Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

У травні 2022 року Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, яка складається із величини втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 21 252,98 грн, витрат на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 2 700,00 грн.; моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.; витрати по оплаті судового збору в розмірі 992,40 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.12.2021 відбулась ДТП за участю належного позивачу автомобіля Hyundai Tucson д.н. [NUMBER] та автомобіля Seat Leon д.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 02.02.2022 відповідача визнано винним у скоєнні ДТП. Цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована в ТзДВ СК "КРЕДО", відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № 203503735. ТзДВ СК "КРЕДО"здійснило виплату страхового відшкодування позивачу в сумі 22 495,00 грн.. З метою визначення дійсного розміру вартості матеріального збитку, позивач звернулася до СОД ТОВ «Клевер Експерт», який здійснив оцінку матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу. Згідно Висновку Звіту №727/12-21 від 30.12.2021, величина втрати товарної вартості транспортного засобу позивача становить 21 252,98 грн. Оскільки, відповідно до норм чинного законодавства, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, позивач просила суд стягнути з відповідача 21 252,98 грн. Також, позивачем понесено витрати в розмірі 2700,00 грн. на послуги СОД ТОВ «Клевер Експерт». Крім того, позивач зазначала, що в результаті неправомірних дій відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка полягає в моральних страждань, пов`язаних з ДТП та пошкодженням майна. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 10000,00 грн. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 06.06.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 27.06.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження. 03.11.2022 року На адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Орещенко Л.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якій остання просить відмовити в задоволенні позовних вимог та витребувати у ТОВ «СК «КРЕДО» належним чином засвідчену копію звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 30.01.2022 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] . Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились. Повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідач в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, від представника відповідача Орещенко Л.А. надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що дана справа призначення до розгляду у спрощеному позовному проваджені, як малозначна справа, тому суд вважає що дане клопотання представника відповідача є не обґрунтованим та не перешкоджає розгляду цивільної справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 21.12.2021 відбулась ДТП за участю належного позивачу автомобіля Hyundai Tucson д.н.з. [NUMBER] та автомобіля Seat Leon д.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником транспортного засобу Hyundai Tucson д.н. [NUMBER] є позивач - [PERSON] . Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 02.02.2022 відповідача визнано винною у скоєнні ДТП. Відповідно до змісту постанови суду вбачається, що [PERSON] 21.12.2021 о 06 годині 40 хвилин, в м. Києві по бул. Ак. Вернадського, 79, керуючи транспортним засобом «Seat Leon» д.н.з. [NUMBER] , не врахувала дорожньої обстановки, не вибрала безпечної швидкості руху, не впоралась з керуванням та скоїла наїзд на перешкоду, а саме на огородження паркувального майданчику «Європарксервіс», а також скоїла наїзд на припаркований транспортний засіб «Hyuindai Tucson», д.н.з. [NUMBER] , який було припарковано на вищезазначеному майданчику, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована в ТзДВ СК "КРЕДО", відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № 203503735. Позивач звернулась до ТзДВ СК "КРЕДО" із заявою про виплату страхового відшкодування і позивачу було здійснено відповідну виплату в сумі 22 495,00 грн.. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.2 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вбачається, що з метою визначення дійсного розміру вартості матеріального збитку, позивач звернулася до СОД ТОВ «Клевер Експерт», який здійснив оцінку матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу. Згідно Висновку Звіту №727/12-21 від 30.12.2021, величина втрати товарної вартості транспортного засобу позивача становить 21 252,98 грн.. Відповідно до п.32.7 ст.32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. У відповідності до положень ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди. Також, відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Аналогічні роз`яснення були надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ в розділі «Порядок визначення шкоди, у тому числі при повному чи частковому знищенні автомобіля» Узагальнення «Судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках». Отже, враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що вимога позивача про відшкодування величини втрати товарної вартості належного їй транспортного засобу, є обґрунтованою та доведеною, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 21 252,98 грн. Судом встановлено, що позивачем понесено витрати на послуги СОД ТОВ «Клевер Експерт» в розмірі 2700,00 грн., що підтверджується квитанцією про дану оплату. З урахуванням того, що суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині відшкодування величини втрати товарної вартості належного їй транспортного засобу, також підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача витрат на послуги СОД ТОВ «Клевер Експерт» в розмірі 2700,00 грн. Щодо, вимоги про витребування доказів зазначеної у відзиві, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Згідно ч. 1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 84 ЦПК України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача про витребування доказів не підлягає задоволенню, оскільки в заявленому клопотанні не вказані заходи, вжиті стороною заявника для отримання зазначених доказів самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. Позивач в позовній заяві зазначає, що у зв`язку з ушкодженням належного їй майна вона зазнала душевних та психологічних страждань та переживань, порушився її нормальний ритм життя та порушено її цивільні права. Завдану їй моральну шкоду позивач оцінює в сумі 10 000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. На підтвердження завданої моральної шкоди позивач посилалась на порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, моральні страждання, пов`язані з ДТП, а також незручності, які вона має у зв`язку з вирішенням спору у судовому порядку. Згідно положень ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд погоджується з доводами позивача про те, що неправомірними діями відповідача, які виразились у порушенні правил дорожнього руху, в результаті чого 21.12.2021 відбулась ДТП, позивачу були завдані певні моральні страждання, однак визначена позивачем сума для відшкодування моральної шкоди є завищеною. З огляду на зазначене, виходячи із засад розумності та справедливості, суд, оцінюючи докази, надані позивачем в обґрунтування спричинення останній моральних страждань, вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення моральної шкоди частково, а саме, в розмірі 1000,00 грн. Щодо вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В обґрунтування вимог про стягнення витрат на правову допомогу позивачем надано до суду: договір про надання правової допомоги б/н від 13.01.2022 року; копію додаткової угоди від 13.01.2022 року, копію електронного ордеру на надання правової допомоги №1209477, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію акту виконаних робіт №1 від 13.01.2022 року; квитанцію про оплату вартості послуг відповідно до договору про надання правової допомоги в сумі 10 000,00 грн.. Суд, перевіривши надані позивачем докази, вважає, що позивачем надано належні докази понесення нею витрат на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн., а тому вказана сума підлягає компенсації, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 992,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial