Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом. Позов обґрунтований тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М., реєстраційний №3721, він є власником квартири [ADDRESS] . Проте, за вказаною адресою зареєстровані та проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які, відмовляються у добровільному порядку знятися з обліку та виселетися, чим здійснюють перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2018 року позовні вимоги\~ [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселення\~ задоволено повністю. Визнано\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у вигляді квартири [ADDRESS] . Виселено\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Стягнуто у рівних частках з\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] \~на користь\~держави\~суму неоплаченого судового збору в розмірі 1409,60 гривень. Не погодившись з зазначеним рішенням суду, [PERSON] подала заяву про перегляд заочного рішення, в якій просила переглянути заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01.11.2018 року за позовом [PERSON] , скасувати його та призначити справу до розгляду в загальному порядку. При цьому посилалася на те, що про судовий розгляд та наявність судового рішення вона дізналася випадково при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження в Першому Малиновському відділі виконавчої служби в м. Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Під час розгляду справи в суді, вона проживала за іншою адресою, аніж та, за якою здійснювалися судові виклики, що свідчить про поважність причин неприбуття в судові засідання. Позивач помилково вказав адресу [ADDRESS] , не з`ясувавши дійсно чи вона проживає за цією адресою. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2021 року поновлено [PERSON] пропущений процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 01 листопада 2018 року в цивільній справі №521/122440/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселення скасовано. Цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселення призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце слухання справи сповіщені належним чином, надали заяву про підтримання позову та розгляд справи у їх відсутність. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином та своєчасно. Дослідивши матеріали справи та наявні докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу серії ННІ №358617 від 23 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М., реєстраційний №3721, [PERSON] , [PERSON] , , [PERSON] передали, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] . Право власності [PERSON] було зареєстровано у встановленому законом порядку, про що державним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М. у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 18 червня 2018 року на підставі дублікату, що має силу оригіналу, договору купівлі-продажу серії та №555 було внесено відповідні відомості. На вказане майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 21 лютого 2007 року було виготовлено технічний паспорт. Відповідно до довідок Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 04 травня 2018 року та від 17 серпня 2018 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Так, 01 серпня 2018 року [PERSON] було надіслано поштою Вимоги про виселення на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , проте, як вбачається із поштових повідомлень ТОВ «Експрес-доскавка «Меркурій» R0828014, R0948360, R0828013, відповідачі відмовились прийняти Вимоги. З 2018 року відповідачі в квартирі позивача не проживають. Вказаний факт підтверджується поясненнями сусідів та голови правління ОСББ «Гайдара 74». Реєстрація відповідачів створює позивачу перешкоди у користуванні житлом та позбавляє його права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном.\~ Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідач порушив права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки з наданих суду доказів вбачається відсутність відповідачів в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд задовольняє позов. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою. Оскільки відповідачі за вказаною адресою не проживають, ця житлова квартира не є їх місцем проживання або місцем перебування, вони мають бути визнані особами, що втратили право користування житловим приміщенням. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов в цій частині обґрунтованим. Що стосується вимог [PERSON] про виселення відповідачів, то суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справ, та не заперечує сам позивач, відповідачі на вказаній житловій площі не проживають, особистих речей в квартині не мають, виселились з житлового приміщення добровільно, тому підстави для задоволення позову про виселення відсутні. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід 2 групи, з відповідачів слід стягнути судовий збір в розмірі 1409,60 гривень в дохід держави в рівних частках.

Outcome: partial