Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 20.09.2013 року між ним та відповідачкою [PERSON] укладено щлюбу. У шлюбі у них народилася одна неповнолітня дитина [PERSON] , 2014 року народження. Позивач стверджує, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. Останнім часом шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться. У зв`язку з цим, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засідання представник позивача адвокат Дубровська О.М. підтримала позовні вимоги, просила такі задовольнити і не надавати строк на примирення. Пояснила , що позивач давно не проживає з відповідачкою , яка уже має іншу сім`ю . Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Галамба М.В. у судовому засіданні не заперечила проти задоволння позовних вимог, зазначила, що відповідачка [PERSON] тривалий час не проживає з позивачем [PERSON] та має інше власне сімейне життя, та питання щодо місця проживання їх спільної з позивачем дитини [PERSON] вирішено між сторонами у позасудовому порядку. Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися повторно, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені вчасно та належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Дубровської О.М., представника відповідача адвоката Галамба М.В. , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що 20 вересня 2013 року між позивачем [PERSON] та\~відповідачем [PERSON] \~\~було зареєстровано шлюб Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис № 397, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане повторно 21 серпня 2018 року . Також встановлено, що під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] виданими відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськраонного управління юстиції у Закарпатській області 06 червня 2014 року. Як встановлено у судовому засіданні, подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, спільно не проживають, подальше збереження шлюбу обоє вважають неможливим. Неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Строк для примирення сторони також просять ім не надавати , оскільки не бажають примиритись та проживати разом у шлюбі. Як встановлено судом , відповідачка [PERSON] також не заперечує проти розірвання шлюбу та не бажає примиритись з позивачем. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони повністю втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін та інтересам їх дитини. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно достатті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено у судовому засіданні, спору щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , 2014 року народження у сторін немає, та такий прожває зі своєю матір`ю [PERSON] . Враховуючи наведене вище, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя [PERSON] та [PERSON] , дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, враховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при поданні позову до суду в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved