Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась позовом [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслав Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтований наступними обставинами. В серпні місяці 2021 року позивач дізналась про те, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурка В.В., в рамках виконавчого провадження № 69652478 було накладено арешт на кошти позивача. Виконавче провадження № 69652478 було відкрито для примусового виконання вчиненого 15.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. виконавчого напису № 20978 щодо звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 002-15191-100807, від 10.08.2007 року, який було укладено між [PERSON] та АТ «Дельта Банк». На думку позивача, вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступного: - розрахунок, наданий відповідачем нотаріусу та зазначений у виконавчому написі, не відповідає дійсній сумі заборгованості, а отже не є безспірним; - позивач не отримував від відповідача повідомлення щодо порушення умов кредитного договору; - право вимоги про стягнення заборгованості у відповідача виникло 10.08.2008 року, а тому граничний термін звернення кредитором до нотаріуса про вчинення виконавчого напису є 10.08.2011 року; - приватний нотаріус вчинив виконавчий напис, не дотримавшись 30-ти денного строку, установленого в п.п.2.3. п.2 гл.16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій; - виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, який не було посвідчено нотаріально; - позивача не було сповіщено про зміну кредитора у зобов`язанні. Враховуючи викладене, позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за № 20978, від 15.06.2021 року. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 13.09.2022 року, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Враховуючи викладене, сторони у судове засідання не викликалися. Разом з тим, про дату судового засідання відповідач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» повідомлялось належним чином (а. с. 33). Відзиву на позов від відповідача до суду не надійшло. Треті особи про дату судового засідання повідомлялись належним чином (а. с. 31, 35). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності приходить до наступного висновку. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 15.06.2021 року за заявою ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. вчинений виконавчий напис за № 20978 (а. с. 16). Вказаним виконавчим написом запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал», який є правонаступником АТ «Дельта Банк», заборгованість за кредитним договором № 002-15191-100807, від 10.08.2007 року, який було укладено між [PERSON] та АТ «Дельта Банк» у розмірі 12086,37 грн., а також витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису, що в загальному становить 13286,14 грн. Період стягнення заборгованості зазначений з 13.04.2018 року по 07.04.2021 року. На підставі зазначеного виконавчого напису ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурка В.В. із заявою про примусове виконання (а. с. 14). Постановою приватного виконавця, від 16.08.2022 року, було відкрито виконавче провадження № 69652478 з примусового виконання виконавчого напису (а. с. 12 - 13). Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення виконавчих написів регламентовано главою 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5, від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Так, згідно п. 1.1 глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно, на підставі виконавчих написів. З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року в справі № 910/5226/17. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду, від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України, від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662, від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний виконавчий напис, вчинений нотаріусом 15.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду, від 22.02.2017 року, у справі № 826/20084/14, та Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172, від 29.06.1999 року, у редакції, станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, які укладено у простій письмовій формі. Судом встановлено, що укладений 10.08.2007 року між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] кредитний договір за № 002-15191-100807, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. На підтвердження протилежного матеріали справи не містять жодного доказу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надіслано [PERSON] вимогу із зазначенням розміру заборгованості. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, приватний нотаріус вчинив виконавчий напис, не дотримавшись 30-ти денного строку, установленого в пп. 2.3. п.2 гл.16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, чим порушено право [PERSON] на спростування розміру заборгованості. Також, як вже було зазначено судом, згідно\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги\~минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимог позову про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу понесені позивачкою, склали 2500,00 грн. (а. с. 20 21). Згідно до квитанції до прибуткового касового ордера, від 30.08.2022 року, [PERSON] оплатила грошові кошти у сумі 2500 грн. (а. с. 22). Враховуючи викладене, з огляду на предмет спору, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. Окрім того, у відповідності до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір, який було сплачено позивачкою за подання позову становить 992,40 грн. (а. с. 1), а тому ці витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved