Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 08.08.2018 року між нею та відповідачем укладено шлюбу. Позивач стверджує, що постійні непорозуміння між ними призвели до взаємного відчуження, шлюбні відносини між ними фактично припинились, кожен живе окремим життям. Також зазначає, що відповідачем щодо неї було скоєне домашнє насильство внаслідок чого Ужгородським міськрайонним судом відкрите провадження по притягненню відповідача за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. З урахуванням наведеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем; відновити дошлюбне прізвище [PERSON] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.08.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено з матеріалів справи, 08 серпня 2018 року між позивачем [PERSON] та\~відповідачем [PERSON] \~\~було зареєстровано шлюб Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 08 серпня 2018 року. Шлюбні відносини між сторонами припинено, позивач [PERSON] бажає розірвати шлюб і не має наміру примирятися з відповідачем, про що свідчить зміст позовної заяви. Відповідач також не заперечує проти розірвання шлюбу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені уст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене вище, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя [PERSON] до [PERSON] , дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому, шлюб підлягає розірванню. Як встановлено у судовому зсіданні, дітей у подружжя [PERSON] до [PERSON] у шлюбі не було. Що стосується вимог позивача про відновлення їй прізвища " [PERSON] " у порядку ст. 113 СК України суд приходить до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] виданого від 10.03.1987р. слідує, що її прізвище значиться як [PERSON] . Також судом встановлено, що 30.08.2003 року позивач зареєструвала шлюбу з [PERSON] та після одруження набула прізвище [PERSON] . 08.07.2010 року даний шлюб було розірвано та позивачеві присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу (або під час реєстрації шлюбу або у порядку передбаченому ст. 53 СК), має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвища. З огляду на позовну вимогу про відновлення позивачці дівочого прізвища, суд вважає за можливе звідновити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, враховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при поданні позову до суду в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved