримінального переслідування у такому провадженні є порушення приватного права, що належить конкретній особі, ця особа повинна мати можливість вибору форми його правового захисту, у тому числі й право впливати на рух кримінального провадження. З огляду на це законодавець передбачив підставу закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, що безпосередньо залежить від волевиявлення особи, яка постраждала від кримінального правопорушення, - відмову потерпілого від обвинувачення (пункт 7 частини першої\~статті 284 КПК України). Обов`язковим наслідком відмови потерпілого від обвинувачення є закриття кримінального провадження. Відповідно до частини четвертої\~статті 26 КПК України\~відмова потерпілого, а у випадках, передбачених\~КПК України, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, проте закриття кримінального провадження у цьому випадку не є закриттям у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, тобто провадження закрито з нереабілітуючих підстав (постанова Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду від 7 липня 2021 року у справі № 487/1817/18 (провадження № 51-1960 км 21)). З огляду на викладене, суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що у позивача виникло право на відшкодування шкоди у зв`язку з його реабілітацією. Обставини щодо невинуватості позивача під час розгляду цього позову встановленню не підлягають. Доводи про те, що у [PERSON] виникло право на відшкодування шкоди на підставі\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~спростовуються з огляду на таке. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим\~Законом, виникає у випадках, установлених\~статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а саме: у разі постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2); у разі встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів (пункт 1-1 частини першої статті 2); у разі закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або у разі невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2). Отже, у позивача не виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим\~Законом, яке виникає у випадках, установлених\~статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою. Позивач не надав доказів завдання йому шкоди, а також причинного зв`язку між шкодою та неправомірними діями посадових осіб органів дізнання, прокуратури та суду тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Будь-яких рішень, які набрали законної сили та якими встановлено неправомірність дій (бездіяльності) та/або рішень посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури у кримінальному провадженні не приймалось. Інші доводи позивача не підтверджують завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду матеріальної та моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Питання щодо розподілу судових витрат судом вирішується виходячи до положень ч.ч. 1, 6 ст. 142 ЦПК, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed