Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] , загальною площею 183,4 кв.м, шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] , загальною площею 183,4 кв.м без надання іншого житлового приміщення. Обґрунтовуючи позов покликається на те, що є 13 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком Ігорем Ярославовичем, зареєстрований в реєстрі за № 4821, за умовами якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 53534104610. Сторони погодили, що Продавець зобов`язується звільнити квартиру з членами сім`ї, провести всі розрахунки по оплаті комунальних послуг та інших платежів, зняти з реєстрації всіх осіб, які зареєстровані за цією квартирою, та передати квартиру Покупцеві не пізніше тринадцятого грудня дві тисячі двадцятого року, а Покупець дає згоду Продавцю на проживання в квартирі до цього терміну. Однак, станом на дату подання позову відповідач [PERSON] вимог Договору купівлі-продажу не виконала - квартиру не звільнила та не передала власнику, [PERSON] , місце проживання відповідача надалі зареєстроване у квартирі, яка їй не належить. Будь-які усні чи письмові домовленості між позивачем та відповідачами щодо подальшого проживання відповідача у квартирі, що належить позивачу відсутні, [PERSON] не є членом сім`ї [PERSON] . Відтак, втратила право на проживання у квартирі, яку відчужила. Вказує, що відповідач не вчиняє жодних дій для зняття з реєстрації її місця проживання, звільнення квартири та передачі такої позивачу, а відтак це створює перешкоди у здійснені права власності позивача, який не може вільно користуватись належною йому квартирою та використовувати її у власних інтересах. Таким чином, позивач звертаючись з позовом просить усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження придбаною квартирою. Ухвалою суду від 14.05.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.07.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила позивачу, під час підписання договору купівлі-продажу квартири, було відомо про те, що в квартирі залишається проживати та залишається зареєстрованою колишня власниця, і він погодився на такий стан речей. Тобто, по суті, позивач при підписанні договору купівлі-продажу квартири, погодився на наявні ризики, які полягають у неможливості виселення відповідача у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Тому, виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення, згідно чинного законодавства, є неможливим. На неможливість виселення без надання іншого жилого приміщення неодноразово звертав увагу Верховний Суд України та Верховний Суд у своїх правових позиціях. З 23 червня 2021 року по даний час в квартирі [ADDRESS] зареєстрована та проживає разом із відповідачем її малолітній син [PERSON] , [INFO] . Просила відмовити в позові з цих підстав. Представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якого, спосіб захисту права власності, обраний позивачем, є найбільш ефективним і лише з-за допомогою його застосування можливим є поновлення його порушених прав та недопущення такого порушення в майбутньому. Права [PERSON] , як власника квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , захищені ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, відтак, усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення можливе, оскільки таке право передбачене законом та переслідує легітимну мету, визначену параграфом 2 ст. 8 Конвенції та є необхідним у демократичному суспільстві з метою захисту порушених прав та інтересів позивача в даній справі. [PERSON] не є членом сім`ї позивача - [PERSON] , відтак не має права на проживання в належній його квартирі без його згоди щодо цього. Таку згоду на проживання станом на день подання позову та даний час позивач відповідачу не надавав. Окрім цього, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відтак, відповідач має можливість задовольнити свої житлові потреби в об`єкті нерухомого майна, що їй безпосередньо належить. Безпідставним є покликання відповідача на правові висновки, викладених у постановах від 22.06.2016 року у справі № 6-197цс16, від 21.12.2016 року у справі № 6-1731цс16, від 28.11.2018 року у справі № 754/4727/16-ц, від 09.09.2021 року у справі № 205/5044/19, оскільки, така судова практика не є релевантною до спірних відносин, а правові висновки прийняті судом 5 щодо правовідносин, які не є аналогічними правовідносинам, що виникли між [PERSON] та [PERSON] , та обставини вищеназваних справ є кардинально іншими. Також, зазначає, що продавець засвідчила про відсутність прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваною квартирою, про що подано відповідно й заяву. На підтвердження відсутності у малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб права користування вказаною вище квартирою продавцем подано довідку з місця проживання про склад сім`ї і прописки, видану 12 грудня 2019 року ЛКП «Затишне» відділу житлового господарства Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 4578. Враховуючи те,\~що учасники\~справи належним\~чином повідомлені\~про день\~та час\~розгляду справи,\~суд вважає\~за можливе,\~відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~розглянути справу\~у відсутності\~сторін на\~підставі наявних\~у справі\~доказів,\~не здійснюючи\~фіксування судового\~процесу. Суд дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 13 грудня 2019 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком Ігорем Ярославовичем, зареєстрований в реєстрі за № 4821. Пунктом 1 Договору купівлі-продажу передбачено, що [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 535341046101. Квартира складається з шести кімнат, житловою площею 122,9 (сто двадцять дві цілих дев`ять десятих) кв.м та кухні. Загальна площа квартири 183,4 (сто вісімдесят три цілих чотири десятих) кв.м. Квартира розташована на п`ятому поверсі та мансарді, п`ятиповерхового цегляного будинку. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з індексним № 192983500 від 13.12.2019, право власності Покупця зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.12.2019. Відповідно до п. 3 Договору купівлі-продажу, продаж цей вчинено за 3 320 747 грн. 00 коп. (три мільйони триста двадцять тисяч сімсот сорок сім гривень 00 копійок), які повністю оплачені Покупцем Продавцю до підписання договору. Сторони свідчать, що розрахунок здійснений у відповідності до чинного на його момент законодавства. Продавець свідчить, що згадана квартира до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена іншим способом, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не внесена, не є пам`яткою архітектури або її частини, не є предметом застави, в тому числі податкової, в спорі, під забороною відчуження та арештом не перебуває, ніяких прав третіх осіб на неї немає. Продавець свідчить, то в квартирі, крім неї, жодна інша особа не зареєстрована, як за місцем проживання. Продавець свідчить про відсутність прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваною квартирою, про що подано відповідно заяву. На підтвердження відсутності у малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб права користування вказаною вище квартирою Продавцем подано довідку з місця проживання про склад сім`ї і прописки, видану 12 грудня 2019 року ЛКП «Затишне» відділу житлового господарства Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 4578, (абз. 1,2 п. 5 Договору купівлі-продажу). Пунктом 12 Договору купівлі-продажу Сторони погодили, що Продавець зобов`язується звільнити квартиру з членами сім`ї, провести всі розрахунки по оплаті комунальних послуг та інших платежів, зняти з реєстрації всіх осіб, які зареєстровані за цією квартирою та передати квартиру Покупцеві не пізніше тринадцятого грудня дві тисячі двадцятого року, а Покупець дає згоду Продавцю на проживання в квартирі до цього терміну. Відповідно до абз. 2 п. 13 Договору купівлі-продажу, сторони засвідчили без будь-яких застережень, що зміст договору точно відповідає їхнім волевиявленням, дійсним намірам, кожна із сторін однаково розуміє значення, умови договору та його правові наслідки, про що свідчать їх особисті підписи на договорі. Станом на дату подання позову [PERSON] вимоги п. 12 Договору купівлі-продажу не виконала - квартиру не звільнила та не передала власнику, [PERSON] . [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також, встановлено, що [PERSON] сплатив грошову суму в розмірі, що передбачена п.3 Договору купівлі-продажу [PERSON] у готівковій формі. Вказана обставина підтверджена [PERSON] її особистим підписом. З дня укладення Договору купівлі-продажу по даний час, від [PERSON] не надходило до [PERSON] будь-яких вимог та претензій щодо несплати/недоплати грошових коштів за придбану ним квартиру. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що реєстрація місця проживання малолітнього сина [PERSON] [PERSON] в квартирі, належній позивачу, здійснено 23.06.2021, тобто вже після відчуження відповідачем квартири [PERSON] . Відповідно до листа Франківської районної адміністрації ЛМР від 31.12.2021 №35-вих-125388, [PERSON] , 1982 р.н. знята з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] з 08.12.2021, [PERSON] , 2016 р.н. знятий з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] з 08.12.2021. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень порушень його права власності від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири також визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законодавством. Відповідно до п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у зв`язку з відчуження власником свого майна, тобто право власності на квартиру у відповідача припинилося у зв`язку із її продажем. Відповідно до п.37 постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат, або інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК України, виселення із займаного приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Підстави для виселення особи без надання іншого жилого приміщення передбачені у статті 116 ЖК УРСР. У даному випадку відбулось відчуження спірної квартири за адресою: [ADDRESS] попереднім власником [PERSON] та набуття право власності [PERSON] . За умовами договору купівлі-продажу квартири відповідач [PERSON] зобов`язувалась звільнити квартиру з членами сім`ї, провести всі розрахунки по оплаті комунальних послуг та інших платежів, зняти з реєстрації всіх осіб, які зареєстровані за цією квартирою та передати квартиру Покупцеві не пізніше тринадцятого грудня дві тисячі двадцятого року. Позивач [PERSON] , який набув право власності на квартиру на законних підставах, не є такою особою, яка повинна надати [PERSON] при її виселенні інше житлове приміщення. Судом встановлено, що [PERSON] не є членом сім`ї власника спірної квартири, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. У матеріалах справи відсутні докази згоди на вселення відповідача у зазначену квартиру. У матеріалах справи відсутні будь-які дані, які би свідчили про наявність правових підстав для проживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі. Договору найму на проживання сторони не укладали. [PERSON] , залишаючись у вказаній квартирі, власником якої є [PERSON] , є сторонньою для неї особою, яка перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує його права як власника. Отже, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] , як новий власник, який придбав квартиру в установленому законом порядку, не може користуватися своєю власністю, оскільки [PERSON] , яка втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з його відчуженням, відмовляється виселятися з нього. Порушене право позивача, як нового законного власника квартири, підлягає захисту в обраний нею спосіб, а саме зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] та виселити [PERSON] із квартири, яку вона займає без законних на те підстав. Відповідно до вимог ст.\~141 ЦПК України,\~слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved