Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області 5 жовтня 2022 року надійшла позовна заява [PERSON] до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Кір Р.А. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом. В обґрунтування позовної вимоги позивачка посилається на те, що її мати, [PERSON] , померла [INFO] . [PERSON] . Позивачка не реалізувала свій намір подати заяву про прийняття спадщини вчасно через поважні підстави, так як більшу частину часу проживає в Італії, де неофіційно працевлаштована. Напередодні смерті матері, а саме [INFO] , виїхала з України. Звернувшись до нотаріуса зі заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , отримала відмову у видачі свідоцтва у зв`язку з пропущенням строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом. Покликаючись на зазначені обставини [PERSON] просить суд визначити їй додатковий строк, терміном у шість місяців, що є достатнім для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 6 жовтня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у даній цивільній справі з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; витребувано з Самбірської державної нотаріальної контори та приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Кір Р.А. копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 18). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 29). У судове засідання позивачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про час та місце проведення судового засідання, не прибула, представник позивачки адвокат Куцалаба Г.В. надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили позов задовольнити (а.с. 30). Відповідач Новокалинівська міська рада Самбірського району Львівської області подала до суду заяву про те, що визнає вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення без їхньої участі (а.с. 22). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Кір Р.А. у судове засідання не з`явилася, подала до суду листа в якому просить справу розглянути без її участі, а також повідомила, що нею спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась та в Спадковому реєстрі нею не реєструвалась. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Самбірського РУЮ 22 квітня 2003 року, серії [NUMBER] (а.с. 7), та свідоцтвом про шлюб, виданим Самбірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13 вересня 2022 року, серії [NUMBER] виданим повторно (а.с. 8). Із свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданим 28 вересня 2021 року, актовий запис № 144, виконавчим комітетом Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області вбачається, що [PERSON] , померла [INFO] в с. Гординя Самбірського району Львівської області (а.с. 9). Із довідки, виданої виконавчим комітетом Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області № 251 від 15 серпня 2022 року відомо, що [PERSON] до дня смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали [PERSON] . На даний час в даному будинку ніхто не проживає і не зареєстрований (а.с. 10). Позивачка звернулася до нотаріуса зі заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 11). Із листа № 41/01-16 від 13 вересня 2022 року приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Кір Р.А. відомо, що [PERSON] отримала відмову у видачі свідоцтва у зв`язку з пропущенням встановленого статтею 1270 ЦК України терміну для прийняття спадщини (а.с. 12). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1220, ст. 1222 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на всій території нашої держави з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який продовжено на підставі Указу Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, та який продовжено на підставі Указу Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», із змінами передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини (п.3). Тобто, даною постановою продовжений строк на прийняття спадщини ще на 4 місяці, отже загальний строк для прийняття спадщини становить 10 місяців. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , проте, позивачка звернулася до нотаріуса 13 вересня 2022 року, отже з пропуском вказаного строку. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже правила частини третьої 1272 ЦК України, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними (Постанова ВС від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16).\~ З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Як встановлено судом, позивачка не відмовлялася від спадщини, однак, не реалізувала свій намір вчасно через обставини, які суд вважає поважними, а саме: [PERSON] більшу частину часу проживає в Італії, де неофіційно працевлаштована. Напередодні смерті матері, а саме [INFO] позивачка виїхала з України, що підтверджується штампом у закордонному паспорті та повернулася 25 липня 2022 року (а.с. 13-14). Спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] не заводилася, що підтверджується листом завідувача Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області Поливка В. Від 14.10.2022 та листом приватного нотаріуса Кір Р.А. від 13.10.2022 (а.с.23,25). Отже інші спадкоємці відсутні. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. У рішеннях\~Європейського суду\~з прав\~людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року (справа № 12868/87) та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року (справа № 22774/93) зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. Суд враховує, що наслідки пропущення позивачкою строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки позивачка втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті матері. І спочатку смерть спадкодавця, а потім і втрата спадкового майна будуть для неї занадто надмірним тягарем, і при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачкою при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 992 грн. 40 коп. (а.с. 4). Позивачка при зверненні до суду не просила відшкодувати їй понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність (ст. 13 ЦПК України), понесені судові витрати позивачці при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: partial