Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

позивач ТзОВ «Ум Факторинг» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , третіх осіб: ТзОВ «Авентус Україна», ТзОВ «Фінансова компанія Вей Фор Пей» про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить суд, стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості в розмірі 44097,77 грн, з яких 15000,00грн- заборгованість за тілом кредиту, 27975,00 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, 1119,77 грн. - збитки у вигляді упущеної вигоди та судові витрати. В обґрунтування позову позивач покликаючись на те, що 31.12.2020 між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір № 3433294 про надання споживчого кредиту. За цим договором відповідач отримав позику у розмірі 15 000,00 грн. 00 коп. строком на 15 днів, шляхом переказу на його банківську картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,81% (знижена процентна ставка) від суми кредиту за кожен день користування та 1,90% (стандартна процентна ставка) від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення позики. Станом на 20.02.2021 відповідач борг у сумі 15 000,00 грн. та нараховані відсотки у сумі 4 275,00 не погасив, договір не пролонгував, тобто з 21.02.2021 наявне прострочення за договором споживчого кредитування № 3433294 від 31.12.2020. Станом на останній день, за який належно нараховувати відсотки відповідно до договору 21.05.2021 заборгованість відповідача перед ТОВ «Авентус Україна» складала 15 000,00 грн. суми основного боргу та 29 925,00 грн. відсотків за користування кредитом на умовах договору. 03.08.2021 ТОВ «Авентус Україна» передала право вимоги за договором № 3433294 від 31.12.2020 ТзОВ «Ум Факторинг» у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі договором факторингу №1 від 06.09.2019. Відповідно до діючого договору право вимоги, на якому ґрунтується цей позов, передане позивачу згідно реєстру прав вимоги № 14 від 03.08.2021 за п. 164 - відповідно передано право стягнення коштів. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами, що відображається у розрахунку заборгованості за договором, а тому свої зобов`язання не виконав, на підставі наведеного, просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 25.05.2022 провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін та призначено судове засідання. 28.06.2022 відповідачкою на адресу суду подано відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за договором в якому просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав. Згідно кредитного договору № 3433294 від 31.12.2020, договір оформлений на 15 днів, а в картці обліку наданих позивачем міститься інформація, що проценти всупереч ч.2 ст.1050 ЦК України нараховувалися поза терміном кредитування, а саме починаючи з 21.02.2021 до 21.05.2021.За таких обставин, вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за період з 05.02.2021 по 20.02.2021, тобто в межах дії кредитного договору в розмірі 19061,25, що включає 15.000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4061,25 сума нарахованих процентів. Разом з тим, відповідачка зазначає, що позивачем не подано належних доказів для підтвердження наявності такої заборгованості та не доведено правомірності підстав для нарахування таких процентів, що позбавляє можливості перевірити правильність здійсненого позивачем розрахунку боргу, що вказує на недоведеність позивачем належними доказами розміру заборгованості, що є підставою для відмови в задоволенні позову (а.с. 124-133). 11.07.2022 представником позивача на адресу суду подана відповідь на відзив. В якій зазначає, що посилання відповідачки у відзиві на нарахування відсотків після спливу визначеного договором строку кредитування є помилковим. Так з 20.02.2021 відповідачем кошти не вносились, тіло кредиту та нараховані відсотки не сплачувались. Таким чином на дату закінчення нового строку кредиту після пролонгації у відповідача була наявна заборгованість за кредитом, адже відповідно до пп. 4.3.1 кредитного договору, сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Таким чином, Кредитний договір було автопролонговано з 21.02.2021 роковані 21.05.2021 року (90 днів) зі сплатою стандартної процентної ставки, та нараховані позивачем відсотки за період з 21.02.2021 року по 21.05.2021 року є такими, що нараховані у межах строку надання кредиту. В подальшому відповідач вніс 03.08.2021 року платіж на покриття заборгованості розмiрi 1 950 грн. 00 коп., проте він вже мав прострочення на оплату відсотків та договір не пролонгувався за ініціативою відповідача. Ухвалою суду від 11.07.2022 за клопотання представника позивача витребувано докази. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив його задоволити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причин неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 31.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір № 3433294 про надання споживчого кредиту. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За вказаним договором товариство надало відповідачу кредит у гривнях, а відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки. Відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. строком на 15 днів, шляхом переказу на його банківську картку № [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,81% (знижена процентна ставка) від суми кредиту за кожен день користування та 1,90% (стандартна процентна ставка) від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення позики (відповідні ставки зазначені в паспорті споживчого кредиту та п. 1.5.1. та 1.5.2. Договору). Відповідно до графіку платежів, який є Додатком № 1 до Договору, Відповідач зобов`язувався сплатити борг у сумі 15 000,00грн., а також суму нарахованих процентів у розмірі 4 061,25 грн. у строк до 15.01.2021. Відповідачем 15.01.2021 було сплачено відсотки за користування кредитом у розмірі 2700,00 грн., 17.01.2021 - 1 931 грн. 00 коп., 01.02.2021 - 2000,00грн., 04.03.2021-3130,00грн. Вищезазначені платежі підтверджуються довідкою про розрахунки за Договором № 3433294 про надання коштів у позику від 31.12.2020 (а.с.26). Згідно з розрахунку відсотків за користування коштами по кредитному договором № 3433294 від 31.12.2020 у [PERSON] за період станом на 21.05.2021 заборгованість за відсотками становить 29 925,00 грн. (а.с.24) 06.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» укладено договір факторингу №1, у відповідності до умов якого, ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає ТзОВ «Ум Факторинг» за плату, а ТзОВ «ФК «Ум Факторинг» приймає належні ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками. Відповідно до витягу з Реєстру права вимоги № 14 від 03.08.2021 боржників №2 до Договору факторингу №1 про відступлення права вимоги від 06.09.2019, ТзОВ «Ум Факторинг» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] .. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Частиною 3 статті 625 ЦК України встановлено додатково, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Під час розгляду справи судом встановлено факт укладення 31.12.2020 між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачко. [PERSON] кредитного договору № 3433294, встановлено факт отримання відповідачкою [PERSON] коштів за договором кредиту та факт їх неповернення відповідачкою у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами, що не заперечується сторонами, тому суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача за кредитом у сумі 15 000,00грн.. Разом з тим, вирішуючи питання в іншій частині позовних вимог, суд виходив з наступного. Відсотки за кредитом є договірними умовами згідно положень ЦК України. Судом не приймається, до уваги посилання відповідачки, що нарахування відсотків здійснювалося поза терміном кредитування, так як здійснювалося за період з 21.02.2022 по 21.05.2021 з наступних підстав. Дійсно строк надання кредиту відповідно до п. 1.4. Договору становив 15 днів. При цьому, згідно п. 1.2 Договору, Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до пп. 4.3.1 Кредитного договору, сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Таким чином, Кредитний договір було автопролонговано з 21.02.2021 року до 21.05.2021 року (90 днів) зі сплатою стандартної процентної ставки. Відтак нараховані відсотки за період з 21.02.2021 року по 21.05.2021 року є такими, що нараховані у межах строку надання кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, станом на останній день, за який належно нараховувати відсотки відповідно до договору 21.05.2021, заборгованість відповідачки складала 15 000,00 грн. суми основного боргу та 29 925,00 грн. відсотків за користування кредитом на умовах договору.03.08.2021 відповідачкою було внесено в погашення заборгованості сушу коштів в розмірі 1950 грн.. Таким чином, оскільки відповідачкою не повернув своєчасно суму кредиту та не сплачено нараховані відсотки, в порушення умов Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, то вона є такою що зобов`язання за вказаним договором не виконала. А враховуючи той факт, що ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило право вимоги щодо відповідачки на користь ТзОВ «Ум Факторинг» на підставі договору від 06.09.2019 і таке відступлення відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.512 та 513 ЦК України, то позов в частині стягнення суми заборгованості за кредитом та відсоткам підлягає до задоволення. Поряд з цим, щодо вимоги про стягнення завданої шкоди у вигляді упущеної вигоди, то позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження можливості реального отримання доходів у зазначеному розмірі. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення. Такі правові висновки містяться по постановах Верховний Суд від 03.08.2018 року по справі № 923/700/17, Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі №5023/4983/12, у Постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №921/377/14-г/7. У зв`язку з недоведеністю позивачем вимоги щодо стягнення упущеної вигоди, така не підлягає задоволення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково. Крім того,

Outcome: dismissed