Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

У червні\~2022\~року [PERSON] ,\~яка діє\~в інтересах\~своїх неповнолітніх\~дітей:\~ [PERSON] та\~ [PERSON] до\~ [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Обгрунтовано позов\~тим,\~що 24.06.2019 [PERSON] подарував спільним з позивачем дітям: [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] в рівних частинах (по 1/2 кожному). На даний час позивач проживає разом з дітьми у вказаній квартирі і, як законний представник неповнолітніх, особисто несе тягар утримання квартири та регулярно сплачує за комунальні послуги. Відповідач зареєстрований у вказаному житловому приміщенні, однак не проживає в ньому більше ніж три роки, участі у сплаті обов`язкових комунальних платежів не приймає та не здійснює інших витрат по утриманню житла, його особистих речей у квартирі не має, у зв`язку з чим є підстави для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Після оголошеної перерви позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті повідомлявся завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Після отримання ухвали про відкриття провадження у справі відзиву на позов не подавав, проте надіслав до суду клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що в даній справі відсутній спір про право, оскільки він має бажання знятися з реєстрації у спірній квартирі, але не може цього зробити у зв`язку з тим, що на період дії воєнного стану послуги з реєстрації місця проживання не надаються, про що йому роз`яснили консультанти Центру надання адміністративних послуг Чернігівської міської ради. Таким чином, відповідач зазначив, що він зніметься з реєстрації після закінчення дії в країні воєнного стану. У задоволенні клопотання відповідача щодо закриття провадження у справі ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 21.07.2022, відмовлено за його безпідставністю. Подібне клопотання про закриття провадження у справі з тих же підстав відповідач надіслав на електронну адресу суду 24.10.2022. У його задовленні суд відмовив ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 27.10.2022, за безпідставністю. Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради надіслало до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника та просило прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням інтересів дітей. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 2007 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 червня 2019 року розірвано (а.с. 13). Від даного\~шлюбу сторони\~мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 7, 8). 24.06.2019 відповідач подарував на підставі договору дарування належну йому квартиру [ADDRESS] своїм\~дітям: [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (по 1/2 кожному) (а.с. 9-10). Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 4372 від 31.05.2022 у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] (а.с. 12), який не проживає за місцем своєї реєстрації останні три роки, про що свідчить акт від 27 травня 2022 року, підписаний мешканцями будинку та затверджений юрисконсультом [PERSON] та директором ПП «Техкомсервіс» [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до акту від 27.05.2022 за адресою: [ADDRESS] фактично проживають [PERSON] (без реєстрації) та її діти [PERSON] та [PERSON] , які є власниками даної квартири та зареєстровані за вказаною адресою (а.с. 14). У позові зазначено, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації більше ніж три роки та не має в квартирі особистих речей. Крім того, з 2020 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі та має у власності нерухоме майно (приватний будинок та дві квартири), що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 16-18). Також позивач зазначає, що вона, як законний представник своїх неповнолітніх дітей, утримує квартиру за власний рахунок та сплачує комунальні послуги, що підтверджується випискою з АТ КБ «Приват Банк» від 26.05.2022 та копіями договорів на післягарантійне технічне обслуговування (а.с. 19-21, 22-23, 24-25). Відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 316\~Цивільного кодексу\~України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 317\~Цивільного кодексу\~України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 319\~Цивільного кодексу\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтю 321\~Цивільного кодексу\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною 1 статті 386\~Цивільного кодексу\~України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно частини 2 статті 386\~Цивільного кодексу\~України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391\~Цивільного кодексу\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно частини другої статті 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтями 15, 16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Враховуючи, що відповідач не проживає у квартирі тривалий час, а саме більше трьох років, що підтверджується актом від 27.05.2022, сам відповідач не заперечує факту свого непроживання у вказаний період та зазначає, що має намір знятися з реєстрації після завершення дії воєнного стану, бо за його твердженням на даний час послуги щодо зняття з реєстрації не надаються, а також приймаючи до уваги доводи позивача, що реєстрація відповідача порушує права власників на вільне розпорядження і користування майном, в тому числі укладення договорів з комунальними підприємствами, а тому, з метою захисту права власності та усунення перешкод у здійсненні права власності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Також суд враховує доводи відповідача, що він має бажання знятися з реєстрації у спірній квартирі з метою усунення перешкод власникам, але за його твердженням не може на даний час цього зробити, у зв`язку із введенням в країні військового стану та не наданням компетентними органами вказаних послуг. Проте, таке обгрунтування відмови відповідача знятися з реєстрації в добровільному порядку суд вважає безпідставним, оскільки з 26.09.2022 Управлінням адміністративних\~послуг Чернігівської\~міської ради відновлено надання адміністративних послуг з реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання у м. Чернігові. Також, у зв`язку з наявністю підстав для задоволення позову, суд вирішує питання про відшкодування понесених у справі судових витрати на правничу допомогу. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідачу правничу допомогу надавав адвокат Данич О.С на підставі договору про надання юридичних послуг від 25.05.2022 (а.с. 46). Згідно квитанції до прибуткового ордеру № б/н від 25.05.2022 позивач сплатила адвокату Даничу О.С. відповідно до договору про надання юридичних послуг від 25.05.2022 - 10000 грн. (а.с. 66). 01.08.2022 представник відповідача адвокат Василевська К.М. надіслала до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу посилаючись на їх неспівмірність. Також, представник відповідача просила відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки позовна заява не містить попереднього розрахунку судових витрат, а правнича домопога, згідно квитанції № б/н від 25.05.2022, була оплачена позивачем ще до подачі позовної заяви до суду. Згідно із частиною другою статті 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Таким чином, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справі № 161/20630/18. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Згідно розрахунку суми витрат на правову допомогу до переліку послуг по наданню правничої допомоги адвокатом Даничем О.С. віднесено: вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, аналіз актуальної судової практики, вивчення правових позицій ВС щодо спірних правовідносин, попередня консультація, узгодження правової позиції 1 год. - 2400 грн.; підготовка процесуальних документів 2 год. 4600 грн.; участь у судовихзасіданнях в суді 1 інстанції не менше 2 год. 4000 грн. (а.с. 65). Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу у даній справі. Проте, враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, складність справи, обсяг наданих\~адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності,\~суд вважає\~за можливе\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~5000\~грн.\~витрат на\~правничу допомогу,\~вважаючи таку\~суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь понесених витрат на отримання довідки з Державного реєстру нерухомого майна в розмірі 400 грн. та довідки в АТ КБ «Приват Банк» в розмірі 100 грн., суд відмовляє, оскільки отримання вказаних довідок не є необхідним у межах предмету розгляду даної справи і ці довідки отримані позивачем на власний розсуд. Крім того, вказані витрати не є судовими в розумінні ст. 133 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved