Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

29 серпня 2022 року [PERSON] через свого представника адвоката Кияницю О.В. звернулася до Оболонського районного суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] та зняти його із зареєстрованого місця проживання, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У згаданій квартирі зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . Як стверджувала позивач [PERSON] з її добровільної згоди відповідач у 2014 року був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . Сторони спільно проживали, а в 2018 році взяли шлюб. У липні 2021 року відповідач виїхав з квартири та в подальшому звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. З липня 2021 року відповідач не мешкає в квартирі, у листопаді 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Факт реєстрації [PERSON] порушує право позивача на вільне розпорядження і користуванням майном, тому вказані обставини стали підставою для звернення з позовом до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 вересня 2022 року справу передано для розгляду головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою суду від 05 вересня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ч. 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовийзахистмаютьздійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, коженмає право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективнийзасібюридичногозахисту в національномуоргані. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівніможливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. 04 жовтня 2022 року через канцелярію суду від відповідача надійшла заява про визнання позову. 05 жовтня 2022 року через канцелярію суду від відповідача надійшла заява про відкликання заяви про визнання позову. 19 жовтня 2022 року відповідач засобами поштового звязку скерував до суду відзив, в якому стверджував, що не чинить позивачу перешкод у користуванні квартирою, факт його реєстрації ніяким чином не порушує права [PERSON] щодо користування, володіння та розпорядження майном. Зазначає, що позивачем не надано доказів того що він ухиляється від зняття з реєстраційного обліку в добровільному порядку, а зняття можливе лише за рішенням суду. Стверджував, що намагався знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку. Однак з незалежних від нього причин був позбавлений такої можливості через введення воєнного стану. Крім того вказував, що не погоджується з розміром судових витрат. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити, розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся. Представник відповідача надав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, підтримав вимоги відзиву. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд його приймає. Зі змісту відзиву вбачається, що відповідач не заперечує факт його не проживання в спірній квартирі. Більш того [PERSON] добровільно вчиняв дії щодо зняття з реєстраційного обліку, що фактично свідчить про те, що відповідач не зперечує проти визнання його таким, що втрратив право користування жилим приміщенням. Враховуючи наведене, суд розцінює це як визнання відповідачем позову. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу від 03 березня 2000 року, [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах придбана квартира [ADDRESS] (а. с. 6). З договору дарування від 26 червня 2014 року вбачається що [PERSON] подарував 1/2 частину квартири [ADDRESS] своїй матері [PERSON] (а.с. 7). В результаті чого [PERSON] стала одноособовим власником квартири [ADDRESS] . З 2014 року [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 листопада 2021 року розірвано шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). З матеріалів справи вбачається, що позивач зверталася до Центру надання адмінстративних послуг Оболонської районної в м. Києві державної адмінстрації. Листом від 09 серпня 2022 року за № 152/01-3/ [PERSON] було відмовлено у знятті з реєстрації [PERSON] (а.с.18). [PERSON] звертався до Центру надання адмінстративних послуг Оболонської районної в м. Києві державної адмінстрації, 07 жовтня 2022 року відповідач отримав повідомлення по справі № 69330-007072296-755-01 про відмову у знятті з реєстрації місця проживаня. Актами від 03 серпня 2021 року, 17 грудня 2021 року, 03 червня 2022 року, складениими мешканцями будинку [ADDRESS] , підтверджується, що [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] (а. с. 11,12,13). Факт не проживання в приміщенні квартири [ADDRESS] , відповідачем не заперечується в поданому ним відзиві, тому в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідач з липня 2021 року не проживає в квартирі [ADDRESS] . У поданому відзиві [PERSON] не заперечував зазначене. Більш того подав докази того, що добровільно вчиняв дії щодо зняття з реєстрації, однак йому було відмовлено. Жодних доказів, що відповідач користується житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач з липня 2021 року не проживає у квартирі [ADDRESS] , яка на праві власності належить позивачу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір у сумі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved