Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті своєї матері - [PERSON] , [INFO] , громадянки України, уродженки станції Вознисенська, Малгобекського району, Чечня , смерть якої наступила [INFO] у м. Маріуполь, Донецької області. Заява обґрунтована тим, що заявник є сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Маріуполь Донецької області в результаті військової агресії Російської Федерації. Після смерті [PERSON] залишилась на не підконтрольній території України, яка контролюється військовими Російської Федерації і її тіло не можливо на теперішній час доставити на підконтрольну територію України. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на території активних бойових дій, на якій не можливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту, що має юридичне значення, заявнику необхідне для державної реєстрації смерті матері, проведеної державним органом України. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.11.2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду. Заявник у судовому засіданні свою заяву підтримав у повному обсязі, та пояснив, що проживав з сім`єю в м. Маріуполі в той час, як коли там велися активні бойові дії. У зв`язку з постійними обстрілами вони вимушені були перебувати у сховищі. З ними була і його матір, 1937р. народження. Її стан здоров`я погіршувався, однак необхідних ліків та будь-якої лікарської допомоги не було. [INFO] вона померла. Поховати її він був вимушений у дворі будинку. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] заявник [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 15). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що також перебувала у м. Маріуполі, разом з заявником та його сім`єю переховувались від постійних обстрілів. Його матір [PERSON] померла [INFO] і була похована у дворі будинку. Аналогічні пояснення надала свідок [PERSON] . На підтвердження показів свідків заяником суду надано фотознімки місця поховання його матері (а.с. 22-24). Відповідно до ч. 1 ст. 9 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частина 2 та 3 цієї статті передбачає, що будь які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Частиною 1 статті 317 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року № 75 затверджено перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), в який увійшли населені пункти Маріупольського району. Відповідно до п. 13 постанови №5 Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке полягає у з`ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою (п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5). Судом встановлено, що неможливість отримати у м. Маріуполь Донецької області необхідних документів для реєстрації факту смерті [PERSON] виникла у зв`язку з вторгненням Російської Федерації на територію України 24.02.2022р. З огляду на викладене, суд вважає, що надані докази підтверджують той факт, що [PERSON] померла [INFO] у м. Маріуполь Донецької області. Оскільки, заявник не має можливості надати для реєстрації смерті своєї матері документи встановленого законодавством України зразка, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає що заява підлягає задоволенню. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved