Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

09.06.2022 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за договором страхування, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 5101,44 грн. інфляційних втрат, 1060,00 грн. - 3% річних за користування чужими коштами, 9926,99 грн. пені, а всього 16088,43 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 12.02.2016 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Фіат Дукато», д.н.з. [NUMBER] , та автомобіля «Тойота камрі», д.н.з. [NUMBER] , з причепом ПФ 01 фермер, д.н.з. [NUMBER] . В результаті ДТП пошкоджено належний позивачу автомобіль «Тойота камрі», д.н.з. [NUMBER] . На час ДТП цивільно-правова відповідальність винного у ДТП водія ТЗ «Фіат Дукато», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5622921 страховою компанією ПрАТ «СК Україна». Відповідно до звіту про оцінку автомобіля №39-А від 28.03.2016 року, розмір завданого позивачу збитку становить 20708,42 грн. 18.03.2016 року до ПрАТ «СК Україна» була подана заява про виплату страхового відшкодування. Однак, у визначений законом строк ПрАТ «СК Україна» не здійснила виплати страхового відшкодування, тому з 16.06.2016 року у ПрАТ «СК Україна» окрім обов`язку виплатити страхове відшкодування, також з`явився обов`язок сплатити пеню згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», інфляційні збитки та три відсотки річних, що передбачено ст. 625 ЦК України. 02.03.2018 року Господарським судом м. Києва у справі №910/842/18 було порушено справу про банкрутство ПрАТ «СК Україна». 17.07.2019 року Господарським судом м. Києва у справі №910/842/18 було вирішено ліквідувати ПрАТ «СК Україна». 09.10.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виконання зобов`язання за договором страхування, у якій просив сплатити йому розмір завданого збитку в сумі 20708,42 грн. В подальшому відповідач виконав частину зобов`язання за договором страхування в розмірі 20708,42 грн. та підтвердив наявність обов`язку виконати зобов`язання за договором страхування. 28.01.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виконати зобов`язання у повному обсязі, а саме здійснити оплату інфляційних втрат, 3% річних та пені. Однак своїм листом від 02.02.2022 року відповідач відмовив позивачу у задоволенні його заяви посилаючись на те, що не має обов`язку з відшкодування пені, інфляційних втрат та 3% річних. Таку відмову позивач вважає незаконною, що підтверджується, зокрема, правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду в справі №910/14293/19 від 09.07.2021 року. За загальним правилом, викладеним в пункті 3 статті 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Норми ст. 87 Закону про банкрутство (відповідно до приписів якого здійснювалось провадження у справі №910/842/18 про банкрутство ПрАТ «СК» Україна») не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів в процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма частини 5 ст. 45 Закону про банкрутство встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними. Натомість спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють виняток з цього правила щодо страховиків та визначають порядок задоволення вимог кредиторів страховика, що не задоволені у процедурі банкрутства страховика через недостатність майна страховика. Відповідно до пункту 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого, страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Відповідно до підпункту п. г п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. За змістом викладених норм, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі. При цьому преамбула статті 41 Закону - щодо відшкодування МТСБУ шкоди на умовах, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не може тлумачитись без взаємозв`язку із положеннями підпункту «г» пункту 41.1. цієї статті та із положеннями пункту 20.3 статті 20 цього закону, пункту 3 статті 20 Закону України «Про страхування». Зазначені нормативні акти в цілому та наведені норми, зокрема, не передбачають винятків із загального правила про майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені) та відповідно до статті 625 ЦК України - сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Оскільки спірні відносини виникли з договірних відносин, і позивач продовжує реалізовувати їх в межах договірних зобов`язань, має місце винятково договірний характер обов`язку чи то страховика, чи то МТСБУ щодо відшкодування шкоди потерпілому, а не передбачена статтею 1166 ЦК України, позадоговірна (деліктна) відповідальність за завдану майнову шкоду. Отже, в даному випадку, на підставі норм п. 20.3 ст. 20 та ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має місце перехід обов`язків до МТСБУ за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ліквідованого страховика. При цьому, МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом ( ч. 2 ст. 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») суми 3% річних, інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування. Ухвалою суду від 13.06.2022 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалою суду від 10.11.2022 року відмолено у задоволення клопотання представника відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 08.07.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», законодавства України та свого Статуту. Згідно п. 39.2 ст. 39 вказаного Закону, одним з основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Представник відповідача вказує, що ст. 41 Закону передбачає виключний перелік регламентних виплат, що здійснюються МТСБУ. У вказаних нормах чітко та однозначно визначено, що МТСБУ відшкодовує виключно шкоду на умовах, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 17.07.2019 року ухвалою Господарського суду м. Києва у справі №910/842/18 було визнано банкрутом та ліквідовано ПрАТ «СК «Україна», а також затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута ПрАТ «СК «Україна» та закрите провадження у справі. Як вбачається з ухвали попереднього судового засідання від 15.06.2018 року у справі №910/842/18, нараховані позивачем 3% річних та інфляційні втрати були віднесені до четвертої черги реєстру вимог кредиторів боржника. За змістом ч. 1 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому: 1) у першу чергу задовольняються, зокрема, вимоги кредиторів за договорами страхування. Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними. Як вбачається зі змісту ухвали від 17.07.2019 року у справі №910/842/18, а саме підп. 1 п. 3 резолютивної частини рішення у відповідності до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вважаються погашеними у зв`язку з недостатністю майнових активів боржника вимоги позивача першої черги на суму 9555040,57 грн., четвертої черги на суму 3916198,78 грн., шостої черги на суму 6868953,48 грн., загальна сума 20340192,80 грн. За таких умов представник відповідача вказує, що нараховані позивачем вимоги 3% річних та інфляційні втрати є повністю погашеними відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ухвали від 17.07.2019 року у справі №910/842/18. Сторона відповідача вказує, що за змістом ухвали Господарського суду м. Києва від 17.07.2019 року у справі №910/842/18 відповідальність за порушення грошового зобов`язання ПрАТ «СК «Україна» вважаються повністю погашеними, в свою чергу МТСБУ не є ані правонаступником, ані стороною договору обов`язкового страхування, отже відповідальність ПрАТ «СК «Україна» не може бути покладена на відповідача. Затвердження Ухвалою від 17.07.2019 року у справі 910/842/18 ліквідаційного балансу у справі про банкрутство надало МТСБУ повноваження розглядати заяви про проведення регламентних виплат із відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними таким банкрутом. Відповідно МТСБУ при здійснені регламентної виплати, передбаченої підп. г) п. 41.1 ст. 41 Закону має повноваження лише у частині відшкодування шкоди за договором виду обов`язкового страхування. Закон не передбачає покладення на МТСБУ обов`язку виконувати інші зобов`язання неплатоспроможного колишнього учасника МТСБУ, у тому числі, що виникли у зв`язку із невиконанням таким учасником свого обов`язку із своєчасного здійснення страхового відшкодування, закон передбачає обов`язок відшкодувати шкоду. Позивач звернувся до МТСБУ із заявою про виплату відшкодування у зв`язку з ліквідацією ПрАТ «СК «Україна» ухвалою від 17.07.2019 року у справі 910/842/18. Штрафні санкції у вигляді пені, передбаченої ст. 36 Закону, не можуть бути нараховані, оскільки МТСБУ не порушила 90-денний строк з дня отримання заяви на виплату страхового відшкодування. За твердженням представника, МТСБУ повністю виконало зобов`язання перед позивачем щодо відшкодування шкоди відповідно до п/п г) п. 41.1 ст. 41 Закону внаслідок ДТП 12.02.2016 року за зобов`язаннями ліквідованого банкрута ПрАТ «СК «Україна» по Полісу АІ/5622921. МТСБУ ніколи не було стороною договору (Полісу) №АІ/5622921 та жодним чином не порушувало прав позивача по договору №AІ/5622921. Крім того, ст. 3 Закону України №1961-IV чітко визначає, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників, а не збагачення фінансових компаній. Якщо позивач вважає, що його права по договору (Полісу) №АІ/5622921 були порушенні, то має пред`являти вимоги до сторони договору (Полісу) №АІ/5622921, що їх порушила - ПрАТ «СК «Україна», правонаступником якого не є МТСБУ. Згідно полісу обов`язкового страхування AІ/5622921 ПрАТ «СК «Україна» повинна була виконати своє зобов`язання - відшкодувати шкоду нанесену потерпілій особі. В даній справі правочин на підставі якого виник спір є договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу АІ/5622921. Внаслідок того, що ПрАТ «СК» «Україна» було ліквідоване, то на підставі Закону №1961-IV МТСБУ виконало зобов`язання ліквідованого банкрута з відшкодування шкоди на підставі п/п г) п. 41.1 ст. 41 Закону №1961-ІV. МТСБУ жодним чином не порушувало грошового зобов`язання перед позивачем. Після ліквідації ПрАТ «СК «Україна» та затвердження ліквідаційного балансу у МТСБУ виник обов`язок з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування ПрАТ «СК «Україна». Позивач звернувся до відповідача і на підставі наданих документів МТСБУ було відшкодовано шкоду у повному обсязі. Ухвалою Господарського суду було ліквідовано ПрАТ «СК» Україна» та всі зобов`язання даного страховика вважаються погашеними, крім того позивач не звертався до Господарського суду з заявою про визнання грошових вимог, а отже позивач повинен довести - звернення з заявою про виплату страхового відшкодування та початок нарахування додаткових нарахувань передбачених ст. 625 ЦК України та п. 36.5 Закону. За змістом ст. 2 Закону України №1961-IV, якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Пункт 20.3 ст. 20 Закону України №1961-IV є загальною нормою щодо виконання обов`язків страховика - члена МТСБУ, який визнаний банкротом. Разом з тим, п. 20.3 ст. 20 Закову України №1961-IV є відсилочною нормою, яка відсилає до іншої норми Закону України №1961-IV, а саме пункту 41.1 ст. 41 Закону України №1961-ІV, яка є спеціальної нормою до спірних правовідносин. Пункт 20.3 ст. 20 Закону України №1961-IV не конкретизує, які саме обов`язки переходять до МТСБУ, а такою спеціальною нормою Закону України №1961-IV, яка конкретизує, які саме обов`язки переходять до МТСБУ від страховика - члена МТСБУ який визнаний банкротом, є пункт 41.1 ст. 41 Закону. У даній нормі зазначено в яких випадках МТСБУ саме відшкодовує шкоду. У пункті 41.1 ст. 41 Закону України №1961-IV не визначено, що МТСБУ виконує грошові зобов`язання у випадках передбачених законом, а зазначено, що МТСБУ відшкодовує шкоду. Таким чином, представник вважає, що неможливо погодитися з висновком, що ст. 41 Закону України №1961-IV потрібно тлумачити у взаємозв`язку з п. 20.3 статті 20 Закону України №1961-IV, пункту 3 статті 20 Закону України «Про страхування», оскільки саме ст. 41 Закону України №1961-IV є спеціальною до спірних правовідносин та не потребує додаткового системного тлумачення. Підставою для виплати страхового відшкодування позивачу - відповідачем є пункт 41.1 ст. 41 Закону України №1961-IV (регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ), що визначає, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: г) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору, тобто зобов`язанням за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є виплата страхового відшкодування у разі настання страхового випадку та у дане поняття не входить відповідальність за порушення грошового зобов`язанням (cт. 625 ЦК України) та пеня (п. 36.5 cт. 36 Закону України №1961-IV). Представник вказує, що на підставі вищевикладеного зобов`язанням за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу з урахуванням положення підпункту «г» пункту 41.1. ст. 41 Закону України №1961-IV та на підставі ст.ст. 3, 5 Закону України №1961-IV та ст.ст. 509, 979 ЦК України - є відшкодування шкоди нанесеної потерпілій особі у разі настання страхового випадку. Після ліквідації ПрАТ «СК «Україна» та затвердження ліквідаційного балансу до МТСБУ перейшли зобов`язання страховика, а саме виплата страхового відшкодування за договорами обов`язкового страхування ПрАТ «СК «Україна» за шкоду нанесену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а відповідальність за порушення грошового зобов`язання не входить у зобов`язання страховика, що визнаний банкрутом (п/п «г» п. 41.1. ст. 41 Закону України №1961-IV) та не може бути покладено на МТСБУ, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер (ст. 61 Конституції України). В свою чергу покладання на МТСБУ обов`язку з виплати пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат порушує принцип індивідуальності покарання (ч. 2 ст. 61 Конституції України). Крім того, сторона позивача також посилається на положення ЦК України щодо строку позовної давності і зазначає, що саме з дати настання страхового випадку починається строк позовної давності, який закінчився 12.02.2019 року, а спеціальний строк позовної давності закінчився 12.02.2017 року, тому відповідач просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову. 02.08.2022 року до суду надійшла відповідь позивача зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та додатково зазначає, що відповідач в своєму відзиві на позовну заяву зазначив не відомі суми нараховані позивачем вимоги 3% річних в сумі 572482,56 грн. та інфляційні втрати у розмірі 343716,22 грн. Позивач не брав участі у справі про банкрутство та не має ніякого відношення до ухвали Господарського суду м. Києва від 17.07.2019 року №910/842/18. Позивач посилається на положення ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказує, що починаючи з 17.07.2019 року (визнання ПрАТ «СК «Україна» банкрутом в межах справи №910/842/18) до МТСБУ перейшли зобов`язання за полісом №АІ/5622921 ПрАТ «СК «Україна» в обсягах, що існували у останнього перед потерпілим, про що прямо говорять положення ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тому, МТСБУ набуває зобов`язань за полісом №АІ/5622921 не лише в розмірі заподіяної шкоди, але й з урахуванням 3% річних, інфляційних втрат та пені. Позивач вказує, що МТСБУ не враховує однозначну практику Верховного Суду у даній категорії справ. Позивач зазначає, що у позовній заяві вказується практика Верховного Суду в справах, щодо стягнення з МТСБУ невиконаних зобов`язань за договором страхування ліквідованого страховика ПрАТ «СК «Україна» і в даному випадку варто керуватися висновками зробленими 07.09.2021 р. Верховним Судом у справі №910/14293/19, зокрема: МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина 2 статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону №1961-IV) суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частина 2 статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону №1961-ІV) є невід`ємною складовою/частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування; право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство, а не від дати настання страхової події, як помилково вважали суди попередніх інстанцій; встановлені судами попередніх інстанцій обставини щодо ліквідації страховика ухвалою суду від 17.07.2019, що за вказаних висновків є початком перебігу строку позовної давності, свідчать про звернення з позовом до МТСБУ 11.10.2019 в межах такого строку (Тобто, початок перебігу строку позовної давності щодо позовних вимог у даній справі почав свій відлік 17.07.2019 року); 9.11.13. Дійшовши цього висновку, для вирішення спору про покладення на МТСБУ (відповідно до пункту 20.3 статті 20 та підпункту «г» пункту 41.1. статті 41 Закону 1961-ІV) обов`язку сплачувати за ліквідованого страховика окрім суми страхового відшкодування також 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих в силу закону за прострочення виплати страхового відшкодування, допущене страховиком, обставини прострочення МТСБУ виплати страхувальнику цього страхового відшкодування не входять до предмету дослідження та доказування, як такі, що не мають значення; 9.12 Враховуючи зазначену правову позицію та вказівки Верховного Суду, суди передніх інстанцій за новим розглядом цієї справи дійшли висновку, що позовні вимоги до МТСБУ про відшкодування суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування є обґрунтованими та такими, що відповідають положенням чинного законодавства. Таким чином, обсяг зобов`язань, що перейшов до МТСБУ у зв`язку з визнанням ПрАТ «СК «Україна» банкрутом передбачає відшкодування не лише основної суми боргу, але й штрафні санкції за невиконання страховиком своїх зобов`язань у визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строки. Також представник позивача зазначає, що у відзиві не вказано мету долучення до позовної заяви висновку науково-правової експертизи. Стаття 5 ЗУ «Про наукову і науково-технічну експертизу», за правилами якої зроблений висновок, серед об`єктів наукової та науково-технічної експертизи не містить - «норму діючого права» (нормативно-правового акту). Висновок містить відповідь на три запитання, при цьому автору висновку ставилось два запитання. Висновок містить 1,5 сторінки цитувань з Кодексу з процедур банкрутства, який на момент ліквідації ПрАТ «СК «Україна» не був чинний (прийнятий). Висновок не може вважатись висновком експерта у галузі права, оскільки не вирішує та не допомагає вирішити питання передбачені п.п. 1 ч. 1 ст. 114 ЦПК України. Твердження відповідача про ненадання позивачем доказів щодо звернення із заявою про виплату страхового відшкодування і початку здійснення нарахування не відповідають дійсності, оскільки до позовної заяви додано копію заяви про виплату страхового відшкодування. 02.08.2022 року до суду надійшло клопотання представника позивача про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності щодо пені, у якому представник позивача зазначає, що початок перебігу строку позовної давності щодо пені розпочався 17.07.2019 року, а із відповідним позовом позивач звернувся до суду 24.05.2022 року. Представник зазначає, що лише постановою Верховного Суду від 07.09.2021 року у справі №910/14293/19 сформовано єдину позицію щодо початку відліку строку позовної давності у відповідній категорії справ. Без єдиного підходу судів щодо моменту з якого слід рахувати початок відліку строку позовної давності позивач не міг звернутися до суду, оскільки не міг би ефективно захистити своє право. Тобто, через об`єктивні причини, а саме відсутність єдності судової практики в аналогічних правовідносинах, позивач був позбавлений ефективного судового захисту. Крім того, сторона позивача посилається на положення п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та зазначає, що строки позовної давності щодо пені не пропущено. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Деснянського районного суду м. Києва від 09.03.2016 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 9). У змісті зазначеної постанови суду вказано, що 12.02.2016 року о 13 год. 55 хв. в м. Києві по вул. Віскозна, 4 водій [PERSON] керував транспортним засобом «Фіат Дукато», д.н.з. [NUMBER] , та спричинив зіткнення ДТП з транспортним засобом «Тойота камрі», д.н.з. [NUMBER] з причепом ПФ 01 фермер [NUMBER] , водій - [PERSON] , що спричинило матеріальні збитки при пошкодженні транспортних засобів. Автомобіль «Тойота камрі», д.н.з. [NUMBER] з причепом ПФ 01 фермер [NUMBER] , належить [PERSON] - позивачу у справі, що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 10-11). За змістом полісу №АІ/5622921 від 27.04.2015 року, на час настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу «Фіат Дукато», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СК «Україна» (а.с. 12). Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля №39-А від 28.03.2016 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Тойота камрі», д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП складає 20708,42 грн. (а.с. 13-23). 18.03.2016 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Україна» із заявою про страхове відшкодування, у якій просив здійснити виплату страхового відшкодування за пошкоджений в результаті страхового випадку 12.02.2016 року транспортний засіб «Тойота камрі», д.н.з. [NUMBER] , на його банківський рахунок у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 24). Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.03.2018 року відкрите провадження у справі №910/842/18 про банкрутство ПрАТ «СК «Україна» (а.с. 25-32). Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.07.2019 року по справі №910/842/18 затверджений звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута станом на 17.07.2019 року, провадження у справі закрите (а.с. 33-44). Як вбачається з матеріалів справи, 09.10.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив відшкодувати шкоду заподіяну майну в сумі 20708,42 грн. та зазначив, що страховиком жодної суми страхового відшкодування виплачено не було (а.с. 45-46). 28.01.2022 року представник позивача звернувся до МТСБУ із заявою в якій зазначив, що МТСБУ відшкодувало позивачу шкоду у розмірі 20708,42 грн., однак окрім основної суми боргу МТСБУ також має обов`язок здійснити виплату інфляційних втрат, пені та 3% річних, тому представник просив виконати зобов`язання ПрАТ «СК «Україна» за договором №АІ/5622921 в повному обсязі та здійснити доплату потерпілому [PERSON] у розмірі 16088,43 грн., з яких: 5101,44 грн. - розмір інфляційних втрат; 9926,99 грн. - розмір пені; 1060,00 грн. - 3% річних за користування чужими грошима (а.с. 47). У відповідь на зазначене звернення МТСБУ своїм листом від 02.02.2022 року відмовило у здійснені доплати із посиланням на положення ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 988 ЦК України, і відповідач зазначив, що в повному обсязі виконав свій обов`язок перед потерпілим (а.с. 48-49). За змістом поданого стороною відповідача копії висновку науково-правової експертизи на запит МТСБУ щодо порядку застосування законодавства про відшкодування шкоди №126/26-е від 22.02.2022 року, інфляційні втрати, пеня, 3% річних не є основним зобов`язанням (шкодою) у розумінні цивільного законодавства та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Регламентована виплата, що передбачена ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відшкодуванням оціненої шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 41.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: г) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Сплата МТСБУ регламентної виплати, передбаченої пп. «г» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у розмірі оціненої таким Законом (ст. 9, 22-31) шкоди, є повним виконанням МТСБУ зобов`язань страховика, що згідно з п. 20.2 ст. 20 зазначеного Закону переходить до МТСБУ. Зобов`язання МТСБУ щодо погашення вимог кредиторів страхувальника можуть виникати на підставах та обсягах, що передбачені законом, тобто не усі та будь-які зобов`язання. Оскільки законом або договором такі зобов`язання не визначені, то немає підстав для їх виникнення. При цьому, зобов`язання з пені, 3% річних та інфляційних втрат мають особливості нарахування та сплати, регламентуються КУзПБ і погашаються в межах провадження у справі про банкрутство страховика за рахунок його ліквідаційної маси, та за своєю природою не є збитками (а.с. 67-73). Отже, спір у даній справі стосується питання стягнення з МТСБУ грошових коштів, а саме: 3% річних, інфляційних втрат та пені, як відповідальності ліквідованого страховика за порушення грошового зобов`язання, а саме страхового відшкодування (регламентної виплати). Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтею 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV (далі - Закон № 1961-IV). Закон №1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Пунктом 9.1 статті 9 Закону №1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. З наведеного можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Така правова позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 06.06.2012 у справі № 303/2147/14-ц (провадження № 6-49цс12), а також Верховного Суду, викладеними у постановах від 30.01.2018 у справі № 910/17993/15, від 28.02.2018 у справі № 149/344/15-ц, від 06.06.2019 у справі № 758/8819/16-ц, від 26.06.2019 у справі № 760/2905/16-ц, від 04.09.2019 у справі № 280/2625/13-к, від 16.10.2019 у справі № 452/3519/15. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18). З огляду на викладене, існує стала судова практика Верховного Суду, що в разі прострочення боржником (страховою компанією) виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором страхування, зокрема виплати суми страхового відшкодування, страхова компанія зобов`язана на підставі частини другої статті 625 ЦК України сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стосовно нарахування пені за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наслідки прострочення страховиком відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну, визначені нормами статті 36 Закону, згідно з пунктом 36.5 якої за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже, право постраждалої особи (іншої особи, яка набула таке право) щодо відшкодування не лише шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а й відповідальності за несвоєчасне виконання страховиком (у визначених законом випадках - МТСБУ) такого обов`язку (регламентної виплати), передбачене нормами чинного законодавства та підтверджується сталою судовою практикою. Правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення врегульовані Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (згідно наведеного вище скорочення - Закон № 1961-IV) та законодавством про банкрутство. За загальним правилом, викладеним в пункті 3 статті 20 Закону України "Про страхування", при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Норми статті 87 Закону про банкрутство (відповідно до приписів якого здійснювалось провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство ПрАТ "СК "Україна") не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів в процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма частини п`ятої статті 45 Закону про банкрутство встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними. Натомість спеціальні норми Закону № 1961-IV встановлюють виняток з цього правила щодо страховиків та визначають порядок задоволення вимог кредиторів страховика, що не були задоволені у процедурі банкрутства страховика через недостатність майна страховика. Зокрема, відповідно до пункту 20.3 статті 20 Закон №1961-IV у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Підпунктом "ґ" пункту 41.1. статті 41 Закон № 1961-IV передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. За змістом викладених норм, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі. При цьому преамбула статті 41 Закон № 1961-IV - щодо відшкодування МТСБУ шкоди на умовах, визначених цим Законом не може тлумачитись без взаємозв`язку із положеннями підпункту "ґ" пункту 41.1. цієї статті та із положеннями пункту 20.3 статті 20 Закону, пункту 3 статті 20 Закону України "Про страхування". Зазначені нормативні акти в цілому та наведені норми, зокрема, не передбачають винятків із загального правила про майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені) та відповідно до статті 625 ЦК України - сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Оскільки спірні відносини виникли з договірних відносин, і позивач продовжує реалізовувати їх в межах договірних зобов`язань, має місце винятково договірний характер обов`язку чи то страховика, чи то МТСБУ щодо відшкодування шкоди потерпілому. У спірних правовідносинах акцент потрібно ставити не на відшкодуванні шкоди, яка відшкодовується МТСБУ у випадках, передбачених статтею 41 Закону № 1961-IV, а саме не переході до МТСБУ обов`язків за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності тих страховиків, які ліквідовані, що передбачено положеннями пункту 20.3 статті 20 та статтею 41 цього Закону. Отже, МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV) суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV) є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування. Саме такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду в справі №910/14293/19 від 07.09.2021 року. Ураховуючи наведені норми законодавства України, встановлені судом обставини та зазначені правові позиції Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до МТСБУ про відшкодування суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування є обґрунтованими та такими, що відповідають положенням чинного законодавства. З метою належного захисту права потерпілого на своєчасне та належне отримання гарантованих законом виплат (відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди),

Outcome: approved