Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Киретів В.В., звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 04 жовтня 2018 року [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Шлюб зареєстровано у Виноградівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (актовий запис № 173). Ще до укладення шлюбу у майбутнього подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач - [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося. У подружжя часто виникали розбіжності у поглядах на сімейне життя, в зв`язку з чим виникали різні конфліктні ситуації. Позивач вважає, що подальше спільне життя в якості подружжя неможливе, адже вони вже давно перестали розуміти один одного, втратили почуття любові один до одного. Фактично шлюбні відносини припинилися, подружжя не проживає однією сім`єю вже понад рік. За таких обставин збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї та унеможливлює примирення з відповідачем. У зв`язку з цим, позивачка просить суд розірвати шлюб та залишити їй шлюбне прізвище. Разом із позовною вимогою про розірвання шлюбу позивачка просить суд вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Домовленості про сплату аліментів між ними немає. Відповідач не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні своєї дитини і позивачка вважає, що розмір аліментів має бути визначений судом та це буде гарантією забезпечення їхньої спільної дитини всім необхідним в майбутньому. Відповідач періодично виїздить за кордон, де працює і добре заробляє, фактично зароблені кошти витрачає тільки на власні потреби, а всі турботи матеріального забезпечення спільного сина лягли на жіночі плечі матері - позивачки [PERSON] . Дитина є малолітньою, забезпечена харчуванням, одягом, взуттям, що потребує постійних матеріальних витрат. Таким чином, позивачка вважає, що з відповідача мають бути стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 3 500 гривень щомісячно. 13.10.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, за яким на розірвання шлюбу не згідний. Позовну вимогу про стягнення аліментів визнає частково в розмірі по 1500 грн на місяць. Відзив обґрунтовує тим, що позивачці, щомісячно, матеріально допомагав, в т.ч. купляв синові одяг, продукти, іграшки та ін. Однак, в березні 2022 року позивачка виїхала з дитиною до Угорщини. На виїзд дитини за кордон він, як батько, надав свій дозвіл. З цього часу не бачить сина і не має можливості йому допомагати. Він усвідомлює свою відповідальність за виховання та піклування про дитину, несе разом з матір`ю основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для його розвитку. Однак сплата аліментів щомісячно в розмірі 3500 гривень є для нього на сьогодні непосильною. Вважає також, що вимоги позивачки повинні випливати із рівності прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини. На теперішній час не має постійної роботи і відповідно його матеріальний стан значно погіршився, офіційно не працює та не займається підприємницькою діяльністю. В позові про розлучення просить відмовити, а позовні вимоги про стягнення аліментів просить задоволити частково в розмірі по 1500 грн. Позивачка та її представник будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не зявилися, однак представник позивача подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити у їх відсутність. Відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи з невідомих суду причин в судове засідання не з`явився і від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Так, в судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 жовтня 2018 року у Виноградівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 173, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 13.07.2022. До укладення шлюбу у майбутнього подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 04 жовтня 2018 року. Причинами розірвання шлюбу є розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Більше року сторони шлюбним життям не живуть. Шлюб сторін носить формальний характер. Крім того між сторонами не досягнуто згоди щодо утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю, позивачкою по справі. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами\~Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст.112 СК України\~ суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). За змістом\~ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов"язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. За вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 Сімейного кодексу України\~встановлено, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є працездатним і може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК України, не встановлено, а тому суд вважає, що відповідач як батько зобов`язаний брати участь в утриманні сина. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін неповнолітньої дитини та обставини життя подружжя, з врахуванням того, що сторони шлюбним життям не живуть, подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивачки до суду та до розгляду справи у суді наміри позивачки розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє прагнення позивачки до розірвання шлюбу, а відтак суд приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін і їхньої неповнолітньої дитини, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у зв`язку із чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім цього, відповідно до\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка бажає після розірвання шлюбу залишити своє шлюбне прізвище, а тому суд прийшов до переконання, що необхідно залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] . Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача, як аліменти на дитину сторін, суд приймає до уваги встановлені у справі обставини,

Outcome: approved