Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

27.05.2022 року заявник звернувся до Приморського районного суду м. Одеса з заявою про встановлення факту перебування на утриманні. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеса від 06.06.2022 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 27.06.2022 року вказану заяву передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В. від 26.07.2022 року справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду. Заявник подав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та просив задовольнити заяву в повному обсязі. Заінтересована особа у засідання не прибула, повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Мотивуючи заяву, [PERSON] вказав мету звернення для відповідного оформлення піклування над матір`ю, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки щодо сплати комунальних платежів та отримання соціальної допомоги. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (стаття 293 ЦПК України). Пунктом 5 частини 2 статі 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Глава 6 Розділу 4 ЦПК України, а також постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року № 15) "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії. Так, факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. У статті 315 ЦПК України наведений невичерпний перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку. Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, обов`язково повинно бути зазначено мету встановлення такого факту та причина неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують факт. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При цьому обов`язком суду при розгляді таких справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення. Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду №175/2317/16-ц від 02 жовтня 2019 року. В заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник не обґрунтовував, для відновлення яких саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів йому необхідно, щоб суд встановив факт перебування матері заявника на його утриманні. Зазначена мета у вигляді оформлення піклування над матір`ю, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки щодо сплати комунальних платежів та отримання соціальної допомоги не несе правових наслідків для заявника, виникнення, зміну або припинення його особистих чи майнових прав, оскільки вказані обов`язки щодо отримання соціальної допомоги та сплати комунальних платежів заявник може оформити шляхом отримання довіреності від своєї матері. Заявником не доведено, що встановлення даного факту між ним та його матір`ю неможливо в позасудовому порядку, зокрема шляхом звернення до органу опіки та піклування. Оскільки метою цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, а з заяви не вбачається, що права заявника порушені, невизнані або оспорені, а також, що факт, який просять встановити заявник, безпосередньо в цей час не породжує для них юридичних наслідків, то і підстав для задоволення заяви не має. Враховуючи зазначене, застосовуючи позицію Верховного Суду, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed