Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 24.07.2010 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на\~те,\~що 24 липня 2010\~року уклав\~шлюб з\~відповідачем. У шлюбі [INFO] народився син [PERSON] . Подружні стосунки не склались через різні характери, погляди на сімейне життя, побудову сімейних стосунків, що призвело до втрати почуттів. З 2017 року вони з відповідачем припинили стосунки, проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам та моральним засадам суспільства. Ухвалою суду від 22 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про слухання справи була повідомлена належним чином, подала заяву про визнання позову, розгляд справи у її відсутність. За таких обставин, відповідно до ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі наступного. Сторони перебувають у шлюбі з 24 липня 2010 року, шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24 липня 2010 року, актовий запис №63. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.05.2014 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. Позивач зазначає, що вони втратили почуття, мають різні погляди на побудову сімейних стосунків, з 2017 року, проживають окремо. Збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам та моральним засадам суспільства. Відповідач позов визнала в повному обсязі. За змістом положень ч.1\~ст.24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4\~ст. 56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1\~ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторонам не вдалося створити міцну сім`ю, шлюбні відносини припинені, з 2017 року сторони мешкають окремо. За вищенаведених обставин суд приходить до висновку, що шлюб сторін існує формально, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх сина, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина сплаченого судового збору в розмірі 496,20 грн., інша частина судового збору в розмірі 496,20 грн. компенсується позивачу за рахунок державного бюджету. На підставі викладеного, ст.ст. 56, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved