Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в особі свого представника адвоката Калугіна Олега Юрійовича, що діє на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 13.09.2021 та ордеру, звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача 191030,00 грн основного боргу, 27000,00 грн моральної шкоди, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2180,30 грн та витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно у розмірі 20901,50 грн. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.08.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири № 3513, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю., відповідно до якого відповідач передала у власність, а позивач прийняла у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Продаж вчинено за 696120,00 грн, що на день продажу складало еквівалент 28000,00 доларів США. Згідно з п. 2 Договору № 3513 від 15.08.2016, вищевказана квартира належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу № 2498, посвідченого 11.06.2002 приватним нотаріусом ХМНО Чуєвою О.Д. та зареєстрованого в КП «Харківське міське БТІ» 18.06.2002 під реєстраційним номером В-10375. У пункті 4 вказаного договору відповідач засвідчила, що вищевказана квартира до цього часу не продана, не подарована, як внесок до статутного фонду не передана, не відчужена іншим способом, не заставлена, під податковою заставою, в спорі та під забороною не перебуває, а також про відсутність щодо неї прав у третіх осіб (у тому числі за договором найму чи шлюбним договором), права власності або права користування нею малолітніх, неповнолітніх дітей немає. Того ж дня право власності на вказану квартиру в цілому було зареєстроване за позивачем в Державному реєстрі прав власності. У вересні 2016 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] із позовом про визнання недійсним Договору від 15.08.2016 за № 3513, в обґрунтування позову посилався на те, що у зв`язку зі смертю його батька [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла двокімнатна квартира [ADDRESS] . Дана квартира придбана його батьками в період шлюбу, у зв`язку з чим вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та з моменту відкриття спадщини йому належить в порядку спадкування за законом 1/6 частина вказаної квартири. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.04.2017 по справі № 639/6977/16-ц визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 15.08.2016 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю., за реєстраційним № 3513. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12.10.2017, яке Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду залишив без змін постановою від 10.04.2019, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.04.2017 по справі № 639/6977/16-ц змінено. Позов [PERSON] задоволено частково. Визнано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 15.08.2016 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю., за реєстраційним № 3513, недійсним в 1/6 частині. В іншій частині у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Суди апеляційної та касаційної інстанції встановили, що на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 15.08.2016 за № 3513 відповідачу належало лише 5/6 частин квартири. Оскільки продавцю (відповідачу) не належала 1/6 частина квартири, саме в цій частині договір купівлі-продажу від 15.08.2016 за № 3513 визнаний недійсним. Після набрання остаточним рішенням суду по справі № 639/6977/16-ц законної сили, [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовом про визнання права власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , у порядку спадкування. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.12.2020 по справі № 639/7093/19 позов задоволено. За [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину квартири. 13.07.2021 між [PERSON] та позивачем укладено договір купівлі-продажу 1/6 частини квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Чуєвою О.Д. за р. № 996. Згідно з п. 3 Договору від 13.07.2021 за № 996 продаж 1/6 частини квартири вчинено за 191030,00 грн, що на час укладення цього договору було еквівалентно 7000,00 доларів США. Право власності зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності згідно витягу від 14.07.2021 № 265707385. Отже, позивач зазнала матеріальної шкоди у розмірі 191030,00 грн, оскільки була вимушена двічі сплатити кошти за 1/6 частину спірної квартири. Ці збитки стали наслідком не доброчесної поведінки відповідача, оскільки вона не могла не знати про право одного з її синів [PERSON] на 1/6 частину спірної квартири, але під час укладення договору від 15.08.2016 за № 3513 приховала цей факт, навмисно та свідомо засвідчила у п. 4 договору про відсутність у третіх осіб яких-небудь прав на вказану квартиру. Відповідач від участі у перемовинах та/або досудового врегулювання спору після ухвалення судового рішення щодо часткової недійсності договору від 15.08.2016 за № 3513, а також щодо компенсації позивачу понесених збитків у зв`язку з додатковими витратами на придбання 1/6 частини квартири, відмовилась та запропонувала вирішувати вказане питання у судовому порядку. Визначаючи наявність та розмір моральної шкоди, позивач враховує характер неправомірних дій відповідача, її поведінку на протязі часу взаємовідносин, тривалість порушення прав позивача, глибину її душевних та психічних страждань, пов`язаних з порушенням її прав на вільне володіння квартирою, як особистою власністю, порушення нормального ритму життя (необхідність вчинення додаткових дій як щодо судових проваджень, так і стосовно додаткових витрат на придбання 1/6 частини квартири, необхідність звернення до адвоката з метою ініціювання судового провадження щодо відшкодування понесених збитків та відновлення її порушених прав), необхідність заощаджувати на судові процеси та викуп 1/6 частини квартири, враховуючи що спірна квартира придбавалась для проживання дітей та онука позивача (а.с.1-5). \~ \~ \~ \~Позовна заява містить орієнтований розмір судових витрат, відповідно до якого на час подання позову позивач понесла витрати по сплаті судового збору у розмірі 2180,30 грн. Витрати на професійну правничу допомогу заявлені у фіксованій сумі за представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції у розмірі 10000,00 грн та 5% від заявленої до стягнення суми у розмірі 10901,50 грн, яка може бути стягнута з відповідача на користь позивача. Докази, передбачені ст. 137, 141 ЦПК України сторона позивача має намір подати додатково до закінчення дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. \~ \~ \~ \~06.10.2021 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання (а.с.31-32). \~ \~ \~ \~16.11.2021 позивач [PERSON] в особі свого представника адвоката Калугіна О.Ю. уточнила позовні вимоги до [PERSON] та просила стягнути з відповідача на користь позивача за наслідками визнання частково недійсним договору № 3513 та подальшим укладенням Договору № 996 збитки у розмірі 63675,75 грн, моральну шкоду у розмірі 27000,00 грн, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2180,30 грн, на професійну правничу допомогу орієнтовно 20901,50 грн. Позивач вказала про складові суми основного боргу, а саме, сума 191030,00 грн складається із вартості 1/6 частини квартири за договором № 3513 у розмірі 127354,25 грн та переплати за договором № 996 у розмірі 63675,75 грн за наступним розрахунком: 28000,00 доларів США (вартість квартири за договором № 3513), де 1/6 частина 4666,70 доларів США (вартість частини визнаної судом недійсною) * 27,29 грн (курс на 13.07.2021 (дата укладення договору № 996) = 127354,25 грн; 7000,00 доларів США (вартість квартири за договором № 996) за мінусом 4666,70 доларів США (вартість 1/6 частини визнаної судом недійсною за договором № 3513) = 2333,30 доларів США * 27,29 грн (курс на 13.07.2021 (дата укладення договору № 996) = 63675,75 грн, що разом становить 191030,00 грн (а.с.45). \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача адвокат Субочев С.Ю., який діє на підставі договору про надання правової (правничої допомоги) від 16.08.2022 та ордеру, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на доводи, що викладені у позові та уточненнях до нього. \~ \~ \~ \~Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явилась, в порушення ч. 3\~ст. 131 ЦПК України\~про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2\~ст. 43 ЦПК України\~особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. \~ \~ \~ \~Частиною 3\~ст. 131 ЦПК України\~передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. \~ \~ \~ \~Згідно зі \~статтею 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 02.11.2022 , не виходячи до нарадчої кімнати, суд, зі згоди представника позивача постановив про розгляд справи у заочному порядку, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Субочева С.Ю., дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Як встановлено судом і підтверджується письмовими доказами, 15.08.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. р. № 3513, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] (п.1 договору). Вищевказана квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2498, посвідченого 11.06.2002 приватним нотаріусом ХМНО Чуєвою О.Д. та зареєстрованого в КП «Харківське міське БТІ» 18.06.2002 під реєстраційним номером В-10375 (п. 2 договору). Продаж здійснено за 696120,00 грн, які [PERSON] отримала від [PERSON] повністю, та сторони підтвердили факт повного розрахунку за цю квартиру (п.3 договору). У пункті 4 вказаного договору продавець ( [PERSON] ) засвідчила, що вказана в договорі квартира до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, як внесок до статутного фонду не передана, не відчужена іншим способом, не заставлена, під податковою заставою, в спорі та під забороною не перебуває, а також прав щодо неї у третіх осіб (в тому числі за договором найму чи шлюбним договором), права власності або права користування нею малолітніх, неповнолітніх дітей немає. Цей правочин не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (а.с.9). \~ \~ \~ \~Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.04.2017 по справі № 639/6977/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус ХМНО Зубарєв І.Ю. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 15.08.2016 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю., за реєстраційним № 3513 (а.с.11-12). Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12.10.2017, яке Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду залишив без змін постановою від 10.04.2019, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.04.2017 по справі № 639/6977/16-ц змінено. Позов [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним в 1/6 частині договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 15.08.2016 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю., за реєстраційним № 3513. В іншій частині у задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а.с.13-16). Суди апеляційної та касаційної інстанції встановили, що на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 15.08.2016 за р. № 3513 [PERSON] належало лише 5/6 частин квартири. Оскільки продавцю (відповідачу) не належала 1/6 частина квартири, саме в цій частині договір купівлі-продажу від 15.08.2016 за № 3513 визнаний недійсним. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.12.2020 у справі № 639/7093/19, яке набрало законної сили 15.01.2021, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину квартири загальною площею 50,5 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-18). 13.07.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 1/6 частки у праві власності у двокімнатній квартирі, яка знаходиться в [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Чуєвою О.Д. р. № 996, відповідно до умов якого продавець ( [PERSON] ) передає у власність покупця, а покупець ( [PERSON] ) приймає це майно у приватну власність та сплачує за нього певну грошову суму (п. 1 договору). Вказане майно належить продавцю на праві власності, що підтверджується заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.12.2020 у справі № 639/7093/19, право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.02.2021 за № 10550538, р. № об`єкта нерухомого майна 1003296863101 (п.2 договору). Продаж майна вчинено за суму 191030,00 грн., що на час укладання цього договору еквівалентно 7000,00 доларам США (п. 3 договору) (а.с.19). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.09.2021 № 275652974 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на 5/6 частин квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири серії та номер 3513, та право приватної власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири серії та номер 996 (а.с.10). Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ \~ \~ \~Згідно зі\~статтями 15,\~16\~ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~можуть бути:\~відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень частин 1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Оскільки судами першої, апеляційної та касаційної інстанції правочин, а саме, договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] від 15.08.2016 р. № 3513 визнаний недійсним в 1/6 його частини, на підставі ст. 215, 203 ЦК України, суд застосовує наслідки недійсності правочину, визначені у ст. 216 ЦК України. Відповідно до положень частин 1,2 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Суд не погоджується з наданим стороною позивача в уточненій редакції позовної заяви розрахунком, відповідно до якого вартість 1/6 частини квартири за договором № 3513 становить 127354,25 грн, де 1/6 частина 4666,70 доларів США (вартість частини визнаної судом недійсною) * 27,29 грн (курс на 13.07.2021 (дата укладення договору № 996) = 127354,25 грн, з наступних підстав. Так, за договором купівлі продажу квартири [ADDRESS] від 15.08.2016 р. № 3513, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , продаж вказаної квартири здійснено за 696120,00 грн. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що вказаний договір визнаний недійсним в 1/6 його частини, з урахуванням вимог частин 1,2 статті 216 ЦПК України, за наслідками визнання в 1/6 частині частково недійсним договору купівлі-продажу квартири від 15.08.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 3513, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 116020,00 грн (1/6 частина від 696120,00 грн). \~ \~ \~ \~Також, позивач понесла витрати, пов`язані на відновлення свого порушеного права, за наслідками визнання частково в 1/6 частині недійсним договору від 15.08.2016 р. № 3513 та подальшим укладенням договору від 13.07.2021 за р. № 996, а саме, позивач змушена була придбати у [PERSON] належну йому на праві власності 1/6 частину квартири [ADDRESS] , в зв`язку з чим понесла додаткові витрати. \~ \~ \~ \~Розмір таких збитків встановлений судом у розмірі 75010,00 грн наступним чином. \~ \~ \~ \~За договором купівлі-продажу від 13.07.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 996, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , купівлю-продаж 1/6 частини квартири здійснено за суму 191030 грн, що еквівалентно на час укладення цього договору 7000,00 доларів США. 191030 грн (ціна 1/6 частини квартири за договором купівлі-продажу від 13.07.2021) 116020 грн ( грошові кошти за наслідками визнання в 1/6 частині частково недійсним договору купівлі-продажу квартири від 15.08.2016) = 75010,00 грн. \~ \~ \~ \~Разом з тим, стороною позивача заявлена вимога про стягнення збитків за наслідками визнання частково в 1/6 частині недійсним договору від 15.08.2016 р. № 3513 та подальшим укладення договору від 13.07.2021 за р. № 996, у розмірі 63675,75 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений у ст. 13 ЦПК України, суд задовольняє позов в цій частині в межах заявлених позивачем вимог, та стягує з відповідача на користь позивача збитки у розмірі у розмірі 63675,75 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, яка визначена стороною позивача у розмірі 27000,00 грн, суд зазначає наступне. За правилами ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до вимог п.2 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень ; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; - при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. На підтвердження\~наявності та\~розміру заподіяної\~відповідачем моральної\~шкоди позивач\~зазначає,\~про неправомірні дії відповідача, тривалість порушення прав позивача, глибину її душевних та психічних страждань, пов`язаних з порушенням її прав на вільне володіння квартирою, як особистою власністю, порушення нормального ритму життя (необхідність вчинення додаткових дій як щодо судових проваджень, так і стосовно додаткових витрат на придбання 1/6 частини квартири, необхідність звернення до адвоката з метою ініціювання судового провадження щодо відшкодування понесених збитків та відновлення її порушених прав), необхідність заощаджувати на судові процеси та викуп 1/6 частини квартири. З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. Суд вважає доведеним, що внаслідок дій відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, яка виразилась у психологічному дискомфорті, та психічних страждань, пов`язаних з порушенням її прав на вільне володіння квартирою, як особистою власністю; необхідністю вчинення дій на відновлення свого порушеного права. Разом з тим, позивач розрахунок та належного обґрунтування розміру моральної шкоди в сумі 27000,00 грн не надала. Враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності, закріплені у ст. 3 ЦК України, а також конкретні обставини даної справи, суд дійшов до висновку про відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. Враховуючи викладене, суд частково задовольняє позовні вимоги, та стягує з відповідача на користь позивача грошові кошти за наслідками визнання договору купівлі-продажу квартири в 1/6 частині частково недійсним у розмірі 116020,00 грн, збитки пов`язані на відновлення порушеного права, за наслідками визнання частково в 1/6 частині недійсним договору від 15.08.2016 р. № 3513 та подальшим укладення договору від 13.07.2021 за р. № 996 у розмірі 63675,75 грн та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн, загалом 189695,75 грн. В решті позовних вимог суд відмовляє з наведених вище підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду позивач понесла судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2180,30 грн, що підтверджується оригіналом квитанції (а.с.6). Доказів на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу стороною позивача не надано. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (87%), та стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1260,21 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: partial