Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просила в порядку поділу майна подружжя визнати за нею та відповідачем по Ѕ частині кожному право власності на земельну ділянку площею 0,2434 га, кадастровий номер 3221887501:06:232:0103, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що вказане майно придбано подружжям в шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому воно є спільним сумісним майном. Позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення позову. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що між ним та позивачкою не досягнуто згоди з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя, однак проти задоволення позову не заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що з 28 травня 2010 року сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 серпня 2022 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу в спільну сумісну власність сторонами на підставі договору купівлі-продажу укладеного 28 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. набуто земельну ділянку площею 0.2434 гектара, кадастровий номер 3221887501:06:232:0103, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з п. 3.1 вказаного договору за погодженням сторін продаж вчинено за суму 150 105 грн. Відповідно до п. 6.1 вказаного договору на укладання даного договору отримана згода дружини покупця [PERSON] - [PERSON] , яка викладена в заяві, справжність її підпису на якій засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області 20.02.2018 року за №106, що зберігається у справах приватного нотаріуса. Крім того, за час шлюбу в спільну сумісну власність сторонами на підставі договору купівлі-продажу укладеного 28 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. набуто житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0.2434 га, кадастровий номер земельної ділянки 3221887501:06:232:0103. Як вбачається з п. 2.1 вказаного договору продаж вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями за домовленістю сторін вчиняється за 161 198 грн. Відповідно до п. 4.3 вказаного договору на укладання даного договору отримана згода дружини покупця [PERSON] - [PERSON] , яка викладена в заяві, справжність її підпису на якій засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області 20.02.2018 року за №106, що зберігається у справах приватного нотаріуса. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 310348785 від 21.09.2022 року право власності на земельну ділянку площею 0,2434 га, кадастровий номер 3221887501:06:232:0103, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , 28 лютого 2018 року зареєстровано за [PERSON] . Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. На підставі ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (правова позиція Верховного Суду в постанові від 05 серпня 2020 року в справі №682/2493/16-ц). Відтак, по справі встановлено, що спірні земельну ділянку та житловий будинок придбано під час перебування сторін у шлюбі і для забезпечення потреб сім`ї, а тому в силу викладених вимог Закону вони вважається спільним сумісним майном подружжя. Спірне майно є неподільним і, враховуючи зміст позовних вимог, за кожною із сторін слід визнати право на рівну частку в ньому, залишивши таке майно в їх спільній власності. При вирішенні спору суд, згідно роз`яснень даних в п. 25 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в спільному майні, яке залишається в їх спільній частковій власності. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що незалежно від того, на кого з подружжя зареєстроване право власності на майно, придбані ними земельна ділянка та житловий будинок, належать дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, а тому за кожним із них слід визнати право власності на Ѕ її частину. За таких обставин позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Крім того позивачкою представлене документальне підтвердження понесених нею судових витрат, які згідно ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved