Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

04.02.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон [PERSON] , третя особа Державна прикордонна служба України. В обгрунтування заявлених вимог позивачка послалася на те, що відповідачка, її дочка - [PERSON] , останні два роки стала нервовою, агресивною, дратівливою, почала зловживати алкоголем, заспокійливими та психотропними речовинами. Після звернення за допомогою до Медичної клініки «Борис» та співробітників Психіатричної лікарні №1 м. Києва за їх рекомендаціями було розпочато лікування [PERSON] на дому, що тривало з 07 по 21.08.2013 року. 14.08.2013 року після проведеного обстеження [PERSON] лікарем-психіатром у [PERSON] було встановлено наявність психічних розладів, а саме: F.60.4?; F.44.7?: F.19.26?. (істеричний розлад особистості. Диссоціативний (конверсивний) розлад. Епізодичне вживання психоактивних речовин.). Після закінчення лікування 21.08.2013 року встановлений діагноз не змінився, дочку було направлено на консультацію в УНДІ соціальної і судової психіатрії та наркології для уточнення діагнозу та вирішення питання про стаціонарне лікування. Вважає, що її дочка, хворіючи на важкі психічні розлади, не може адекватно усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У той час, коли [PERSON] потребує лікування та догляду, зловмисники, що користуються наявністю у неї психічних розладів і які також є винуватцями настання цього захворювання, різноманітними способами намагаються вивезти [PERSON] за кордон, для того, щоб позбавити її будь-яких зв`язків з людьми, що можуть їй допомогти. Стверджує, що має всі підстави припускати, що наслідком вивезення дочки за кордон буде позбавлення її життя. Крім того, позивачка вказала, що Печерським РУ ГУ МВС України в місті Києві розслідується кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] у вчиненні шахрайства по відношенню до [PERSON] , з використанням її стану, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій. У провадженні Голосіївського суду також перебувають справи за її заявою про визнання [PERSON] обмежено дієздатною або ж повністю недієздатною.22.01.2014 року вона, позивачка, також звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про визнання недійсною довіреності виданої [PERSON] на ім`я [PERSON] , коли дочка перебувала у стані за яким не розуміла значення своїх дій . Посилаючись на статтю 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», якою передбачено умови за яких громадянинові України, може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові , який має паспорт може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон та з метою недопущення вчинення проти Діани важких злочинів та запобігання порушення її прав, як людини, у якої констатовано наявність психічних розладів, вона , як матір звернулася до суду з позовом для збереження життя своєї доньки і просила тимчасово обмежити громадянку України [PERSON] ( [INFO] , зареєстровану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ; закордонний паспорт серії [NUMBER] , виданий органом 8001 від 07.02.2011 року) у праві виїзду за межі України. Провадження у справі було відкрито 07.02.2014 року. 17.03.2014 року представник відповідачки [PERSON] - адвокат Махінчук В.М. подав заперечення на позов [PERSON] .. Представник відповідачки [PERSON] стверджує, що заявлені позовні вимоги не мають жодної реальної підстави, є незаконними і необґрунтованими. Вважає, що зі змісту позовної заяви не вбачається порушення [PERSON] особистих немайнових або майнових прав та інтересів позивачки. Вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК України та за поданням державного виконавця на підставі п.18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні. Також звернув увагу, що позивачка не є законним представником, а тому не уповноважена звертатися від свого імені з таким позовом до суду з метою нібито захисту інтересів відповідачки. Звернення позивачки до суду із такою позовною заявою не передбачене правилами цивільного судочинства. Обмеження особи у праві виїзду за кордон у спосіб, не передбачений ЦПК України неприпустиме та порушує конституційні права відповідачки. Ухвалою суду від 12.05.2014 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Державна прикордонна служба України, про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон зупинено до набрання законної сили судовим рішенням, постановленим у цивільній справі №752/1915/14-ц за заявою [PERSON] , заінтересована особа орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання [PERSON] недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна. 22.08.2016 року заяву представника відповідачки [PERSON] - адвоката Трофімова С.С. про відновлення провадження у справі залишено без задоволення. 29.06.2018 року справу прийнято до провадження суддею Колдіною О.О., поновлено провадження. 26.03.2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Державна прикордонна служба України, про встановлення тимчасового обмеження виїзду за кордон залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 18.07.2019 року ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 березня 2019 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 26.09.2019 року за результатами розгляду касаційної скарги представника [PERSON] - адвоката Стойчева Р.В. скаргу задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанці\\. 09.12.2019 року Київським апеляційним судом апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 26.03.2019 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 11.01,2021 року справа прийнята до провадження головуючим суддею, призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. 21.10.2021 року підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Державна прикордонна служба України, про встановлення тимчасового обмеження виїзду за кордон закрито. У судове засідання для розгляду справи по суті, призначене на 07.11.2022 року учасники справи не з`явилися. Представник третьої особи у справі Державної прикордонної служби України подав до суду клопотання про розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення тимчасового обмеження виїзду за кордон без його участі. Приймаючи до уваги, що справа за позовними вимогами щодо тимчасового обмеження відповідачки у праві виїзду за кордон перебуває у провадженні суду з 04.02.2014 року, сторони у справі з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися, про дату час та місце судового розгляду справи по суті повідомлені належним чином, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, ухвалити рішення суду на підставі наявних у ній даних. Дослідивши матеріали справи, перевіривши зазначені позивачкою підстави для позову наявними у справі доказами, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, оскільки це не заперечується сторонами, позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] . 04.02.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення для її дочки [PERSON] ( [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ; документованої закордонним паспортом серії [NUMBER] , виданим органом 8001 від 07.02.2011 року) тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон. Підставою для заявленого позову позивачка [PERSON] вказала, що її дочка [PERSON] , останні два роки стала нервовою, агресивною, дратівливою, почала зловживати алкоголем, заспокійливими та психотропними речовинами, пройшла курс лікування, їй встановлено діагнози, що свідчать про наявність у неї психічних розладів та є підставою для висновку, що дочка здатна повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім того, зловмисники які є причетними до наявності у дочки психічних розладів здоров`я, намагаються вивезти її за кордон, щоб позбавити її будь-яки зв`язків з людьми, що можуть її допомогти, також позивачка допускає, що наслідком вивезення дочки за кордон буде позбавлення її життя. Правилами частини 1 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Правилами статті 16 цього Кодексу визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення ; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України: 2) при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; 3) не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; 4) при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; 5) не допускається використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція зокрема пунктом 4 частини 2 - відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до правил статті 6 закону України «Про порядок виїзду України і в`їзду в Україну громадян України», громадянам України, визнаним судом недієздатними, виїзд з України може бути дозволено лише на підставі нотаріально засвідченого клопотання їх законних представників або за рішенням суду. Твердження позивачки [PERSON] , що відповідачка [PERSON] страждає на ряд психічних захворювань і нею заявлені вимоги про визнання останньої обмежено або повністю недієздатною знайшли своє вирішення ухваленням судового рішення про це не підтверджені належними та допустимими доказами. Наданий суду консультативний висновок лікаря-психіатра Сови В.А. від 14.08.2013 року містить дані тільки про те, що за результатами обстеження лікарем встановлений [PERSON] діагноз - F.60.4?; F.44.7?: F.19.26?. (істеричний розлад особистості. Диссоціативний (конверсивний) розлад. Епізодичне вживання психоактивних речовин.) стояв тільки під питанням та містив рекомендації отримання консультації для його уточнення (а.с.8). Крім того, позивачкою, починаючи з 2014 року не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] страждає на розлади психіки, має загрозу з боку сторонніх осіб у створенні умов за яких остання не може отримувати необхідне лікування та намір вивезти її ж за кордон з метою позбавлення життя. Отже, приймаючи до уваги, що 03.02.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про тимчасове обмеження громадянку України [PERSON] у праві виїзду за межі України з тих підстав, що остання страждає на ряд психічних розладів і нею заявлені вимоги про визнання її обмежено або ж повністю недієздатною, оскільки остання не розуміє значення своїх дій і не може керувати ними, однак за період часу з 03.02.2014 року суду не надано підтвердження, що встановлений попередньо лікарем психіатром [PERSON] діагноз підтвердився, судом постановлено рішення про визнання [PERSON] обмежено, або ж повністю недієздатною, відповідно зазначені позивачкою підстави для позову не підтверджені належними та допустимими доказами. При вирішенні заявленого спору, суд також приймає до уваги, що заявлені вимоги про тимчасове обмеження не знаходять свого вирішення з 2014 року, позивачка не вживає будь-яких дій для їх вирішення у встановленому законом порядку, відповідно суд приходить до висновку про відсутність порушення інтересу позивачки, а перебування справи у провадженні суду з 2014 року з урахуванням того, що позивачка не заінтересована у вирішенні справи, не вживає для цього процесуальних дій, порушує права та інтереси відповідачки [PERSON] . На думку суду, тимчасове обмеження у праві виїзду [PERSON] за кордон з 2014 року станом на листопад 2022 року втратило свою актуальність. Наразі, відсутність належних доказів на підтвердження зазначених позивачкою [PERSON] підстав для позову про тимчасове обмеження [PERSON] у праві виїзду за кордон та втрату актуальності заявленої у 2014 році станом на 2022 рік вимоги, суд доходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed