Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. На обґрунтування позову вказує, що 17 лютого 2021 року відбулась ДТП за участю автомобіля марки Hyundai SantaFe, номерний знак [NUMBER] , під його керуванням та автомобіля марки Nissan модель Rouge, номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] . [PERSON] зауважує, що між ним та іншим водієм було досягнуто згоди та складено відповідне повідомлення про ДТП (європротокол), відповідно до якого [PERSON] свою вину визнав. Також позивач вказує, що внаслідок ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження, про настання страхового випадку було повідомлено відповідача, яким була застрахована відповідальність водія автомобіля марки Nissan Rogue, номерний знак [NUMBER] . [PERSON] зазначає, що на замовлення страховика складено аварійний сертифікат, яким встановлено вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу без ПДВ в розмірі 18 928,16 грн, а 18 травня 2021 року перераховано йому 23 671,44 грн в якості страхового відшкодування, однак звітом про оцінку вартості матеріального збитку від 05 квітня 2021 року підтверджено, що вартість завданого позивачу матеріального збитку становить 41 502,04 грн. Посилаючись на те, що йому не в повному обсязі виплачена сума страхового відшкодування, а також те, що внаслідок ДТП йому також завдано моральну шкоду, позивач просить стягнути з відповідача 15 830,60 грн страхового відшкодування, 5 000,00 грн в якості компенсації завданої моральної шкоди та 2 000,00 грн понесених витрат на визначення розміру матеріального збитку. 26 липня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 червня 2021 року надійшла вказана позовна заява. Ухвалою судді Печерського районного суду від 20 жовтня 2021 року суддею відкрито провадження в указаній цивільній справі за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Причин неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Поряд із цим, від представника відповідача Білинової А.В. впродовж розгляду справи надходили повідомлення на електронну пошту суду про відсутність матеріалів в електронній справі, заява про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи та надання електронної копії матеріалів на електронну адресу через підсистему «Електронний суд». Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу. Частиною 2 ст. 9 зазначеного закону встановлено, що порядок електронного документообігу визначається державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності згідно з законодавством. Відповідно до ст. 5 цього закону електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 7 зазначеного закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Таким чином, у розумінні Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом документа в електронній формі є електронний документ, який має юридичну силу за умови, якщо цей документ відповідає вимогам щодо обов`язкових реквізитів електронного документу законодавства і за своєю формою (форматом) дає змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством. Паперова форма є тільки його візуальною формою і має юридичну силу лише копії електронного документа на папері. Статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Для подання документа в електронному вигляді він має бути сформований в підсистемі «Електронний суд» (ЄСІТС), яка забезпечує обмін процесуальними документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, органами та установами системи правосуддя, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу. За допомогою сервісу Електронного суду учасники судового процесу можуть подавати до суду процесуальні документи (позовні заяви, клопотання тощо) в електронному форматі. Особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІТС, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС з використанням власного електронного цифрового підпису. Однак, позивачем подано до суду позовну заяву з додатками, складеними у паперовому вигляді, вона не скріплена електронно-цифровим підписом позивача чи його представника, що унеможливлює її направлення представнику відповідача в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд». При цьому, представник відповідача не скористалася своїм правом ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, безпосередньо в приміщенні суду, та поважності причин неможливості прибуття до суду для вчинення нею чи іншим представником ТДВ «СК «Альфа-Гарант» таких дій, так само як і для участі в судових засіданнях, не навела. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 17 лютого 2021 року о 12 год 30 хв сталася ДТП за участю автомобіля марки Hyundai Santa Fe, номерний знак [NUMBER] , під керуванням позивача та автомобіля марки Nissan Rogue, номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Також встановлено, що учасниками ДТП на місці аварії оформлено європротокол, шляхом заповнення водіями спеціального бланка повідомлення про ДТП, з якого вбачається, що внаслідок ДТП автомобіль [PERSON] , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, а [PERSON] визнає свою вину. На день настання ДТП автомобіль марки Nissan Rouge, номерний знак [NUMBER] , забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № 200762826 від 29 липня 2020 року, виданим ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Відповідно до аварійного сертифіката № 51-D/86/3 складеного відповідачем, вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу та без ПДВ становить 18 928,16 грн. Також судом встановлено та сторонами не заперечується, що 18 травня 2020 року кошти в розмірі 23 671,44 грн перераховані позивачу в якості страхового відшкодування. Згідно з висновком визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 224/04-21 від 05 квітня 2021 року, вартість матеріального збитку, завданого позивачу з урахуванням фізичного зносу, станом на момент огляду транспортного засобу 05 квітня 2021 року, становить 41 502,04 грн. Сума витрат на проведення вказаного дослідження, понесена [PERSON] становить 2 000,00 грн (квитанція № 224/04-21 від 05 квітня 2021 року). Відповідно до п. 34. 2. ст. 34 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до п. 34. 4. вказаного Закону, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Відповідно до п. 16 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісаріввід 05 січня 1998 року № 8, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, на підставі проведеного дослідження і зібраних документів аварійний комісар складає аварійний сертифікат. Аварійний сертифікат - це документ, в якому зазначаються обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди. Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлюються Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів Затвердженою Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Відповідно до пункту 1.3. загаданої Методики її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачений законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Згідно з п. 1. 4. цієї Методики, вона застосовується, в тому числі, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження транспортного засобу , визначення вартості його відновлювального ремонту. Пунктом 4.3 згаданої Методики передбачено, що за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку транспортного засобу. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки. Такий звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. Позивач не погоджується із розміром виплаченого страхового відшкодування, посилаючись, на те, що йому невідомо, яким чином проведено ТДВ «СК «Альфа-Гарант» оцінку суми відшкодування. Поряд із цим, з аварійного сертифікату не вбачається, що оцінка, здійснена за замовленням страховика, проведена аварійним комісаром із фактичним оглядом транспортного засобу. Відповідно до п. 5. 1. Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який призначив експертизу , у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження. Згідно з п. 59 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, звіт про оцінку майна підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Законодавством можуть бути встановлені додаткові вимоги до оформлення висновку про вартість об`єкта оцінки. Виходячи з наведеного, визначити матеріальний збиток чи вартість транспортного засобу без його огляду може лише експерт, який складає висновок. Тобто вимоги абз. 2 пункту 5.1. не поширюються на аварійного комісара, який склав Аварійний сертифікат. Пунктом 5.5. Методики встановлено, що під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування. Однак, наявний в матеріалах справи аварійний сертифікат № 51-D/86/3 від 29 березня 2021 року не містить відомостей про те, що його складено на підставі протоколу огляду транспортного засобу, відсутні відомості про особу, яка його оглядала та склала, а такожпро осіб, які були присутні під час огляду, що свідчить про те, що його складено з порушенням абз.2 п. 5 Методики, а тому такий суд не може брати до уваги на підтвердження факту присутності аварійного комісара під час здійснення огляду, та не містить застереження про те, що він складений без попереднього особистого огляду транспортного засобу аварійним комісаром. Окрім того, всупереч п. 4. 4. згаданої Методики, аварійний сертифікат № 51-D/86/3 від 29 березня 2021 року не містить: повне найменування суб`єкта оціночної діяльності, його місцезнаходження, телефон (факс), номер та термін дії сертифіката суб`єкта оціночної діяльності; інформація, що має значення для виконання оцінки, з посиланням на джерела її отримання; дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом); відомості про осіб, які брали участь в огляді об`єкта оцінки, якщо їх участь обумовлена призначенням оцінки або договором про виконання оцінки; відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів; додатки, які становлять невід`ємну частину звіту (акта), висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки, перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки та припущення, у межах яких проводилася оцінка. Відповідно до підпункту «д», «є» п. 5. 4. Методики, для виконання оцінки власник транспортного засобу на вимогу оцінювача (експерта) повинен надати такі документи: д) замовлення-наряд на виконання ремонтно-відновлювальних робіт на спеціалізованій станції технічного обслуговування; чек на придбання складників КТЗ; є) рахунок на проведення ремонтних робіт зі спеціалізованої станції технічного обслуговування, дані дефектування діагностики тощо. Виходячи зі змісту аварійного сертифіката, зазначені документи аварійному комісару не надавалася. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За вказаних обставин, аварійний сертифікат № 51-D/86/3 від 29 березня 2021 року судом не визнається належним, допустимим та достатнім доказом дійсного розміру матеріальних збитків, завданих позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 1 ст. 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Пунктом 22.1 ст.22 цього ж Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до положень ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року в справі №910/9396/17, від 06 липня 2018 року в справі № 924/675/17, від 25 липня 2018 року в справі №922/4013/17. Як встановлено судом вище, вартість матеріального збитку, завданого позивачу з урахуванням фізичного зносу, станом на момент огляду транспортного засобу 05 квітня 2021 року, становить 41 502,04 грн, що підтверджується висновком визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 224/04-21 від 05 квітня 2021 року. Суд вважає, що вказаний висновок складено з дотриманням вимог Методики та вказує на дійсні збитки позивача, внаслідок ДТП, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Оскільки, страховик вже здійснив страхове відшкодування в розмірі 23 671,44 грн, тому стягненню підлягає сума у розмірі 15 830,60 грн (41 502,04 грн-23 671,44грн-2000,00 грн встановлена полісом франшиза страховика). Крім того, на користь позивача підлягають стягненню понесені на проведення оцінювання витрати в розмірі 2 000,00 грн. За змістом ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Оскільки, в судовому засіданні не було встановлено факту заподіяння позивачу ушкодження здоров`я внаслідок вказаної ДТП, тому правових підстав для покладення на ТДВ «СК «Альфа-Гарант» обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди на користь [PERSON] відсутні. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: зокрема витрати пов`язані із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи, а також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем були понесені судові витрати в розмірі 7 816,00 грн, які складаються із судового збору в сумі 1 816, 00 грн та 6000,00 грн, витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, що підтверджується квитанціями № 0.0.2139683835.1 від 25 травня 2021 року, № 0.0.2277169729.1 від 22 вересня 2021 року, та № 0.0.2139687794.1 від 25 травня 2021 року, відповідно. Позов заявлено з ціною 22 830,60 грн та задоволено на суму 17 830,60 грн. (матеріальний збиток - 15 830,60 грн. та витрати на проведення дослідження в розмірі 2 000,00 грн), тобто на 69,34% (17 830,60:(22 830,60:100)). Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судові витрати підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам розмірі 5 419,61 грн (7816,00грн/100х69,34%), що відповідає ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial