Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Демидівської селищної ради про визнання за ними права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] по Ѕ частині за кожним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до заповіту від 20.11.2008 р. їх мати [PERSON] заповіла їм все своє майно в рівних частках. [INFO] вона померла і після її смерті, відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок за вказаною адресою, який мав статус колгоспного двору. З відповідними заявами про прийняття спадщини після смерті матері вони своєчасно звернулися до нотаріуса. Проте, нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок відмовлено з посиланням на те, що частка спадкодавця [PERSON] у спільному майні колгоспного двору не встановлена. Враховуючи наведене, позивачі просять визнати за ними право власності на спадкове нерухоме майно по Ѕ частині за кожним. Ухвалою від 04.10.2022 р. прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 25.10.2022 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки не повідомили. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про виклик в суд та довідкою про доставку електронного листа про виклик в суд. Позивачі подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. На підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, суд враховує наступне. Судом встановлено, що позивачі по справі [PERSON] [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] № 27.97.52 від 11.08.1973 р.) та [PERSON] [INFO] ( свідоцтво серії [NUMBER] від 30.07.1971 р.) є рідними братами і їх батьками є [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 12,13). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 31.05.1988 р., виданого виконкомом Червоноармійської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому № 55 від 11.05.1988 р., будинок по [ADDRESS] зареєстрований на праві особистої власності колгоспного двору, головою якого є [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до довідки КП "Радивилівське БТІ" (а.с. 4) та висновку про технічний стан домоволодіння (а.с. 7), право власності на домоволодіння по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 31.05.1988 р. З довідки Демидівської селищної ради № 159 від 22.02.2022 р. вбачається, що у будинку за адресою: [ADDRESS] , згідно запису в погосподарській книзі с. Пляшева № 5 за 1991-1995 р. зареєстровані: [PERSON] - член господарства та [PERSON] - чоловік (а.с. 5). Встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.06.2002 р. (а.с. 11). Згідно заповіту від 20.11.2008 р., зареєстрованого в реєстрі № 527, [PERSON] все свої майно, яке належить їй на день смерті, заповіла своїм синам [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.10.2013 р. (а.с. 10). 02.04.2014 р. позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Радивилівської державної нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 527, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, після смерті [PERSON] , 02.04.2014 р. державним нотаріусом за заявою позивачів заведено спадкову справу №55930067. Постановою завідувача Радивилівської державної нотаріальної конторі Рівненської області від 05.07.2022 р. позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав до власності колгоспного двору, головою якого була [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки, частки в майні колгоспного двору не встановлені (а.с. 6). Аналізуючи встановлені обставини справи, суд враховує наступне. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва, зокрема передбаченому положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07.12.1990 року №533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 року №112/5, Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 12.05.1985 року №5-24- та іншими нормативними актами. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Визначення в сільській місцевості типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Частиною першою ст. 112 ЦК (у редакції 1963 року), передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК (в редакції 1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до вимог ст. 563 ЦК України (в редакції 1963 року), в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається, якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила розділу «Спадкове право» ЦК України в редакції 1963 року. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. На даний час поняття «колгоспний двір» втратило своє правове значення. Але при наявності записів у погосподарських облікових книгах сільської ради або свідоцтвах про право власності про те, що двір відноситься до типу колгоспного, питання про право власності на будинок і господарські будівлі можливо вирішити тільки шляхом ухвалення судового рішення про визнання права власності на будинок, як на об`єкт права власності. Наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належав на праві особистої власності колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . До членів цього колгоспного двору входив її чоловік [PERSON] , який проживав та був зареєстрований за вказаною адресою. Право власності на житловий будинок, як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні (15.04.1991р.), перетворилося на спільну часткову власність членів припиненого колгоспного двору в рівних частинах по 1/2 частці кожного. Таким чином, спірний будинок після 15.04.1991 року належав батькам позивачів - [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по Ѕ частині кожному. [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилась спадщина на належну йому Ѕ частину будинку за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що [PERSON] дружина померлого, яка постійно проживала разом із спадкодавцем в спадковому будинку, прийняла спадщину, але свідоцтво про право на спадщину за законом не отримала. Вказані обставини підтверджують те, що [PERSON] після смерті чоловіка стала власником цілого домоволодіння з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . 20.11.2008 р. [PERSON] склала заповіт, що все майно, яке належало їй на час смерті, вона заповідає на користь позивачів. [INFO] спадкодавець [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.10.2013 р. Спадкове майно позивачі прийняли шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори у встановлений строк. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (1217 ЦК України). Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 02.04.2014 р. вбачається, що після смерті [PERSON] заведено спадкову справ № 55930067, спадкоємцями є [PERSON] та [PERSON] . Вказана спадкова справа досліджена в судовому засіданні. Постановою завідувача Радивилівської державної нотаріальної конторі Рівненської області від 05.07.2022 р. позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який в погосподарській книзі зареєстрований як власність колгоспного двору, головою якого була [PERSON] , оскільки, частки в майні колгоспного двору не встановлені. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що спадкодавець [PERSON] після смерті [PERSON] стала власником цілого житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що позивачі з заявами про прийняття спадщини за заповітом звернулись у встановленому законом порядку і у визначений строк, тому за кожним із них слід визнати право власності на 1/2 частину вищеозначеного житлового будинку з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] .

Outcome: approved