Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасний факторинг" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 22 січня 2018 року між ТОВ "Сучасний факторинг" та [PERSON] укладено кредитний договір № Т0198729 про надання кредиту в розмірі 4064,29 гривень на купівлю смартфона HUAWEI Y6Pro. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі 4064,29 гривень на купівлю смартфона HUAWEI Y6Pro. Відповідно до акту приймання-передачі від 22.01.2018 року відповідач отримав смартфон HUAWEI Y6Pro, будь-які претензії та зауваження були відсутні. Кошти були перераховані позивачем відповідно до заяви на отримання споживчого кредиту. Відповідач, порушуючи графік оплат, не здійснив жодного платежу, свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати з оплати судового збору. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно довідки про доставлення електронного листа. В матеріалах справи міститься заява представника позивача, в якій він просить розгляд справи провести без його участі. У відзиві на позов представник відповідача - адвокат Жеребенко О.В. зазначила, що борг за тілом кредиту в сумі 4064,29 грн відповідачем сплачено позивачу в повному обсязі, тому вони не можуть бути стягнуті з відповідача. Позовні вимоги в частині стягнення комісії також не підлягають задоволенню, оскільки на позичальника не можна покладати сплату послуги, яка ним фактично не замовлялась і яка банком фактично не надавалась, встановлення платежів за такі послуги заборонено. Нарахування та включення в суму заборгованості відсотків згідно ст.625 ЦК України в період дії договору суперечить змісту вказаної статті. Майновий інтерес кредитора забезпечується ст.625 ЦК України після закінчення строку дії договору. Зважаючи на неправомірність розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся згідно довідки про доставку SMS. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, про дату місце і час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку за адресою, зазначеною у відзиві на позов, а також шляхом направлення судової повістки за її номером телефону згідно довідки про доставку SMS. Крім того, на офіційному сайті Кіровоградського районного суду Кіровоградської області (https://kr.kr.court.gov.ua/sud1108/), в розділі «Громадянам» у вкладці «Список судових справ, призначених до розгляду» з моменту призначення останнього судового засідання по даній справі були зазначені дата, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи відповідачем та його представником до суду не надходило, тому розгляд справи проведено без їх участі. Дослідивши та оцінивши всі перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно заяви на отримання кредиту відповідач [PERSON] просив позивача надати йому споживчий кредит в розмірі 4064,29 грн з метою придбання смартфону, сукупна вартістю якого складала 4064,29 (а.с.24). Відповідно до укладеного кредитного договору № Т0198729 від 22.01.2018 року [PERSON] отримав кредит на купівлю смартфону "HUAWEI Y6 Pro" в сумі 4064, 29 грн.(а.с. 21-23, 25). Актом приймання-передачі від 22.01.2018 року підтверджується, що [PERSON] отримав смартфон HUAWEI Y6 Pro (а.с.27). З листа № 760 від 10.09.2019 щодо добровільної сплати боргу, направленого рекомендованим листом з описом на зареєстровану та фактичну адресу проживання [PERSON] , останньому через прострочення заборгованості за кредитним договором запропоновано добровільно сплатити наявну заборгованість до 10.10.2019 та надати кредитору документи на підтвердження факту погашення заборгованості (а.с.19-20). Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданим позивачем, загальна сума боргу, що підлягає стягненню з відповідача, станом на 01.10.2019 року становить 11068,19 грн та складається з наступного: 4064,29 грн. - борг, 3840,69 грн. - комісія за управління кредитом, 1950,84 грн. - штраф, 999 грн. - збитки від інфляції, 213,37 грн. - три відсотки річних (а.с. 10-12). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню за настанням цієї події. Частиною 1 ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі невиконання зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором Заперечуючи проти позовних вимог представник позивача у відзиві на позов зазначила, що відповідачем [PERSON] сплачено заборгованість перед відповідачем в суму 4064,29 грн, проте належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження належного виконання відповідачем умов кредитного договору ні самим відповідачем, ні його представником суду не надано, що є їх процесуальним обов`язком згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України. Зважаючи на достатність часу для надання відповідних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову, однак вони суду надані не були, клопотань про витребування доказів відповідачем та його представником - адвокатом не заявлялись, враховуючи, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд відхиляє доводи відповідача про погашення ним заборгованості в сумі 4064,29 грн перед позивачем. В свою чергу позивач надав суду достатньо доказів, не спростованих відповідачем, якими підтверджуються обставини, викладені в позовній заяві щодо невиконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору. Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку ТОВ «Сучасний Факторинг» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тому позовні вимоги в частині вимог щодо стягнення з відповідача боргу в сумі 4064,29 грн обґрунтовані та доведені належними доказами, тому підлягають задоволенню. Висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17. В той же час, суд частково погоджується з розрахунком заборгованості позивача в частині нарахованої комісії, інфляційних втрат та 3% річних, виходячи з наступних підстав. Згідно п.3.7 кредитного договору № Т0198729 від 22.01.2018, укладеного між сторонами, користування кредитом складає 18 календарних місяців. Пунктами 3.8, 3.9 договору до плати за користування кредитом входить щомісячна комісія за управління кредитом у розмірі 4,5 % від суми кредиту, яка сплачується до 22 числа кожного місяця, але не пізніше 22.07.2019 року. Отже, погоджений сторонами строк кредитування за вищевказаним договором становить з 22.01.2018 по 22.07.2019 року. Позивач в розрахунок заборгованості в частині стягнення комісії датою початку періоду визначено 22.01.2018, датою закінчення розрахунку (включно) визначено 01.10.2019. Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, зазначеної в постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зважаючи, що відповідачем не надано підтверджень здійснення будь-яких оплат, в тому числі на погашення комісії за управління кредитом, впродовж 18 місячного строку кредитування, суд вважає, що комісія за управління кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача розраховується в межах всього строку кредитування, погодженого сторонами, а саме: з 22.01.2018 по 22.07.2019 року, а її загальна сума становить 3292,07 грн (4064,29 х 4.5% х 18, де 4064,29 - сума кредиту, 4,5 - розмір комісії, встановленої договором, 18 - кількість прострочених періодів (місяців)). Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню і сума комісії за управління кредитом, що підлягає стягненню з відповідача, становить 3292,07 грн. Заперечення представника відповідача в частині посилання на абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони стягувати з позичальників за споживчими кредитами в тому числі і комісії, які не є послугою у визначенні цього закону, суд відхиляє, з наступних міркувань. Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка є чинною та була чинною на день укладення кредитного договору визначає, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Отже, вищевказана норма є бланкетною та відсилає до спеціального закону - Закону України «Про споживче кредитування», який прийнятий пізніше. Згідно рішення Конституційного Суду України № 5-р(II)/2020 від 18.06.20202 по справі № № 3-189/2018(1819/18) принцип верховенства права (правовладдя) у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня, вимагає застосовування класичних для юридичної практики формул (принципів): „закон пізніший має перевагу над давнішим" (lex posterior derogat priori) - „закон спеціальний має перевагу над загальним" (lex specialis derogat generali) - „закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим" (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів, а також комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Вищенаведене спростовує позицію представника відповідача щодо неправомірності включення до заборгованості комісії за управління кредитом, оскільки такий платіж передбачений законом та відноситься до процентів. Представником відповідача не доведено, що комісія за управління кредитом має інше призначення, відмінне від того, яке обумовлено в договорі. Згідно вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать. Нормами ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач скористувався своїм правом та пред`явив позовні вимоги до відповідача, як до позичальника, який порушив грошове зобов`язання щодо його своєчасного та повного повернення, про стягнення інфляційних втрат за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, томув даному випадку підлягають застосуванню норми, передбачені ст.625 ЦК України. Про те, що майновий інтерес кредитора забезпечується вимогами ст.625 ЦК України також визнала представник відповідача у відзиві на позов, проте заперечила правильність здійснення розрахунку в межах строку договору, а саме до 01.10.2019. Суд погоджується з представником відповідача щодо неправильності розрахунку заборгованості інфляційних втрат та 3 % річних, здійснених позивачем, оскільки ст.625 ЦК України не передбачає здійснення нарахування на час дії договору, тому в розрахунок заборгованості за встановленими судом обставинами підлягає включенню період поза межами кредитування, що визначений п.3.7, 3.9 договору, а саме: з 23.07.2019 року по день розрахунку заборгованості здійснений позивачем - 01.10.2019 року, що сукупно становить три місяці. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню збитки від інфляції в сумі 77,22 грн, а також 3 % річних в сумі 23,72 грн, отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Згідно ч.1 ст. 549, ч.2 ст. 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Суд установив порушення умов кредитного договору відповідачем. Згідно з п.7.2 договору № Т0198729 від 22.01.2018, що за повне або часткове прострочення чергового платежу по повернення кредиту покупець зобов`язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 162,57 грн за кожен випадок прострочення. В позовній заяві позивач визначив, що розрахунок штрафної санкції, охоплює 12 періодів. Враховуючи, положення ч.1 ст.13 ЦПК України, згідно якої, суд розглядає справи в межах заявлених нею вимог, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу в сумі 1950,84 грн (162,57 х 12) підлягають задоволенню. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: борг в сумі 4064,29 борг, комісія за управління кредитом в сумі 3292,07 грн, штраф в сумі 1950,84 грн, збитки від інфляції в сумі 77,22 грн, 3% річних в сумі 23,72 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із ухваленням суду рішення про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені ним і документально підтверджені в розмірі 1391,39 грн. На підставі ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст. 526, 530, 549, 551, 610, 611, 625, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial