Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника адвоката Бубліченка Миколи Вікторовича звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко Ігор Романович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, у якій просить визнати виконавчий напис № 182801 від 16 червня 2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» 38680,00 грн таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.09.2020 між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» укладено Договір № 1015624 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 22.02.2021 ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги ТОВ «Сіроко Фінанс» на підставі договору факторингу № 015-220221 віл 22.02.2021, за договором про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 02.09.2020, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] . 16.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис № 182801 про стягнення 38680,00 грн з [PERSON] , який є боржником за Договором № 1015624 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 02.09.2020, укладеним з ТОВ «Лінеура Україна». 12.12.2021 ТОВ «Сіроко Фінанс» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ніколаєнка І.Р. із заявою про примусове виконання рішення. 13.12.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ніколаєнком І.Р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67863550, та одночасно 13.12.2021 винесено постанову про арешт коштів боржника. Позивач вважає, що виконавчий напис № 182801 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 16.06.2021, є таким що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172. Позивач зазначає, що стягнута за виконавчим написом заборгованість є завищеною, а отже не є безспірною, стягнута за виконавчим написом заборгованість за відсотками у розмірі 27930,00 грн не відповідає умовам Договору № 1015624 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 02.09.2020, за умовами якого сума кредиту - 10000,00 грн, строк кредиту - 30 днів, орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення Договору за зниженою ставкою - 10570,00 грн. Відповідно до Графіку платежів (Додаток № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1015624 від 02.09.2020) дата повернення позики та сплати нарахованих процентів - 02.10.2020; сума кредиту - 10000,00 грн; сума нарахованих процентів - 570,00 грн; разом до сплати - 10570,00 грн. Натомість, за виконавчим написом стягнуто 27930,00 грн. Також, після 22.02.2017 для одержання виконавчого напису необхідно надати,зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору. Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, нотаріально не посвідчувався, а отже, відповідно до висновків Великої Палати Верховного суду, викладених у постанові по справі № 910/10374/17 від 21.09.2021, нотаріусом вчинено виконавчий напис за відсутності документів, перелік яких передбачений постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». 21.01.2022 ухвалою суду відкрите загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання (а.с.58-61). При відкритті провадження у справі ухвалою суду від 21.01.2022 за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича належним чином засвідчену копію виконавчого напису № 18281 від 16.06.2021 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , заборгованості за кредитним договором № 1015624 від 02.09.2020 на користь ТОВ «Сіроко Фінанс»; належним чином засвідчені копії документів, які були подані ТОВ «Сіроко Фінанс» нотаріусу та на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 182801 від 16.06.2021. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» належним чином засвідчену виписку по рахунку за кредитним договором № 1015624 від 02.09.2020, який було укладено між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна», починаючи з 02.09.2020 по 22.02.2021 у розгорнутому вигляді з детальним описом кожної операції (зняття, зарахування коштів тощо); належним чином засвідчену копію Договору факторингу (витягу з договору) № 015-220221 про відступлення права вимоги за кредитним договором від 22.02.2021, згідно з яким ТОВ «Лінеура Україна» право вимоги за кредитним договором № 1015624 від 02.09.2020, який було укладено з [PERSON] було відступлене на користь ТОВ «Сіроко Фінанс»; дані про суму заборгованості за кредитним договором (у тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом) № 1015624 від 02.09.2020, який було укладено з [PERSON] , яка була відступлена ТОВ «Лінеура Україна» на користь ТОВ «Сіроко Фінанс» на підставі Договору факторингу № 015-220221 про відступлення права вимоги за кредитним договором від 22.02.2021. 15.02.2022 ухвалою суду за заявою позивача ужиті заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом № 182801, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 16.06.2021 про стягнення з боржника, яким є [PERSON] , [INFO] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» заборгованості у розмірі 38680,00 грн у виконавчому провадженні № 67863550, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ніколаєнка Ігоря Романовича (а.с.82-84). 20.09.2022 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито і справу призначено до судового розгляду. Представник позивача адвокат Бубліченко М.В. подав до суду клопотання, в якому просив провести судове засідання за відсутності позивача [PERSON] та його представника адвоката Бубліченка М.В., позов задовольнити у повному обсязі та стягнути судові витрати на правову (правничу) допомогу, розглянути справу за наявними у матеріалах справи доказами, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Належним чином повідомлені треті особи у судове засідання не з`явились, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, письмові пояснення щодо позову не подали. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно зі статтею280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 24.10.2022 ухвалою суду постановлено про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, 02.09.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 1015624 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну карту клієнту, зазначену ним в Особистому кабінеті. Сума кредиту складає 10000,00 грн; строк кредиту - 30 днів. Знижена процентна ставка становить 0,19% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (69,35% річних), застосовується у межах строку надання кредиту, якщо в цей строк клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана в Графіку платежів. Стандартна процентна ставка складає 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом 9693,50% річних), застосовується у межах строку надання кредиту, якщо клієнт не виконав умови договору для застосування зниженої процентної ставки. Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за зниженою ставкою - 10570,00 грн; за стандартною ставкою - 15700,00 грн (а.с.28-31). Згідно з Графіком платежів, що є Додатком № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1015624 від 02.09.2020, кредит повертається одним платежем; датою повернення позики та сплати нарахованих процентів є 02.10.2020; сума кредиту - 10000,00 грн; сума нарахованих відсотків - 570,00 грн; разом - 10570,00 грн (а.с.32). 16.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за р. № 182801, про стягнення з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ « Сіроко Фінанс», якому ТОВ «Лінеура Україна» відступила право вимоги на підставі Договору факторингу № 015-220221 від 22.02.2021, за Договором № 1015624 про надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту від 02.09.2020, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , за період з 22.02.2021 по 31.05.2021 включно у розмірі: 10000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 27930,00 грн - заборгованість за відсотками. За вчинення цього виконавчого напису стягнуто плати зі стягувача, яка підлягає поверненню з боржника на користь стягувача. Загальна заборгованість становить 38680,00 грн (а.с.27). 13.12.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ніколаєнком І.Р. винесено постанову ВП № 67863550 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 182801 виданого 16.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., а також постанову про арешт коштів боржника (а.с.25,26). За положенням пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Положеннями статті 89 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб) строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, суд має встановити, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Ухвала суду від 21.01.2022 про витребування доказів відповідачем та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. станом на час розгляду справи не виконана. Згідно листа Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12.08.2022, нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. припинена з 31.12.2021. На відповідальне зберігання до Київського державного нотаріального архіву документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. не були передані. Відповідно ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Разом з тим, за оспорюваним виконавчим написом стягнута заборгованість за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1015624 від 02.09.2020 за період з 22.02.2021 по 31.05.2021, з яких розмір відсотків становить 27930,00 грн., тоді як відповідно до умов Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1015624 від 02.09.2020, що укладений між сторонами, та Графіку платежів, строк кредитування становить 30 днів - по 02.10.2020; сума кредиту, що підлягає поверненню (тіло кредиту) - 10000,00 грн; орієнтована загальна вартість кредиту складає: за зниженою ставкою - 10570,00 грн; за стандартною ставкою - 15700,00 грн. Таким чином, у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 16.06.2021 про стягнення заборгованості за договором, який не посвідчений нотаріально, були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Резюмуючи викладене, відсутні відомості про те, що договір, який нібито укладений між сторонами, є нотаріально посвідченим, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172, скасовано Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 на момент вчинення виконавчого напису, а тому приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу не мав правових підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказані обставини в їх сукупності не можуть свідчити про безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем щодо сплати заборгованості за кредитним договором, та вказують на недотримання приватним нотаріусом вимог законодавства України під час вчинення оспорюваного виконавчого напису, а тому виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн за подання до суду позовної заяви, 496,20 грн - за подання до суду заяви про забезпечення позову, а всього 1488,60 грн (992,40+496,20) (а.с.57,72). Крім того, позивач поніс судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., що підтверджується наступними доказами. Відповідно копії договору про надання правової допомоги від 18.12.2021, укладеного [PERSON] з адвокатом Бубліченком М.В., предметом даного договору є надання адвокатом правової допомоги під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до ТОВ «Сіроко Фінанс» про визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Сіроко Фінанс» заборгованості, таким, що не підлягає виконанню. Пунктом 3.1. договору визначено, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 5000,00 грн 18.12.2021 (а.с.35-37). Згідно з копією квитанції до прибуткового касового ордера № б/н від 18.12.2021 адвокатом Бубліченком М.В. прийнято від [PERSON] 5000,00 грн на підставі Договору про надання правової допомоги б/н від 18.12.2021 (а.с.38). Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг. Статтею 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною другою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України). Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1. договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі; 2. за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3. як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4. адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає суду можливості пересвідчитись у співмірності розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить з встановленого у самому договорі розміру та порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни усіх послуг, що надаються адвокатом, суд має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Суд дійшов до висновку, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу доведені, ці витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1488,60 грн та на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved