Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

[PERSON] ,\~ [PERSON] звернулись\~до Костопільського\~районного суду\~Рівненської області\~з позовом\~до Рівненської\~районної державної\~адміністрації Рівненської\~області,\~треті особи,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~ [PERSON] ,\~Публічне акціонерне\~товариство "Національна\~акціонерна страхова\~компанія "ОРАНТА" про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі вказують, що внаслідок ДТП, яке трапилось 24.05.2018 звини [PERSON] , зазнав тілесних ушкоджень їх батько [PERSON] , який в подальшому внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер [INFO] . В момент вчинення кримінального правопорушення [PERSON] виконував свої посадові обов`язки, працюючи водієм у відділі культури і туризму Костопільської районної державної адміністрації, цивільно-правову відповідальність якого було застраховано у приватному акціонерному товаристві «НАСК «Оранта», що підтверджується полісом №АК/9590429 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200000 /двісті тисяч/ грн, за шкоду заподіяну майну 100000 /сто тисяч/ грн. Вказує, що вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 29 березня 2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Цивільний позов потерпілого [PERSON] до Відділу культури і туризму Костопільської РДА, ПАТ «НАСК «Оранта», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих злочином, та процесуальних витрат задоволено частково. Стягнуто з відділу культури і туризму Костопільської РДА на його користь 3026 грн матеріальної шкоди та 4000 грн процесуальних витрат. Цивільний позов [PERSON] задоволено та стягнуто з відділу культури і туризму Костопільської РДА на її користь 200000 грн моральної шкоди та 4000 грн процесуальних витрат. Цивільний позов [PERSON] задоволено та стягнуто з відділу культури і туризму Костопільської РДА на його користь 200000 грн моральної шкоди та 4000 грн процесуальних витрат. Цивільний позов [PERSON] задоволено та стягнуто з відділу культури і туризму Костопільської РДА на її користь 200000 грн моральної шкоди та 4000 грн процесуальних витрат. Вироком Рівненського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 29 березня 2019 року стосовно [PERSON] в частині призначеного покарання скасовано та призначено нове покарання. В решті вирок залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 03 лютого 2021 року вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 29 березня 2019 року та вирок Рівненського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року стосовно [PERSON] у частині вирішення цивільного позову скасовано і призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Вказують, що у зв`язку зі смертю батька позивачам було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, вимушених непоправних змінах у житті, оскільки батько був взірцем для всієї родини. Душевний біль позивачів є очевидним і не може бути описаний у словесній формі та не може вимірюватись у грошовому вигляді. Вказують, що впродовж всього часу після ДТП [PERSON] навіть не вибачився перед родиною загиблого та не вчинив жодної дії, спрямованої на відшкодування шкоди. Зазначають, що оскільки цивільно-правова відповідальність відділу культури і туризму Костопільської РДА, де працював [PERSON] , була застрахована, то страхова компанія виплатила [PERSON] 44676 грн у відшкодування моральної шкоди, оскільки інші потерпілі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовились від отримання страхового відшкодування на користь [PERSON] . Вказують, що страхова компанія частково виконала свій обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди в межах суми страхового відшкодування. Також вказую, що у зв`язку з ліквідацією Костопільської районної державної адміністрації, відділ культури і туризму який являвся структурним підрозділом Костопільської РДА і цивільно-правова відповідальність якого була застрахована, належним відповідачем є правонаступник Костопільської РДА Рівненська районна державна адміністрація, якій за передавальним актом передано майно, активи та зобов`язання Костопільської РДА і який затверджений розпорядженням голови Рівненської обласної державної адміністрації від 25.03.2021 №211. Просили стягнути з цивільного відповідача Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області на користь кожного з позивачів 200000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди та 4000 грн. процесуальних витрат понесених під час кримінального провадження. Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 21 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено сторони. Відповідачем Рівненською районною державною адміністрацією Рівненської області подано відзив на позов, у якому відповідач вказав, що позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними. Зазначає, що автомобіль, на якому було здійснене ДТП, не перебував та не перебуває у власності Рівненської районної державної адміністрації, а водій-винуватець ДТП ніколи не перебував у трудових відносинах з Рівненською районною державною адміністрацією, а тому відсутні підстави стягувати з відповідачу завдану шкоду. Також вказує, що діючим законодавством не надано чіткого єдиного визначення поняття «моральна шкода» і суд повинен з`ясувати чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, яким саме діями, в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану моральну шкоду. Вказує, що заявлений позивачами обсяг відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000 грн кожному не відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості. Зазначає, що не применшуючи важкість та непоправність втрати та страждань, яких зазнали позивачі, загиблий був особою похилого віку, не був пов`язаний спільним побутом із дітьми, давно не проживав з ними разом, оскільки вони досягли повноліття. У загиблого відсутні особи, які перебували на його утриманні і у позовній заяві не наведено наявність потреби у допомозі від батька. Просить відмовити у задоволенні позову. Третьою особою Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» подано пояснення щодо позову, які мотивовані тим, що потерпілі у кримінальному провадженні щодо [PERSON] мають право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 11169 грн, що в загальному складає 44676 грн. проте, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали до страхової компанії заяви про відмову від отримання моральної шкоди на користь [PERSON] , який 26.12.2019 звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, що було зроблено 24.01.2020 в сумі 44676 грн., а тому ПАТ «НАСК «Оранта» виконало свій обов`язок по відшкодуванню шкоди. Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явились, представником позивачів подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідач Рівненська районна державна адміністрація Рівненської області не забезпечили явку повноважного представника в судове засідання, подав клопотання про розгляд справи без участі відповідача за наявним матеріалами справи. Третя особою Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» не забезпечило явку повноважного представника в судове засідання, представником третьої особи подано до суду клопотання про розгляд справи без участі представника ПАТ «НАСК «Оранта». Третя особа [PERSON] , в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не підтримує, правом на подання пояснень щодо позову не скористався. Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за відсутності учасників справи на підставі наявних у ній доказів. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. Так, 24.05.2018 року близько 08:56 год., по вул.1 Травня у м.Костопіль, сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме: [PERSON] , керуючи автомобілем марки ВАЗ 210740, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул.1 Травня у м.Костопіль в напрямку від вул.Бурова до вул.Нова, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відволікся від керування транспортним засобом, невірно та невчасно відреагував на зміну дорожньої обстановки, яка виразилась у перебуванні на проїзній частині біля лівого у напрямку вул.Бурова в нерухомому стані автомобіля марки «Peugeot Expert», д.н.з [NUMBER] , та допустив зіткнення з вказаним автомобілем, який був нерухомим (зупинився біля лівого у напрямку вул.Бурова, краю проїзної частини). В момент зіткнення з салону автомобіля «Peugeot Expert» д.н.з [NUMBER] , виходив водій вказаного автомобіля [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, батько позивачів [PERSON] та\~ [PERSON] [PERSON] , отримав тілесні ушкодження у вигляді обширної скальпованої рани лівої п`ятки, здавлення лівої гомілки, забійно-рваної рани лівої гомілки, рвано-забійної рани лівої стопи, з травматизацію судинного пучка, садна та гематому лівої стопи. [INFO] :30 год. [PERSON] помер у травматологічному відділенні Костопільської ЦРЛ. Згідно висновку судово-медичної експертизи №248 від 25.06.2018 між отриманими потерпілим тілесними ушкодженнями та настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Вказані обставини встановлені вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 29 березня 2019 року у справі №564/2640/18. Вказаним вироком суду визнано [PERSON] винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України та призначено відповідне покарання у виді позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 /два/ роки. Цивільний позов сина померлого [PERSON] [PERSON] , про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих злочином та понесених процесуальних витрат задоволено частково. Стягнуто з відділу культури і туризму Костопільської районної державної адміністрації на користь [PERSON] 3026 /три тисячі двадцять шість/ грн матеріальної шкоди та 4000 /чотири тисячі/ грн процесуальних витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вироком Рівненського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції Шевчука Н.В. задоволено, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката Оніщука С.П. та представника цивільного відповідача Відділу культури і туризму Костопільської РДА адвоката Луцюка М.І. залишено без задоволення. Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 29 березня 2019 року в частині звільнення [PERSON] від призначеного покарання з іспитовим строком скасовано, призначено покарання. В решті вирок суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 03 лютого2021 року касаційну скаргу захисника Цуняка В.Й. залишено без задоволення, касаційну скаргу цивільного відповідача Відділу культури, молоді і спорту Костопільської районної державної адміністрації задоволено частково. Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 29 березня 2019 року та вирок Рівненського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року стосовно [PERSON] у частині вирішення цивільного позову скасовано і призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Відтак, обставини щодо вини [PERSON] у вчиненні правопорушення, внаслідок чого батько позивачів [PERSON] отримав тілесні ушкодження та в подальшому помер, встановлені вироком суду, який набрав законної сили. Суд також враховує, що Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року по вказаній справі вказав, що на підставі ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або згаданим вище Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 зазначеного Закону). При цьому судом встановлено, що цивільно правова відповідальність Відділу культури і туризму Костопільської районної державної адміністрації, правонаступником якої є Рівненська районна державна адміністрація Рівненської області, була застрахована у ПАТ "НАСК "Оранта", що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9590429, відповідно до якого Відділу культури і туризму Костопільської РДА застрахував автомобіль ВАЗ 210740, д.н.з. [NUMBER] , ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200000 грн, за шкоду, заподіяну майну 100000 грн. Вказана обставина встановлена, зокрема, Постановою Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі №564/2640/18 і не потребує доказування, оскільки відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. При цьому суд враховує, що позивачі [PERSON] та [PERSON] відмовились на користь їх брата [PERSON] від виплати їм страховою компанією ПАТ «НАСК «Оранта» моральної шкоди, спричиненої смертю їх батька внаслідок ДТП. Судом також встановлено і що не заперечувалось ПАТ «НАСК «Оранта», завдану моральну шкоду потерпілому [PERSON] відшкодовано страховою компанією у розмірі 44676 грн., яка складається із 11169 грн нарахованих кожному з чотирьох потерпілих (11169 х 4 = 44676). Факт виплати відшкодування підтверджується платіжним дорученням №4531 від 24.01.2020. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд враховує наступне. Частиною першою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, немайнових втрат, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України). За змістом ч.2 та 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Суд враховує, що Публічним акціонерним товариством «Національна страхова компанія «Оранта» [PERSON] та [PERSON] моральна шкода не відшкодовувалась, хоча була нарахована у розмірі по 11169 грн кожному, оскільки останні відмовились від виплати на користь [PERSON] , і останньому виплачено таке відшкодування в сумі 44676 грн (11169 х 4 = 44676). Відтак, свій обов`язок по нарахуванню та виплаті завданої моральної шкоди Публічним акціонерним товариством «Національна страхова компанія «Оранта» виконано. При цьому, завдану моральну шкоду позивачі оцінюють у розмірі 200000 грн. Із роз`яснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Пунктом 8 вищезазначеної Постанови Пленуму визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача Рівненської районної державної адміністрації про те, що автомобіль ВАЗ 21074 з державним номерним знаком [NUMBER] , не належить відповідачу і водій винуватець ДТП, не був працівником відповідача враховуючи наступне. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 р. №1321 затверджено «Порядок здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються». Пунктом 8 цієї постанови Кабінету Міністрів України визначено, що перехід майна, майнових прав та обов`язків райдержадміністрацій, що припиняються, до райдержадміністрацій новоутворених районів здійснюється у разі існування райдержадміністрації в адміністративному центрі новоутвореного району та приєднання до неї райдержадміністрацій, що припиняються, ліквідованих районів - з дня затвердження передавального акта комісії з реорганізації. Розпорядженням голови Рівненської обласної державної адміністрації від 25.03.2021 № 211 затверджено передавальний акт балансових рахунків, майна, активів та зобов`язань Костопільської районної державної адміністрації до правонаступника - Рівненської районної державної адміністрації. Відтак, в силу вимог ст.1194 ЦК України, така шкода підлягає відшкодуванню відповідачем Рівненською районною державною адміністрацією Рівненської області, як правонаступником Відділу культури і туризму Костопільської районної державної адміністрації. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суд враховує, що позивачам [PERSON] та [PERSON] завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях з приводу втрати близької людини батька, моральних та фізичних стражданнях, порушено їх нормальний спосіб життя, у зв`язку з чим останні змушені були докладати значних зусиль для його налагодження та організації. Діти втратили батька, що вплинуло на їх нормальний спосіб життя, спогади про батька травмують психіку позивачів, їм значно важче планувати майбутнє. При цьому суд враховує, що [PERSON] жодного разу не висловив щирого каяття у вчиненому, не просив вибачення у потерпілих та позивача, у добровільному порядку завдану шкоду не відшкодував. Тому, враховуючи встановлені судом обставини, характер та глибину моральних страждань позивача, їх наслідки та інші негативні впливи внаслідок втрати батька, суд дійшов переконливого висновку, що з врахуванням вимог розумності і справедливості розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 200000 /двісті тисяч/ грн. є цілком обґрунтованим. Відтак, позов [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу, то суд враховує наступне. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договори доручення про надання професійної правничої допомоги та представництва від 01.06.2018, від 02.06.2018 року, від 07.10.2018 та від 22.05.2021 року, акти приймання-передачі послуг по наданню професійної правничої допомоги від 07.10.2018 року, від 02.11.2018 року, у яких наведено детальний розрахунок таких витрат та квитанції установи банку від 04.06.2018 року №32552594 на суму 2000 грн. та №32552657 на суму 2000 грн., від 16.10.2018 року №36009750 на суму 1000 грн та №36009681 на суму 1000 грн., від 22.10.2018 року №36196735 на суму 1000 грн. та №36196657 на суму 1000 грн. При цьому суд враховує, що відповідачем розмір судових витрат не оспорювався. Відтак, враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката до важливості справи для інтересів позивачів, складності та важливості справи, враховуючи критерій розумності розміру таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи та наявних у справі доказів щодо витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку що розмір заявлених позивачами витрат на правничу допомогу є обґрунтованим, а тому вимога позивачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення на їх користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. кожному підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved