Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначила, що 17.09.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір №014/9408/74/77137. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавці передають банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . 26.10.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудиком В.В. вчинено виконавчий напис №510, про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] , співвласником якої є позивач. Вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України, а отже наявні всі підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, з огляду на наступне. Як зазначає позивач, приватний нотаріус Рудик В.В. перед вчиненням виконавчого напису не перевірив безспірність суми боргу за кредитним договором №014/9408/74/77137 від 17.09.2008, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Так, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.03.2012 позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/9408/74/77137 від 17.09.2008, а саме: 128 878,61 дол. США непогашеної частини тіла кредиту; 48237,18 дол. США заборгованості зі сплати відсотків; 3584,79 дол. США пені за прострочення сплати кредиту; 48 237,18 дол. США пені за прострочення сплати відсотків та судові витрати у сумі 1820,00 грн. Крім того, у провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішенням у якій позов залишено без задоволення, у зв`язку з пропущенням позивачем строку позовної давності. Вищевказані обставини, на думку позивача, свідчать про відсутність безспірності вимог банку, а також про пропуск строку для звернення до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису. Крім того, позивач вказує на те, що не отримувала від відповідача жодної вимоги про виконання зобов`язання, а про існування виконавчого напису дізналась лише після ознайомлення з виконавчим провадженням з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису. Таким чином, всупереч вимогам законодавства, виконавчий напис вчинено без повідомлення позивача. Враховуючи наведене, позивач просила задовольнити позовні вимоги. Ухвалоювід29.11.2021відкритозагальнепозовнепровадження, призначенопідготовчесудовезасідання. 14.02.2022 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, з наступних підстав. Зазначає, що 17.09.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/9408/74/77137, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 131 000,00 дол. США зі сплатою 13,85 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 17.09.2028. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 17.09.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, 22.10.2021 АТ «Райффайзен Банк» звернулось до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Вважає, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису безспірність заборгованості була доведена у встановленому законом порядком, оскільки відповідачем було надано весь необхідний пакет документів, визначений Переліком документів, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. При цьому, зазначає, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. У той же час наявність непогашеної заборгованості позивач не спростувала та не надала власні розрахунки заборгованості. Крім того, навіть наявність під час вчинення виконавчого напису судового спору про стягнення заборгованості не свідчить про спірність кредитної заборгованості та не є підставою для задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо пропущення строку для звернення до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису зазначає, що стягнення заборгованості здійснювалось за період з 20.09.2018 по 20.09.2021, тобто виключно в межах позовної давності. Додатково зазначає, що всупереч твердженням [PERSON] про те, що відповідач не повідомляв її про наявність заборгованості та намір захистити свої порушені права, 21.09.2021 на останню відому відповідачу адресу було надіслано повідомлення про порушення основного зобов`язання. Ухвалою суду від 12.08.2022 закритопідготовчепровадження, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника АТ «Райффайзен Банк», в якій просив відмовити у задоволенні позову. Треті особи у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудик В.В. надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 17.09.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/9408/74/77137, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 131 000,00 дол. США зі сплатою 13,85 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 17.09.2028. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавці передають банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.03.2012, яке набрало законної сили 10.07.2012, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк» заборгованість за кредитним договором №014/9408/74/77137 від 17.09.2008, а саме: 128 878,61 дол. США непогашеної частини тіла кредиту; 48 237,18 дол. США заборгованості зі сплати відсотків; 3584,79 дол. США пені за прострочення сплати кредиту; 48 237,18 дол. США пені за прострочення сплати відсотків та судові витрати у сумі 1820,00 грн. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 07.11.2018 у цивільній справі №363/5032/17 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки у задоволенні позову відмовлено. 22.10.2021 АТ «Райффайзен Банк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рудика В.В. з заявою про вчинення виконавчого напису (вих. №114/5-231352). 26.10.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудиком В.В. вчинено виконавчий напис №510, про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] . 19.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кісельовою В.В. відкрито виконавче провадження на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса (ВП №67599930). Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно п.п.2.1 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п.п.3.2, 3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до пунктів 1 та 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання; для одержання виконавчого напису на підставі іпотечних договорів, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, стягувачем подаються наступні документи: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік документів (далі - Перелік), за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Можливість звернення стягнення на предмет іпотеки передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним Законом України «Про іпотеку». При цьому стаття 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачала, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частинами 1, 2 статті 35 цього Закону визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржник, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Вказана позиція узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.06.2020 цивільній справі № 645/1979/15-ц. З матеріалів нотаріальної справи по вчиненню виконавчого напису № 510 від 26.10.2021, наданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудиком В.В. на виконання ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 27.01.2022 про витребування доказів, вбачається, що до заяви стягувача АТ «Райффайзен Банк» приватному нотаріусу від 22.10.2021 надано копію вимоги №114-43/3-196758 про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору від 21.09.2021, яка нібито направлялася 21.09.2021 року на останню відому адресу позивача [PERSON] : [ADDRESS] . На підтвердження вказаного факту в матеріалах нотаріальної справи міститься список згрупованих відправлень та опис вкладення у лист з оголошеною цінністю (трекінг відправлення 0505021470257). Проте, у матеріалах нотаріальної справи відсутнє повідомлення про вручення вказаного поштового відправлення, яке б свідчило про отримання позивачем вказаної вимоги або причини повернення поштового відправлення, якщо таке було. Крім того, у пошуковій формі на сайті АТ «Укрпошта» дані про відправлення за номером 0505021470257 відсутні, тому що не зареєстровані в системі. У зв`язку з наведеним суд критично оцінює доводи відповідача про те, що позивач повідомлялася про наявність заборгованості за кредитним договором та намір відповідача у позасудовому порядку, шляхом вчинення виконавчого напису, захистити свої порушені права. Оскільки інші докази отримання позивачем (іпотекодавцем) вказаної вимоги банку (іпотекодержателя) в матеріалах справи відсутні, тому відповідачем не спростовані твердження позивача про те, що вона не отримувала вимогу стягувача про усунення порушень, а отже була позбавлена можливості висунути свої заперечення проти вимог відповідача на час вчинення виконавчого напису нотаріуса. Незважаючи на те, що на сьогоднішній день чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця, проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Тому, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусу бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду (цивільна справа №554/6777/17-ц). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що приватним нотаріусом Рудиком В.В. було порушено процедуру вчинення виконавчого напису в частині недотримання вимог п. 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Враховуючи, що позивач (боржник, іпотекодавець) не була у встановленому законом порядку проінформована про наявність в неї заборгованості за кредитним договором та розмір вказаної заборгованості, строк, у який належить погасити існуючу заборгованість, а також наслідки її непогашення, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку заборгованість, визначена у стягувачем у вимозі про усунення порушень, поданій нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не є безспірною. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16). При цьому, Верховний Суд України у своїй постанові від 05.07.2017 у цивільній справі № 754/9711/14-ц дійшов висновку, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Як вбачається зі змісту позовної заяви [PERSON] не погоджується з сумою заборгованості, не вважає її безспірною, оскільки станом на день звернення стягувача до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису вже існувало рішення суду, яким на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» була стягнута заборгованість за кредитним договором №014/9408/74/77137 від 17.09.2008, та зазначає, що оскільки вона не отримувала жодної претензії стяґувача, то була позбавлена можливості заперечувати проти заявлених вимог кредитодавця. З тексту кредитного договору № 014/9408/74/77137 від 17.09.2008 вбачається, що [PERSON] надано кредит у розмірі 131 000,00 дол. США, вказана сума є сталою та незмінною. Як було встановлено судом, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.03.2012 позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/9408/74/77137 від 17.09.2008, а саме: 128 878,61 дол. США непогашеної частини тіла кредиту; 48 237,18 дол. США заборгованість зі сплати відсотків; 3584,79 дол. США пеня за прострочення сплати кредиту; 48 237,18 дол. США - пеня за прострочення сплати відсотків та судові витрати у сумі 1820,00 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили 10.07.2012. У тексті виконавчого напису зазначено, що станом на 20.09.2021 заборгованість за кредитним договором №014/9408/74/77137 від 17.09.2008 складає: 117859,56 дол. США - заборгованість за тілом кредиту та 224213,31 дол. США - заборгованість за відсотками. При вчиненні виконавчого напису представником АТ «Райффайзен Банк» надано приватному нотаріусу розрахунок заборгованості за кредитним договором №014/9408/74/77137 від 17.09.2008, відповідно до якого заборгованість за непогашеним тілом кредиту станом на 20.09.2021 становить 117859,56дол. США., при цьому, повідомлення нотаріуса про наявність рішення суду, яким вже стягнуто заборгованість за вказаним кредитом у матеріалах нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису №510 відсутнє. Вказаний факт не спростований представником відповідача, який посилається на те, що наявність під час вчинення виконавчого напису судового спору про стягнення заборгованості не свідчить про спірність кредитної заборгованості. Так, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.01.2020 у цивільній справі №305/2082/14-ц, дійсно, сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку. Разом з тим, частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У пунктах 9.1, 9.2, 16.1, 16.2, 16.4 кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань за цим договором та/або умов договору іпотеки, та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а позичальник зобов`язаний виконати зазначені зобов`язання в порядку, передбаченому вищевказаними пунктами цього договору. Таким чином, звернувшись у вересні 2009 року до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/9408/74/77137 від 17.09.2008, термін повернення кредиту був фактично змінений кредитором. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц дійшла висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості АТ «Райффайзен Банк», наданого приватному виконавцю Рудику В.В. для вчинення оспорюваного виконавчого напису, АТ «Райффайзен Банк» продовжувало нараховувати відсотки за договором кредиту № 014/9408/74/77137 вже після звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості та ухвалення відповідного рішення Оболонським районним судом м. Києва 16.03.2012, яке набрало законної сили 10.07.2012. Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що банк надав нотаріусу документи, які не підтверджували безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Інші доводи сторін не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудиком В.В., реєстраційний номер - № 510 від 26.10.2021. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. При зверненні до суду з позовом [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., за заяву про забезпечення позову -454,00 грн., що разом становить 1362,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача АТ «Райффайзен Банк» на користь позивача на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved