Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

28.10.2022 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про видачу обмежувального припису стосовно заінтересованої особи\~ [PERSON] . Заявник обґрунтовує свою заяву тим, що її син, самовільно без її дозволу вселився до її житла за адресою: [ADDRESS] , зловживає алкогольними напоями та систематично вчиняє домашнє насильство відносно неї: влаштовує щоденні сварки, постійно нецензурно ображає та принижує заявника, погрожує її вбити та спалити будинок, псує майно, штовхає, тягає за волосся, кидає на підлогу, б`є кулаками по голові, внаслідок чого завдається шкода фізичному та психічному здоров`ю заявника. Заявник вказує, що вона зверталася з приводу вчинення домашнього насильства до право\-охоронних органів, проте [PERSON] не змінив своєї поведінки, та продовжує вчиняти домашнє насильство, хоча йому виносились офіційні попередження про недопустимість вчинення домашнього насильства, тимчасові обмежувальні приписи , що свідчить про систематичність вчинення насильства в сім`ї. З огляду на викладене, [PERSON] просила суд видати обмежувальний припис, яким вжити наступні захо\-ди тимчасового обмеження прав [PERSON] , та покладення на нього обов`язків: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання з постраждалою особою [PERSON] , [INFO] , у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] вести телефонні переговори з постраж\-далою особою [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців. 28.10.2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Розглянувши матеріали заяви, вислухавши доводи та заперечення сторін та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1ст. 4\~ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.12ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Згідно зі ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. ст. 77-80 ЦПК України. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями\~глави 13 ЦПК України, а відповідні правовідносини\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до вимог ст.350-2 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Положеннями ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено, що домашнє насильство\~це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`ю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Вказаною статтею також визначено, що кривдник\~це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства,\~це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , та є власником зазначеного житлового будинку, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 22.11.2011 року № 32133858. Разом з заявником у житловому будинку проживає її син заінтересована особа [PERSON] , який вселився у її будинок самовільно без дозволу заявника. У зазначеному будинку [PERSON] не зареєстрований, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб [ADDRESS] , та не є власником зазначеного будинку. [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство відносно [PERSON] , що підтверджується відповіддю Відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області від 06.10.2022 року на адвокатський запит адвоката Суворової В.В., з якої вбачається, що 11.05.2022 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , сильно побив маму [PERSON] , [INFO] на гр. [PERSON] було складено протокол у вчиненні домашнього насильства ст. 173-1 КУпАП; відповіддю Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області від 12.10.2022 року, з якої вбачається, що [PERSON] 30.09.2022 року зверталась до чергової частини Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області щодо вжиття заходів відносно [PERSON] , вказане звернення було зареєстровано ЄО № 21027 від 30.09.2022 року, в ході розгляду матеріалу відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2, винесено терміновий заборонний припис із забороною контактувати із постраждалою особою терміном на 5 діб; відповіддю Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області від 12.10.2022 року на адвокатський запит адвоката Суворової В.В.; терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 30.09.2022 року серія АА №229561, яким [PERSON] заборонили будь-яким способом контактувати з заявником. Надавши належну оцінку поданим у справі доказам, на підставі встановлених судом фактичних обставин, суд вважає, що наявні очевидні ризики повторного заподіяння домашнього насильства [PERSON] відносно його матері [PERSON] , тому з метою застосування превентивного засобу\~методу стримування та попередження повторення неправомірних дій зі сторони кривдника, суд вважає, що заява обґрунтована та до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. Враховуючи положення\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2\~ст.\~3\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких\~особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти ; особи, які мають спільну дитину (дітей). Частинами 2, 3, 4\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Згідно зі\~ст. 350-6 ЦПК України\~розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Згідно з ч. 4 ст.263ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19 зроблено висновок про те, що враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАПтаКК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Положеннями\~ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантується існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145. Аналіз практики ЄСПЛ стосовно порушеного заявницею питання свідчить, що питання можливості отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі ст. 3 ЄСПЛ, а також права на життя згідно ст. 2 та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно ст. 8 ЄСПЛ. Суд вважає, що наведені заявницею фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви доказами свідчать про обґрунтованість вимог заявниці, що є підставою для вжиття відповідних заходів реагування, визначених законом. З огляду на встановлені судом обставини, суд погоджується з доводами та поясненнями заявниці щодо наявності психологічного та фізичного насильства з боку [PERSON] , що виражається в постійних погрозах, застосуванні фізичної сили відносно неї, у зв`язку з чим вона також зверталась до правоохоронних органів з приводу незаконних дій її сина. Отже, [PERSON] як особа, яка постраждала від такого насильства потребує захисту у порядку передбаченому\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи викладене, суд вважає, що обмежувальний припис строком на 6 місяців буде достатнім для наданням [PERSON] можливості виправитися, оскільки сторони мають родинні зв`язки. Відповідно до ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. Згідно вимог ч. 4\~ст. 350-6 ЦПК України\~рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: approved