Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-27 00:00:00

29.04.2022 позивач [PERSON] звернулась до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що її матері [PERSON] належить 3/4 частка домоволодіння [ADDRESS] , в якому вона була зареєстрована з 17.07.1986. 15.03.1996 [PERSON] знялась з реєстрації місця проживання та поїхала до іншої дочки - [PERSON] в м. Вороніж Російської Федерації, де зареєструвала своє місце проживання. Але жити в іншому місці вона не змогла і вже в вересні 1996 року приїхала назад та остаточно вирішила залишитись проживати в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. При цьому з місця реєстрації в м. Воронежі вона не встигла знятись, а взимку 1997 року вона захворіла та [INFO] померла, фактично проживаючи без реєстрації в домоволодінні [ADDRESS] , власником якого вона була. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 3/4 частку домоволодіння [ADDRESS] . Позивач [PERSON] спадщину прийняла фактично, згідно ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки після смерті матері вступила в управління та володіння спадковим майном. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після матері [PERSON] , померлої [INFO] , постановою нотаріусу від 21.07.2021 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в матеріалах спадкової справи мається копія спадкової справи [PERSON] , померлої [INFO] , яка заведена та видана спадщина нотаріусом Давидовою О.М. нотаріальний округ м. Вороніж Російська Федерація, на ім`я доньки померлої [PERSON] , як єдиній спадкоємиці, та спадкодавцем було складено заповіт, посвідчений старшим державним нотаріусом Шостої криворізької ДНК Бикановою І.М. 04.10.1994, зареєстрований в реєстрі за №1-2936 на ім`я [PERSON] , яка спадщину прийняла за заповітом та законом на підставі ст.532 ЦК РСФСР за фактом проживання зі спадкодавцем за однією адресою, та яка отримала спадщину 05.02.1998, виданої нотаріусом Давидовою О.М., та на ім`я [PERSON] , яка спадщину не прийняла та не заявила ніяких заяв про намір отримання спадщини, а тому не можливо встановити всіх спадкоємців після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та визначити обсяг спадкового майна, у зв`язку з чим було рекомендовано звернутись до суду для прийняття спадщини в судовому порядку. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належні їй 3/4 частини домоволодіння [ADDRESS] в рівних частках своїм дочкам - сестрам позивача [PERSON] та [PERSON] , проте останні вступати у спадщину за заповітом наміру не мали, і неодноразово повідомляли позивача про свою відмову від прав на частину спадкового майна. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд встановити факт, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , є місто Кривий Ріг Дніпропетровської області та визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частки домоволодіння [ADDRESS] , у зв`язку з прийняттям спадщини після матері [PERSON] , померлої [INFO] , як за спадкоємцем першої черги за законом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача надіслав відзив, в якому просить розгляд справи провести за його відсутності, вирішення справи залишає на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 3/4 частки домоволодіння [ADDRESS] , в якому вона була зареєстрована з 17.07.1986 (а.с.11-13). [INFO] [PERSON] померла (а.с.10). Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Стаття 526 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлює, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.17 ЦК України (в редакції 1963 року), місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. До громадян, які мають постійне місце проживання в Україні згідно частини другої ст.1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (в редакції яка діяла на час виникнення правовідносин), належать громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні в цілому не менше ніж 183 дні у календарному році. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. [PERSON] постійно проживала в м. Кривому Розі Дніпропетровської області до кінця березня 1996 року (знялась з місця реєстрації 15.03.1996) (а.с.17), потім тимчасово виїхала до Російської Федерації та повернулась в вересні 1996 року де і проживала до смерті, то в 1996 році вона проживала в м. Кривому Розі Дніпропетровської області не менше ніж 183 дні за рік (31 - в січні, 29 - в лютому, 20 - в березні, в вересні 30, в жовтні - 31, в листопаді - 30, в грудні - 31, а всього 202 дні), а в 1997 році - до дня своє смерті - [INFO] . Отже, на момент своєї смерті [PERSON] , померла [INFO] , мала постійне місце проживання в домоволодінні [ADDRESS] , а тому місцем відкриття спадщини після її смерті є м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Згідно ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Стаття 529 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлює, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визначає, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Позивач [PERSON] прийняла спадщину після матері [PERSON] , померлої [INFO] , фактично вступивши в управління та володіння домоволодінням [ADDRESS] , а також подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Сестри позивача [PERSON] та [PERSON] вступати у спадщину за заповітом наміру не мали, і неодноразово повідомляли позивача про свою відмову від прав на частину спадкового домоволодіння. Від [PERSON] до Шостої Криворізької державної нотаріальної контори надійшла заява, посвідчена 18.10.1999 Давидовою О.М. , нотаріусом нотаріального округу міста Воронежа, якою вона заявляла про те, що їй відомий зміст заповіту [PERSON] , за яким спадкодавець заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] 3/4 частки домоволодінням [ADDRESS] та повідомляла, що цю спадщину вона не приймала, заяву про прийняття спадщини не подавала, право на нього втратила та не заперечує, щоб його отримала [PERSON] (а.с.25). [PERSON] з моменту смерті матері будь-яких дій направлених на отримання спадщини не вчиняла, до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не зверталась, а тому спадщину не прийняла. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає необхідним позов задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved