Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

У грудні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі за текстом - позивач за первісним позовом) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач за первісним позовом), про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом зазначив, що відповідачем за первісним позовом було укладено кредитні договори № 010/0227/82/0053644 від 20.06.2013 року та № 014/0245/82/0624577 від 26.07.2017 року з публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль». На підставі договорів відступлення прав вимоги № 20171128 від 28.11.2017 року між позивачем за первісним позовом та публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний банк» та № 1 від 10.05.2018 року між позивачем за первісним позовом та публічним акціонерним товариством «Оксі Банк» право вимоги за договорами № 010/0227/82/0053644 від 20.06.2013 року та № 014/0245/82/0624577 від 26.07.2017 року перейшло до позивача за первісним позовом. Крім того, відповідачем за первісним позовом з метою отримання кредиту було подано до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заяву № 4011567604 від 23.12.2016 року, про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг. На підставі договору відступлення права вимоги № 20190626 від 26.06.2019 року, укладеним між позивачем за первісним позовом та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», право вимоги за кредитним договором № 4011567604 від 23.12.2016 року перейшло до позивача за первісним позовом. Оскільки відповідач за первісним позовом у добровільному порядку не сплачує наявну заборгованість за кредитними договорами, позивач за первісним позовом звернувся до суду та просив стягнути заборгованість у загальному розмірі 99 301, 75 гривень, а також судовий збір. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2019 року справу передано для розгляду судді Корніловій Ж.О. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2020 року справу передано для розгляду судді Гребенюку В.В. Ухвалою суду від 29.10.2020 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 25.11.2020 року до суду надійшла заява позивача за первісним позовом про усунення недоліків. Ухвалою суду від 26.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. 23.04.2021 року відповідач за первісним позовом подала до суду зустрічну позовну заяву. Просила визнати кредитний договір 4011567604 від 23.12.2016 року недійсним в частині нарахування щомісячної комісії за управління кредитом, у зв`язку з тим, що вказана комісія нараховується за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить вимогам ч. 1ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також зазначила, що нарахована сума комісії перевищує суму отриманого нею кредиту за договором. Ухвалою суду від 26.04.2021 року суд ухвалив прийняти зустрічний позов до спільного розгляду та перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Разом із зустрічною позовною заявою відповідач за первісним позовом подала клопотання про зобов`язання позивача за первісним позовом надати копії усіх доданих до позову документів. Ухвалою суду від 27.08.2021 року у задоволенні клопотання було відмовлено, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача за первісним позовом подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач за первісним позовом в судове засідання не з`явилася, про дату та час засідання повідомлялася належним чином, не повідомила суд про причини неявки та їх поважність. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідач за первісним позовом уклала з публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір № 010/0227/82/0053644 від 20.06.2013 року (а.с. 8-25). За договором відступлення права вимоги № 114/48F від 28.11.2017 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» передало публічному акціонерному товариству «Комерційний індустріальний банк» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників (а.с. 28-29). Відповідно до договору про відступлення права вимоги № 20171128 від 28.11.2017 року, право вимоги до відповідача за первісним позовом за кредитним договором № 010/0227/82/0053644 від 20.06.2013 року отримав позивач за первісним позовом (а.с. 30-32). Загальна сума заборгованості за договором № 010/0227/82/0053644 станом на 16.04.2018 року складає 18 606,30 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та витягом з реєстру боржників від 24.12.2019 року (а.с.26-27, 33). 26.07.2017 року відповідач за первісним позовом уклала з публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір № 014/0245/82/0624577 (а.с. 36-43). За договором відступлення права вимоги № 114/58F від 03.05.2018 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» передало публічному акціонерному товариству «Оксі банк» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників (а.с. 45-46). Відповідно до договору про відступлення права вимоги № 1 від 10.05.2018 року, право вимоги до відповідача за первісним позовом за кредитним договором № 014/0245/82/0624577 від 26.07.2017 року отримав позивач за первісним позовом (а.с. 47-49). Загальна сума заборгованості за договором № 014/0245/82/0624577 станом на 15.06.2019 року складає 39 638,68 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та витягом з реєстру боржників від 24.12.2019 року (а.с. 44, 50). Відповідач за первісним позовом уклала з публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір № 010/0227/82/0053644 від 20.06.2013 року (а.с. 8-25). 23.12.2016 року відповідачем за первісним позовом з метою отримання кредиту було подано до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заяву № 4011567604 про отримання кредиту, а також заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг, які разом з умовами отримання кредитів та інших послуг становлять кредитний договір (а.с. 53-56, 61-62). На підставі договору відступлення права вимоги № 20190626 від 26.06.2019 року, укладеним між позивачем за первісним позовом та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», право вимоги за кредитним договором № 4011567604 від 23.12.2016 року перейшло до позивача за первісним позовом (а.с.68-70). Загальна сума заборгованості за договором № 4011567604 станом на 26.06.2019 року складає 41 056,77 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та витягом з реєстру боржників від 24.12.2019 року (а.с. 65, 71). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом скористалася кредитними коштами, однак, свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконала. Права вимоги за кредитними договорами на підставі договорів про відступлення права вимоги отримав позивач за первісним позовом. Відповідно до наданих розрахунків, які не були спростовані відповідачем за первісним позовом, загальна сума заборгованості за кредитними договорами № 010/0227/82/0053644 від 20.06.2013 року, № 014/0245/82/0624577 від 26.07.2017 року, та № 4011567604 від 23.12.2016 року становить 99 301, 75 грн. При цьому, заборгованість у добровільному порядку відповідач за первісним позовом не виплачує, після відступлення права вимоги не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що відповідач за первісним позовом порушила умови кредитних договорів, а тому з неї слід стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 99 301, 75 грн. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом, суд зазначає наступне. Звертаючись із зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом просила суд визнати кредитний договір № 4011567604 від 23.12.2016 року недійсним в частині нарахування щомісячної комісії за управління кредитом, у зв`язку з тим, що вказана комісія нараховується за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить вимогам ч. 1ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Судом встановлено, що 23.12.2016 р. відповідач за первісним позовом подала до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг та заяву № 4011567604 на отримання кредиту, підписанням якої підтвердила згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг становлять кредитний договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем за первісним позовом, як позичальником, а також, що отримала примірник Кредитного договору та погодила отримання шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua умов отримання кредитів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно зі статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Так, відповідно до ч. 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до ч. 1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено ст. ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, істотними умовами кредитного договору щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначається в договорі. Згідно п. 2 кредитного договору, передбачено процентну ставку за користування позикою у вигляді 2,99 % від суми кредиту, яка згідно графіку платежів складає 665,28 грн. щомісячних процентів. Виходячи з кредитного договору, графіку платежів та довідки про рух коштів, між сторонами було узгоджено надання кредитних коштів на умовах сплати річних та щомісячних процентів, як невід`ємної складової щомісячного платежу. Кредитний договір містить інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України, відповідач за первісним позовом була ознайомлена зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується її підписом в договорі. Отже, кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач за первісним позовом на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому прийняв надані кредитні кошти. Більш того, відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України, позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договором строку його надання. Також, відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Однак, відповідач за первісним позовом у встановленому порядку не відмовлялася від виконання умов кредитних договорів та не інформувала товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про неможливість виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, не висловлювала будь-яких заперечень, щодо умов на яких було видано кредитний договір, натомість користувався наданими кредитними коштами. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до кредитного договору № 4011567604, підписанням цього договору позичальник засвідчує (підтверджує), що він повідомлений у встановленій законом формі про всі умови, передбачені ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 № 2664-ІІІ, ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-ХІІ, та їх змістом, а також про всі інші умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Зі змісту кредитного договору вбачається, що жодної з умов, які законом визнаються несправедливими, до договору внесено не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 1 921 грн.

Outcome: approved