Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

05.09.2022 року, заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою в порядку окремого провадження, в якій просить суд: встановити факт смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України, факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , встановити факт батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] , мотивуючи тим, що відповідно до ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України, може бути подана родичами, членами родини, особами, що з ними проживали або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ч.2 ст.317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. 08.09.2022 року заявниця звернулася до суду з уточненою заявою з метою встановити факт смерті [PERSON] , померлого [INFO] у м. Волноваха Донецької області , а також встановити факт батьківства [PERSON] відносно своєї дитини [PERSON] , народженого [INFO] . [PERSON] народився [INFO] у м. Мелітополь Запорізької області відповідно до даних його паспорту [NUMBER] виданим Гагарінським РВ УМВС України у м. Севастополі 18.05.2007 року. Його батьками є заінтересовані особи по справі: [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтво про народження самого [PERSON] у заявниці відсутнє, оскільки воно перебуває у батьків померлого заінтересованих осіб по справі. Представниками заявниці неодноразово було зроблено адвокатські запити 11.05.2022 року , 08 червня 2022 року а також 27.07.2022 року у Відділ ДРАЦС для підтвердження інформації про народження батька дитини, відповіді нажаль на момент звернення до суду не отримані, відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області відмовив у надані інформації посилаючись на відсутність доказів родинного зв`язку між дитиною та батьком, а отже і відсутності підстав у наданні запитуємої інформації. [PERSON] , навчаючись у Кримському Медичному Університеті, у 2004 році здобув освіту лікаря, що підтверджується записом у його Військовому квитку, та картки соціально демографічного вивчення військовослужбовця від 03 червня 2021 року (сканкопії додаються). Влітку 2021 року він виявив бажання вступити у ряди Збройних сил України, працювати за контрактом терміном на три роки і 12 липня 2021 року виїхав за місцем знаходження військової частини. Відповідно до витягу з наказу № 201 Командира військової частини [NUMBER] [PERSON] від 16 липня 2021 року [PERSON] призначений на посаду Лікаря Медичного пункту мотопіхотного батальйону військової частини. У грудні 2021 року [PERSON] допустили до виконання обов 'язків начальника медичного пункту танкового батальйону військової частини [NUMBER] у м. Волноваха Донецької області відповідно до наказу № 350 від 01 грудня 2021 року. 24 лютого 2022 року розпочалося повномаштабне вторнення російських збройних сил на територію нашої суверенної держави Україна. Розпочалася війна. Так, батько дитини молодший лейтенант [PERSON] , працюючи з липня 2021 року лікарем за контрактом, начальником медичного пункту танкового батальйону військової частини [NUMBER] , 05 березня 2022 року, приблизно о 12 годині, перебуваючи неподалік від с. Старомлинівка Донецької області , виконуючи свої службові обов 'язки, внаслідок обстрілу артилерією збройних сил російської федерації, отримав ушкодження від вогнепальної зброї та травми несумісні з життям, та загинув під час військових дій. М. Волноваха Донецької області є окупованою російськими загарбниками територією України. Щодо факту смерті [PERSON] . Про факт смерті [PERSON] свідчить : 1) лікарське свідоцтво про смерть № 792 від 25 березня 2022 року копія якого долучена до матеріалів справи. 2) довідка про причину смерті (до форми № 106\\0 № 792) від 25.03.2022 року [PERSON] , причина смерті вказано: множинні наскрізні вогнепальні поранення тулубу, кінцівок, 3) наказ про проведення службового розслідування за фактом смерті військовослужбовця від 13 квітня 2022 року, акт службового розслідування від 15 квітня 2022 року, копії якого були мені надіслані командиром військової частини на підставі проведеного розслідування, 4) витяг з наказу Командира військової частини [NUMBER] [PERSON] № 67 від 06 березня 2022 року про зняття з усіх видів забезпечення [PERSON] у зв 'язку із смертю. [PERSON] був цивільним чоловіком заявниці. Про смерть цивільного чоловіка [PERSON] , батька дитини, заявниці стало відомо лише у квітні 2022 року від командування Військової частини де він проходив службу. Командир військової частини розшукав заявницю через мережу інтернет Фейсбук, оскільки мобільний зв`язок в той час на території м. Мелітополя Запорізької області вже було вимкнуто російськими окупантами. Саме заявницю першою повідомили про смерть її цивільного чоловіка, а не когось іншого, оскільки [PERSON] зазначав саме заявницю в своїй анкеті військовослужбовця, як дружину, та контактну особу у разі потреби. Дізнавшись про смерть свого цивільного чоловіка , заявниця вирішила привезти його тіло у м. Мелітополь Запорізької області для поховання. Батьки [PERSON] не виявляли будь яких намірів щодо скорішого поховання свого сина, навпаки наполягали на тому щоб його захоронили будь де, у їх відсутність, а після закінчення війни вважали можливим зробити перезахоронення, або ж вважали за можливе, щоб тіло скільки потрібно перебувало у морозильній камері на підконтрольній території України. Однак, заявницю такі ідеї не захоплювали, тому вона самостійно протягом декілька днів вирішувала питання яким шляхом транспортувати труп з території вільної України на окуповану російськими збройними силами територію України для належного поховання. Заявниця навіть відвідала самопроголошеного воєнного коменданта м. Мелітополя , який надав їй довідку з дозволом транспортувати груз 200 [PERSON] з м. Запоріжжя до м. Мелітополя через блокпости російських військових.(довідка додається.). У подальшому волонтери м. Запоріжжя та співробітники Василівського Військкомату Запорізької області допомогли заявниці транспортувати тіло [PERSON] з м. Дніпра до м. Запоріжжя, а потім до м. Василівка Запорізької області (на лінію розмежування збройних сил), разом з документами для поховання його у м. Мелітополь Запорізької області. [INFO] у м. Василівка Запорізької області на лінії зіткнення українських та російських військових, заявниця прийняла транспорт з тілом [PERSON] , при цьому прийняла документи: а саме довідку про причину смерті та лікарське свідоцтво про смерть № 792 від 25.03.2022 року. На блокпості у м. Василівка Запорізької області російські військовослужбовці виучили в заявниці вказані документи для перевірки, та не повертали їх тривалий час. Вона чекала до вечора, коли військові наказали їй їхати у пункт призначення без документів, бо «вони начебто перебувають на якійсь реєстрації». Розпочався артобстріл, заявниця вимушена була покинути блокпост та поїхала у м. Мелітополь транспортуючи тіло цивільного чоловіка, батька дитини. Наступного дня 12 квітня 2022 року заявниця разом з батьками влаштували похорон та поховали [PERSON] на кладовищі м. Мелітополя а саме у [ADDRESS] , місце 12.04.2022. Для цього заявниця разом з батьками, заінтересованими особами по справі, зверталися у ритуальне бюро м. Мелітополя до ФОП [PERSON] , з яким було укладено договір замовлення № 69 від 12 квітня 2022 року, на поховання [PERSON] . Замовником та платником за договором виступив батько [PERSON] , заінтересована особа по справі [PERSON] . Копія договору замовлення, отримана на адвокатський запит, додається . Однак, заявниці не вдалося повернути собі оригінали документів про смерть (лікарське свідоцтво та довідку про причину смерті) [PERSON] . Так, 13 квітня 2022 року вона намагалась на блокпості російських військових у м. Василівка Запорізької області забрати документи, однак їй відповіли що документи втрачені під час артобстрілу. Тож, у зв' язку із втратою лікарського свідоцтва та довідки про причину смерті, заявниця позбавлена можливості зареєструвати смерть батька своєї дитини , цивільного чоловіка [PERSON] .. Окрім того, заявниця перебуває на окупованій території України де державні реєстри актів цивільного стану не працюють, тому ще з цих причин не може суду надати свідоцтво про смерть [PERSON] . Виїхати на підконтрольну територію України через лінію розмежування на теперішній час заявниця змоги не має. Орган державної реєстрації актів цивільного стану не має можливості зареєструвати смерть у відповідності до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18 жовтня 2000 року, оскільки заявниця позбавлена можливості надати для цього документ про факт смерті відповідного зразка (оригінал) , передбаченого чинним законодавством України. Відмова у реєстрації смерті [PERSON] видана 05.08.2022 року Комунарським Відділом ДРАЦС у м. Запоріжжі ПС муМЮ (м. Дніпро). Так п.1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом(у редакції наказу) встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а)лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б)фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в)лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами, членами родини, особами що з ними проживали або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ч.2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. З викладеного вбачається, що рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. Реєстрація смерті зазначеної особи в органах реєстрації актів цивільного стану на території України не проводилась. Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є незаконним і не створює правових наслідків. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Щодо батьківства відносно дитини а також спільного проживання без реєстрації шлюбу. З [PERSON] ми познайомились у 2017 році. З грудня 2017 року ми стали проживати разом однією родиною як чоловік та жінка за адресою моєї реєстрації по [ADDRESS] у житловому будинку моїх батьків у складі сім ї. Виховували спільну дитину, вели господарство, купували меблі та інші предмети домашнього побуту. Вказаний факт підтверджується довідкою від 16 травня 2022 року засвідченою сусідами, як особами, що підтверджують вказані обставини. [PERSON] працював за своєю спеціальністю - лікарем, а заявниця здійснювала підприємницьку діяльність, перукарем. У 2018 році заявниця завагітніла, вони разом з [PERSON] раділи цій новині, разом будували своє сімейне гніздечко та чекали на дитину. У шлюб з батьком дитини заявниця не встигли вступити. Це пов 'язане з тим що [PERSON] був раніше одружений у Автономній республіці Крим, шлюб було розірвано у 2005 році, проте в нього було відсутнє свідоцтво про розірвання шлюбу. Отримати таке свідоцтво було неможливо, оскільки територія Криму анексована РФ у 2014 році і видані на ній документи не є дійсними для нашої держави. У період сумісного проживання однією родиною ні заявниця ні її цивільний чоловік у іншому шлюбі не перебували. Під час вагітності заявниця разом з [PERSON] разом планували партнерські пологи, [PERSON] також проходив відповідне обстеження необхідне для присутності на пологах, вони разом приїздили у Мелітопольський пологовий будинок на пологи. У історії вагітності та пологів форми 096/0 № 176 [PERSON] вказаний як контактна особа, з вказівкою номеру його мобільного телефону. Вказане підтверджується відповіддю Директору Мелітопольського міського пологового будинку [PERSON] від 12 травня 2022 року на адвокатський запит, та фото копією історії, долученою до матеріалів вказаної позовної заяви. [PERSON] дійсно був присутній разом зі мною перед початком пологів , однак пологи були важкими, і лікарем було прийнято рішення про оперативне втручання та здійснено кесаревий розтин, під час операції [PERSON] чекав у холі лікарні. Після народження сина, [PERSON] дозволили зайти у пологовий зал, його розмістили горизонтально, положили дитину на живіт. В заявниці зберіглося фото з пологового будинку (додається)на якому батько [PERSON] разом з новонародженим сином [PERSON] , у перший день народження дитини. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері на підставі ст. 135 СК України. Представником заявниці зроблено адвокатський запит у Відділ ДРАЦС на підконтрольній Україні території. Відповідно до відповіді на адвокатський запит відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області підтвердив реєстрацію народження дитини заявниці на підставі ст. 135 СК України. Саме на підставі ст. 135 СК України заявницею було зареєстровано народження дитини. Витяг про реєстрацію народження дитини на підставі ст. 135 СК України в заявниці не зберігся, отримати його на окупованій території не має змоги. У свідоцтві про народження дитини [PERSON] [NUMBER] від 20 лютого 2019 року, дані про матір вказано : [PERSON] , дані про батька вказані за вказівкою матері : [PERSON] , що збігається з фактичними даними батька [PERSON] . Прізвище дитини вказане заявниці : [PERSON] . У батька дитини зхоже прізвище « [PERSON] ». Реєстрація народження дитини проводилась у Мелітопольському пологовому будинку, у відсутність батька [PERSON] , з причин карантину який було введено у пологовому будинку , завдяки тому що я захворіла на інфекційну хворобу « Кір » ( рос. « Корь »), тому було обмежено відвідування рожениць , і я самостійно реєструвала нашу дитину [INFO] . Окрім того, як заявниці роз яснили співпрацівники медичної установи, що у подальшому у будь який момент ми з батьком дитини зможемо звернутися у Відділ ДРАЦС з відповідними заявами про визнання батьківства, та внесемо зміни у актовий запис про народження сина отримаємо нове свідоцтво про народження дитини. У подальшому дитина також захворіла на захворювання : кір, нас перевели у дитячу інфекційну лікарню , розташовану у м. Мелітополі Запорізької області, де новонароджений проходив лікування. Одже, за період спільного сімейного життя [PERSON] з [PERSON] , він визнавав себе батьком дитини, приймав участь у її вихованні та матеріальному забезпеченні, виконував інші обов язки батька. Про вказане свідчить відповідь лікаря на адвокатський запит, численні сумісні фото з дитиною, відео, переписка месенжером, квитанції , що підтверджують грошові перекази на утримання дитини від [PERSON] на користь позивачки (під час його служби за контрактом з 2021 року). З заінтересованими особами, батьками [PERSON] проводили сімейні свята , зокрема дні народження дитини, дні народження, похрестини дитини. Хрещеною матір ю для сина [PERSON] стала сестра померлого [PERSON] (дитяче фото сина з нею(хрещеною матір ю)додається , а також фото з хрестин), Окрім того додається до матеріалів справи видане 17 лютого 2020 року свідоцтво № [NUMBER] про хрещення дитини [PERSON] , де хрещеними батьками зазначені [PERSON] сестра померлого, та мій двоюрідний брат [PERSON] . На прийоми до лікаря педіатра батьки водили дитину удвох, по-перше тому що батько слідкував за здоров єм сина, а по-друге контролював лікування у разі потреби, оскільки сам був лікарем. Вказане підтверджується відповіддю директора КНП «Центр ПМСД» ММРЗО Диріної Л. від 12 травня 2022 року на адвокатський запит. В медичній картці дитини містяться відомості про [PERSON] , як про батька дитини, копія сторінки медичної картки додається з вказаною інформацією додається. Факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON] підтверджується, складеною та заповненою 03 червня 2021 року особисто [PERSON] карткою соціально-демографічного вивчення військовослужбовця, у якій він надавав відомості про себе та свою родину, описуючі данні батьків, своєї дружини (вказано [PERSON] ), зазначено сина [PERSON] , [INFO] , вказано місце проживання : [ADDRESS] . (копія документу додається).Вказана карта міститься в особовій справі військовослужбовця [PERSON] .. Виїзджаючи на службу у липні 2021 року , [PERSON] залишив заявниці свої банківські картки для користування його коштами, свій паспорт, військовий квиток, вони і зараз наявні у заявниці. Останні місяці (у 2022 році) він отримував заробітну платню на іншу банківську карту для виплат, тому самостійно щомісячно надсилав заявниці кошти на утримання спільної дитини, квитанції про грошові перекази додаються. Під час його служби заявниця зі своїм цивільним чоловіком постійно зв`язувались, він надсилав свої фото фіксації, я йому надсилала свої фото та фото нашої дитини, скриншоти переписок додаються. Він радів, слідкуючи, як наша дитина швидко росте. Останній раз ми з ним спілкувались телефоном саме 5 березня 2022 року об 11годині 30 хвилин, він розповідав як він скучив за нами з сином. За життя не тільки померлий визнавав своє батьківство щодо [PERSON] , але й його батьки, заінтересовані особи по справі, які відвідували свого онука, сина заявниці, у підтвердження до заяви додані їх фото на сумісних святах, похрестинах. Відповідно до ч.1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю. Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. У П.13 вказаної постанови Пленум Верховного Суду України вказано, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Крім цього, Пленум Верховного Суду України в абз.3-5 п.7 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вказав, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт батьківства може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Також факт батьківства, спільного проживання, спільного бюджету, спільного виховання дитини підтверджується довідкою з місця проживання, підписаною [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Встановлення факту смерті та факту батьківства та факту проживання має для заявниці юридичне значення, оскільки необхідне для отримання права на матеріальну допомогу у зв`язку з втратою годувальника. В іншому порядку , ніж у судовому, встановити означені факти неможливо. Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно ч.2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.. Згідно вимог ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Батьки та сестра померлого не бажають спілкуватись із заявницею, оскільки вважають її винною у смерті їх сина , батька дитини, адже вважають що з її провини він пішов працювати за контрактом у Збройні Сили України та відповідно загинув. В інтересах заявниці адвокатом 11 травня 2022 року , 08 червня 2022 року , а також 26.07.2022 року було зроблено адвокатський запит в Відділ ДРАЦС, щодо народження [PERSON] , щодо факту реєстрації його смерті, позитивна відповідь не надана, у зв`язку із відсутністю родинних відносин між заявницею , дитиною та померлим. Також адвокатом 14 травня 2022 року зроблено запит до Міністерства Оборони України стосовно надання характеристик та копії картки соціально- демографічного вивчення військовослужбовця [PERSON] з його особової справи, відповідь ще не надійшла, після отримання , буде надіслана суду. На адвокатський запит від 15 липня 2022 року про витребування інформації щодо підтвердження факту смерті [PERSON] та видачею дублікату відповідного лікарського свідоцтва про смерть Начальником КЗ «Дніпровське обласне Бюро Судово-медичної експертизи» ДОР надано відповідь від 25 липня 2022 року у якому підтверджено проведення судово медичної експертизи відносно трупа [PERSON] , [INFO] , на підставі постанови слідчого СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області В.В. Малованого від 25 березня 2022 року. Висновок експерта № 792 від 25.03.2022 року. Відповіддю відмовлено у наданні дублікату лікарського свідоцтва адвокату Михайлову Д.О. в інтересах заявниці. Оскільки дублікат видається або родичам (ким юридично не є заявниця) або особам що його захоронили. Заявниця хоч і брала участь в захороненні трупу [PERSON] , однак договір на поховання було укладено не нею, а батьком померлого [PERSON] .. Одже, отримати дублікат лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] , для подальшої реєстрації його смерті, у заявниці не вдається тому вона вимушена звернутися до суду з вказаних підстав. У порядку підготовки справи до розгляду мною буде подано клопотання про витребування інформації з відділу ДРАЦС щодо факту реєстрації смерті [PERSON] , та надання інформації відносно його батьків (заінтересованих осіб ). Щодо вибору заявницею суду що має розглядати справу. На теперішній час заявниця разом з дитиною проживає у [ADDRESS] , . Однак зареєструвати належним чином своє місце проживання у відповідних державних органах або отримати довідку з місця проживання у компетентних органах позбавлена можливості через відсутність законних органів української влади на окупованій частині території Запорізької області. де проживає заявниця. Тому надати довідку про реєстрацію місця проживання у Якимівському районі Запорізької області заявниця суду не може. Однак через своє фактичне місце проживання у Якимівському районі Запорізької області, заявниця звертається до Самарського районного суду м. Дніпропетровська. На підставі чого, у відповідності з ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 14.03.2022 № 7/0/9-22, змінив територіальну підсудність судових справ Якимівського районного суду Запорізької області на Самарський районний суд м. Дніпропетровська. У зв`язку з вищенаведеним звертаюсь до уповноваженого суду з вказаною заявою по встановлення юридичних фактів батьківства а також факту смерті в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , законним представником якого є його матір [PERSON] , та спільного проживання з батьком дитини без реєстрації шлюбу. Вважаю що подання до суду заяви про встановлення одразу трьох юридичних фактів (батьківства і смерті батька дитини) є доцільним та доречним оскільки вимоги є взаємопов`язаними поміж собою. До того, ж встановлення факту батьківства не можливе без встановлення факту смерті батька дитини, оскільки в заявниці відсутнє свідоцтво про смерть цивільного чоловіка, сама вона позбавлена можливості зареєструвати смерть [PERSON] та отримати дублікат лікарського свідоцтва про смерть для подальшої реєстрації смерті оскільки не є офіційною дружиною його. Батьки ж померлого не звернулися за отриманням такого лікарського свідоцтва або свідоцтва про смерть на підконтрольній Україні території. Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як жінки та чоловіка, про який просить заявниця, породжує юридичні наслідки, а саме його підтвердження необхідне [PERSON] для вжиття заходів щодо отримання виплат у зв`язку із смертю [PERSON] пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби та вчинення необхідних процесуальних дій відповідно до чинного законодавства як законного члена сім`ї, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Оригінали документів, долучених до вказаної заяви містяться у заявниці (окрім оригіналу лікарського свідоцтва та довідки про причину смерті) та можуть бути надані на вимогу суду для огляду у судовому засіданні. Прошу зарахувати судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. помилково сплачений заявницею до Томаківського районного суду Дніпропетровської області. Аналогічна заява в окремому провадженні не перебуває на розгляді іншого суду. На підставі викладеного просить суд: встановити факт, що громадянин України [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Волноваха Донецької області, причина смерті: множинні наскрізні вогнепальні поранення тулубу, кінцівок внаслідок військових дій. Встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у період з грудня 2017 року по 05 березня 2022 року. Встановити факт батьківства [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] , народженого [PERSON] , [INFO] . Внести зміни в актовий запис про народження дитини, змінивши прізвище дитині на [PERSON] , вказати данні про батька : [PERSON] , [INFO] . У судове засідання заявниця надала письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, вимоги, викладені в заяві підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. У судове засідання представник заявниці, адвокат Скворцова О.В. надала письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, доводи, наведені в обґрунтування заяви підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити заяву в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Комунарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в судове не з`явився. 28.09.2022 начальник Комунарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Рудакова С. направила заяву, відповідно до якої просила розглянути справи без участі представника. Разом з тим зазначила, що заперечень та зауважень по справі не мають. Заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Вивчивши матеріали справи, письмові пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Статтею 9 ч. 2,3,4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Відповідно до ст.17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Статтею першою 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Разом з цим, відповідно до висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), які ґрунтуються на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Згідно зіст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до довідки від 18.05.2022 вбачається, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до відповіді КНП «Мелітопольський міський пологовий будинок» ММР ЗО від 12.05.2022, щодо громадянки [PERSON] вбачається, що вона дійсно народила дитину [INFO] , згідно з історії хвороби та пологів форма 096/0 № '176 пункт 14 в паспортній частині відмічено, що контактною особою є [PERSON] . Згідно з листом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» ММР Запорізької області № 01-22 від 12.05.2022 вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] знаходиться на обліку в амбулаторії загальної практики-сімейної медицини №2, Декларація на медичне обслуговування укладена з лікарем-педіатром дільничним амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 2 [PERSON] .. В медичній карті дитини містяться відомості про [PERSON] , [INFO] , як про батька дитини (а.с.17). Згідно з карткою соціально-демографічного вивчення військовослужбовця вбачається, що [PERSON] , [INFO] у вказаній картці зазначив дружиною [PERSON] та своїм рідним сином [PERSON] (а.с.20). Відповідно до довідки, яка дана [PERSON] , останній було надано дозвіл на перевіз свого цивільного чоловіка [PERSON] на поховання (а.с.24). Відповідно до копії свідоцтва про смерть № 792 від 25.03.2022 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , загинув [INFO] в результаті множинних наскрізних вогнепальних поранення тулубу, кінцівок внаслідок військових дій(а.с.25). З копії свідоцтва про народження виданого 20.02.2019 Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.27). З довідки про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.28). З копій документів історії розвитку дитини [PERSON] , [INFO] вбачається, що батьком дитини записано [PERSON] , [INFO] (а.с.37-41). Заявнику було відмовлено у проведенні реєстрації смерті Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 05.08.2022 у зв`язку з тим, що для підтвердженні факту смерті [PERSON] , [INFO] , пред`явлено ксерокопію документа, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.60). Управлінням державної реєстрації актів цивільного стану Запорізької області від 29.07.2022 заяву було залишено без розгляду, оскільки до запиту не додано документів підтверджуючих родинні відносини [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] з [PERSON] (а.с.62-63). З копії історії вагітності та пологів вбачається, що [PERSON] записано як контактну особу (а.с.71). Також заявницею надано копії наказів, витяги з наказів з яких вбачається, що [PERSON] , [INFO] було зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, а в подальшому останні помер під час виконання бойового завдання. Фотокартки, які долучені до матеріалів справи підтверджують ті обставини, на які посилається заявниця, а саме те, що батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [INFO] , а також, що [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] . Письмові пояснення свідків [PERSON] (паспорт Серії [NUMBER] виданий Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області 22.06.2002) та [PERSON] (паспорт Серії [NUMBER] виданий Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області 29.07.2000) підтверджують факти викладені в заяві, разом із наданим диском з відеозаписом. В своїй заяві [PERSON] просить встановити факт смерті батька її малолітньої дитини у м.Волноваха, Донецької області. Статтею першою 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно із ст. 18 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно із п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. За роз`ясненнями п. 13 вказаної Постанови, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до ст. 17 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Згідно із Законом України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15 квітня 2014 року будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 03.11.2022 року, затверджено наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 (в редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 23.07.2022 року № 169), Волноваська міська територіальна громада визнається такою, яка знаходиться в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів, суд приймає до уваги досліджену у судовому засіданні довідку №792 від 25.03.2022, та приходить до висновку, що смерть [PERSON] дійсно настала [INFO] за вказаних у заяві обставин. Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело живого права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться у вказаній справі, обов`язок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Така позиція висловлена у Рішенні Європейського Суду по справі Кіпр проти Туреччини від 10 травня 2001 року (де також у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): "Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї [PERSON] . Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 81 ЦПК України докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт смерті [PERSON] знайшов своє підтвердження у ході судового слідства. За наведених обставин, враховуючі досліджені судом докази, а також те, що визнання вказаного факту породжує юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно ч.2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Згідно вимог ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Враховуючи досліджені судом матеріали справи, суд приходить до висновку, що є достатні підстави для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у період з грудня 2017 року по 05 березня 2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч.1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю. Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Таким чином, суд приходить до висновку, що відомості про батька дитини [PERSON] , який народився [INFO] , необхідно внести на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, та вказати батьком: [PERSON] , [INFO] , громадянина України та внести зміни в актовий запис про народження дитини, змінивши прізвище дитині на [PERSON] , вказати данні про батька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень ч. 4 ст. 317 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Враховуючи, що Волноваська міська територіальна громада є тимчасово окупованою територією України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в цій частині позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved