Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, мотивуючи його тим, що 10 січня 2012 року постановою слідчого в особливо важливих справах прокуратури Вінницької області С. Пликанчука на підставі матеріалів перевірки заяви громадянина [PERSON] щодо вимагання хабара відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу № 12420001 по факту одержання неправомірної вигоди за вчинення дій з використанням наданих повноважень, поєднаного з вимаганням, за ознаками злочину, передбаченого ст. 368-3 ч. 4 КК України. 10 січня 2012 року [PERSON] був затриманий органом досудового розслідування в порядку ст. 115 КПК України ( в ред. 1960 року). 13 січня 2012 року [PERSON] було пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину, передбаченого ст. 368-3 ч. 4 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді застави. Крім того, постановою слідчого в ОВС прокуратури Вінницької області Пликанчука С.В. від 16.01.2012 року [PERSON] був відсторонений від посади голови Вінницької обласної організації Товариства сприяння обороні України. Постановами слідчих прокуратури Вінницької області від 11.01.2012 року та 28.03.2012 року накладений арешт на майно, що [PERSON] належало на праві особистої власності. 29 березня 2012 року досудове слідство по вказаній кримінальній справі було закінчено та обвинувальний висновок, який 30.03.2012 року затверджений заступником прокурора Вінницької області, спрямований до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області. Вироком Хмільницького міськрайонного суду від 24 лютого 2014 року визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 170 000,00 грн. В подальшому Апеляційний суд Вінницької області ухвалою від 13.05.2014 року зазначений вирок скасував, а справу направив прокурору Вінницької області для організації додаткового розслідування. 16.06.2014 року старшим слідчим СУ УМВС України у Вінницькій області Касяном В.В. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 368-3 КК України з визначеною фабулою: « [PERSON] , являючись головою Вінницької обласної організації товариства сприяння оброні України, службовою особою юридичної особи приватного права, отримав від [PERSON] неправомірну вигоду в сумі 1 600 000 грн. за укладення договору купівлі - продажу будівлі та споруд, належних ТСО України, розташованих у м. Хмільнику по вул. Автодромна, 1-А». Кримінальне провадження зареєстровано за № 42014020000000098. 05.12.2014 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України, а 22.12.2014 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри. При цьому зміни стосувались виключно фактичних обставин, правова кваліфікація діянь не змінилась. 11.12.2014 року слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. 17.12.2014 року слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області своїм рішенням наклав додатковий арешт на майно [PERSON] 29.12.2014 \~ \~ \~ \~року старший прокурор відділу прокуратури Вінницької області Захарчук C.П. затвердив обвинувальний акт та спрямував його до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області. Зазначений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42014020000000098 надійшов до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області 06.01.2015 року і розглядався протягом 7 років 3 місяців 9 днів. При цьому перебував у провадженні всіх суддів зазначеного суду, а також у провадженні Калинівського районного суду Вінницької області. 14 квітня 2022 року прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Вінницької обласної прокуратури Зелениця Б.В. надав суду постанову про відмову від підтримання обвинувачення, яка затверджена заступником керівника Вінницької обласної прокуратури О. Смуригіним. Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14.04.2022 року прийнята відмова прокурора від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні № 42014020000000098 від 16.06.2014 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України та закрито дане кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності в його діянні складу зазначеного кримінального правопорушення. Судове рішення набуло законної сили 21 квітня 2022 року. [PERSON] вважає, що незаконними діями працівників органів прокуратури йому заподіяно моральної шкоди. Незаконні дії\~полягали у\~незаконному притягненні\~до кримінальної\~відповідальності, незаконному обранні запобіжного заходу, відсторонені від посади, накладенні арешту на майно, незаконних проведених слідчих дій, виїмок, обшуків. Внаслідок більш ніж 10 річного періоду досудового розслідування та судового розгляду [PERSON] втратив нормальні життєві зв`язки, матеріальне благополуччя сім`ї, втратив здоров`я. Саме через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності втратив роботу, оскільки був спочатку відсторонений, а в подальшому звільнений з посади голови Вінницької обласної організації Товариства сприяння обороні України. Втрата роботи та, відповідно, можливість отримувати заробітну плату, негативно вплинула на здоров`я. Загострилися хронічні захворювання, після перенесеного інфаркту стався рецидив. В жовтні 2012 року була встановлена 3 група інвалідності. [PERSON] тривалий час - з 16 січня 2003 року працював на посаді голови обласної організації Товариства сприяння обороні України. Був членом Вінницького обласного комітету ТСО України. За ці роки здобув авторитет і повагу не тільки серед працівників Вінницької організації, а й всього Товариства сприяння обороні України. Проте через необгрунтовані обвинувачення, поширення недостовірної інформації про вчинення корупційного злочину, в тому числі через засоби масової інформації, приниження, його стосунки з багатьма оточуючими, колегами по роботі і діловими партнерами припинилися. Моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях, переживаннях, завданих такими діями відповідачів, а також погіршенням стану здоров`я. Зокрема, безпідставне притягнення в якості обвинуваченого, постійне перебування в стресі, пов`язаному із слідчими діями і численними судовими засіданнями, призвело до кількох гіпертонічних кризів і подальшої стійкої гіпертонії, ряду серцево-судинних хвороб. [PERSON] потребує щоденного прийому ліків, нагляду лікарів, щорічного дворазового лікування в оздоровчих закладах. Період, за який нараховується відшкодування з 13.01.2012 року (дата постанови про притягнення як обвинуваченого) по 21.04.2022 року(дата набуття чинності ухвали суду про закриття кримінального провадження), тобто 10 років 3 місяці 9 днів (123 місяці 9 днів). 123 міс. * 6500грн. (мінімальна заробітна плата)+9 днів*216,67 грн. (6500грн.:30 днів)= 799500+1950,03= 801\~450,03 грн. Просив суд, стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України (01601 м. Київ, вул. Бастіонна,6, код ЄДРПОУ 37567646) на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] , адреса реєстрації та фактичного проживання: [ADDRESS] ) на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 1 500 000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , кожен окремо, позовні вимоги підтримали, за обставин викладених в справі, просили суд їх задовольнити. Представники відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні, кожна окремо, позовні вимоги не визнали, заперечували, щодо їх задоволення. 31.08.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Вінницької обласної прокуратур, у якому вказано, що відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення та закриття судом кримінального провадження стосовно [PERSON] не є достатньою та самостійною підставою стягнення моральної шкоди на підставі ЗУ «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду» та доказами такої шкоди. Вивчення ряду судових рішень у даній кримінальній справі засвідчило, що підставою для відмови прокурором від підтримання державного обвинувачення та закриття кримінального провадження відносно [PERSON] стало те, що судом визнано недопустимими ряд доказів(докази, які підтверджують обставини виявлення предмету неправомірної вигоди, оптичні носії інформації, тощо), а інші матеріали кримінального провадження, на думку суду, не доводять їх винуватість. 05.10.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Державної казначейської служби України, у якому вказано, що [PERSON] не надано жодного доказу про подання ним скарги на дії та рішення слідчого під час проведення стосовно нього досудового розслідування також не надано будь яких рішень будь яких органів, якими визнано при цьому незаконними стосовно [PERSON] дій чи бездіяльність органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, якими конкретно фактичними діями заподіяно приниження, яким чином завдано шкоди престижу та діловій репутації [PERSON] як голові товариства не надані, також докази порушення нормальних життєвих зв`язків, обставин та фактів утруднення спілкування і стосунків з працівниками товариства і оточуючими людьми. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц передбачено, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою особою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяно шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 10 січня 2012 року постановою слідчого в особливо важливих справах прокуратури Вінницької області С. Пликанчука на підставі матеріалів перевірки заяви громадянина [PERSON] щодо вимагання хабара відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу № 12420001 по факту одержання неправомірної вигоди за вчинення дій з використанням наданих повноважень, поєднаного з вимаганням, за ознаками злочину, передбаченого ст. 368-3 ч. 4 КК України (а.с.11-12). 10 січня 2012 року [PERSON] був затриманий органом досудового розслідування в порядку ст. 115 КПК України ( в ред. 1960 року). 13 січня 2012 року [PERSON] було пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину, передбаченого ст. 368-3 ч. 4 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді застави (а.с.13). Крім того, постановою слідчого в ОВС прокуратури Вінницької області Пликанчука С.В. від 16.01.2012 року [PERSON] був відсторонений від посади голови Вінницької обласної організації Товариства сприяння обороні України (а.с.14). Постановами слідчих прокуратури Вінницької області від 11.01.2012 року та 28.03.2012 року накладений арешт на майно, що [PERSON] належало на праві особистої власності (а.с.15-16). 29 березня 2012 року досудове слідство по вказаній кримінальній справі було закінчено та обвинувальний висновок, який 30.03.2012 року затверджений заступником прокурора Вінницької області, спрямований до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області (а.с.21-22). Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14.04.2022 року прийнята відмова прокурора від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні № 42014020000000098 від 16.06.2014 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України та закрито дане кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності в його діянні складу зазначеного кримінального правопорушення. Судове рішення набуло законної сили 21 квітня 2022 року (а.с.23-24). [PERSON] тривалий час - з 16 січня 2003 року працював на посаді голови обласної організації Товариства сприяння обороні України. Був членом Вінницького обласного комітету ТСО України (а.с. 25-32). Відповідно до виписного епікризу [PERSON] , який перебував на стаціонарному лікуванні в Військово медичному клінічному центрі Центрального регіону України з 10.09.2012 року по 18.09.2012 року, діагноз: наслідки закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку (1995р) у вигляді помірно вираженого астено невротичного та ести було - атактичного синдромів. Післятравматичний (1995р) деформуючий астеоартроз лівого гомілково стпоного суглобу ІІ ст., больовий синдром. ІХС: стабільна стенокардія напруги ІІ ФК, постінфарктний(06.08.2011р.) кардіосклероз. Фібриноліз (06.08.2011 року). Коронаросклероз. (КВГ 9.08.2012 р. стеноз ПКА, стеноз ПМША, згинаючої гілки). Стентування ПКА (10.08.2011р.) СН ІІ-А. Гіпертонічна хвороба ІІІ (третьої) ст.,ступінь1, ризик 4 (дуже високий). Хронічний некалькульозний холецистит. Хронічний панкреатит в стадії ремісії. Облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок. ХАН ІІ ІІІ ст. з порушенням кровообігу. Ангіосклероз сітківок обох очей. Остеохондроз шийного та грудного відділів хребта. Пептична виразка дванадцятипалої кишки, стадія ремісії (а.с.40). Відповідно до виписного епікризу № 3340, анамнез захворювання [PERSON] : на гіпертонічну хворобу, ІХС хворіє тривалий час, переніс гострий Q інфаркт міокарда в серпні 2011 року. В тому ж році проведено КВГ та стентування ПКА. Системно приймає медикаментозну терапію. Погіршення самопочуття протягом місяця, коли посилився головний біль, наросла загальна слабкість, періодичний стискаючий біль в ділянці серця. Госпіталізований в кардіологічну клініку на обстеження та лікування (а.с.41). Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1-3ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані норми закону, кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів. Суд при винесенні рішення бере до уваги кожен доказ окремо, та оцінює їх в сукупності з іншими доказами. Згідно ст. 13 ЦПК України, диспозитивність цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто, розглядаючи справу, суд не має права виходити за межі позовних вимог. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. За положеннями, передбаченими статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Згідно п. 1 ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Водночас, частинами 1 та 2 ст. 12 Закону передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в п. п. 1, 3, 4 ст. 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Системний аналіз вказаних норм, дає підстави дійти висновку про те, що законодавець поклав саме на державу обов`язок з відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. При цьому, незаконність дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду повинна бути встановлена у законному порядку. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. У відповідності до положень ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен в підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо. Як зазначає позивач незаконні дії полягали у незаконному притягненні до кримінальної відповідальності, незаконному обрані запобіжного заходу, відсторонені від посади, накладені арешту на майно, незаконно проведених слідчих дій, виїмок, обшуків. Внаслідок більш ніж 10 річного періоду досудового розслідування та судового розгляду позивач втратив нормальні життєві зв`язки, матеріальне благополуччя сім`ї, втратив здоров`я. Саме через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] втратив роботу, оскільки був спочатку відсторонений, а в подальшому звільнений з посади голови Вінницької обласної організації Товариства сприяння обороні України. Втрата роботи, та відповідно, можливість отримувати заробітну плату негативно вплинула на його здоров`я. Загострилися хронічні захворювання, після перенесеного інфаркту стався рецидив. В жовтні 2012 року [PERSON] була встановлена 3 група інвалідності (а.с.34). [PERSON] тривалий час з 16.01.2003 року працював на посаді голови обласної організації Товариства сприяння обороні України. Був членом Вінницького обласного комітету ТСО України. За ці роки здобув авторитет і повагу не тільки серед працівників Вінницької організації, а й всього Товариства сприяння обороні України. Проте, через необґрунтовані обвинувачення, поширення недостовірної інформації про вчинення корупційного злочину, в тому числі через засоби масової інформації, приниження, стосунки з багатьма оточуючими, колегами по роботі і діловими партнерами припинилися. Моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях, переживаннях, завданих такими діями відповідачів, а також погіршенням стану здоров`я. Зокрема, безпідставне притягнення в якості обвинуваченого, постійне перебування в стресі, пов`язаному із слідчими діями і численними судовими засіданнями, призвело до кількох гіпертонічних кризів і подальшої стійкої гіпертонії, ряду серцево судинних хвороб. [PERSON] потребує щоденного прийому ліків, нагляду лікарів, щорічного дворазового лікування в оздоровчих закладах. Згідно зі ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Разом з тим, відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20). Моральна шкода, завдана органами Національної поліції України та прокуратури є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, а тому підлягають стягненню кошти на відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на підставі статей 1174, 1176 ЦК України. Відповідний правовий висновок щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173,1174 ЦК України викладено у правовому висновку Верховного Суду України у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14- 298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік», мінімальна заробітна плата із 01.01.2022 року, тобто на час розгляду даного спору по суті, - становить 6 500,00 грн. Таким чином, гарантований мінімальний розмір моральної шкоди, яка завдана [PERSON] , складає - 801 450 грн., виходячи з такого розрахунку. Період, за який нараховується відшкодування - з 13.01.2012 року (дата постанови про притягнення як обвинуваченого) по 21.04.2022 року (дата набуття чинності ухвали суду про закриття кримінального провадження), тобто 10 років 3 місяці 9 днів ( 123 місяці 9 днів). 123 міс. х 6500 грн. + 9 дн. х 216,67 грн. (6500 грн. : 30 дн.) = 799 500 + 1950,03 = 801 450, 03 грн. З урахуванням вище викладено позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме в розмірі 801 450 грн. Разом із тим, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає до відшкодування [PERSON] , суд враховує обставини даної справи, характер, обсяг та глибину моральних страждань, яких зазнав позивач, що зумовлені значним (понад десять років) періодом перебування під слідством та судом. Що призвело до значних вимушених змін у життєвих зв`язках позивача, погіршення його стосунків з оточуючими, спричинили появу негативних психоемоційних змін та зумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів для відновлення попереднього стану, а тому, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, суд приходить до переконання, що розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь позивача слід визначити у сумі 801 450 грн. На думку суду, зазначений розмір відшкодування повною мірою відповідає обсягу моральних страждань, завданих позивачу внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та є належною та необхідною компенсацією для відновлення його попереднього морального та психоемоційного стану, налагодження подальших життєвих стосунків, відновлення почуття справедливості та рівня довіри до правоохоронних органів системи правосуддя в цілому. Зазначені висновки суду узгоджуються із правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №383/596/15, у постановах Верховного Суду від 04.06.2018 року у справі №489/2492/17, від 13.06.2018 року у справі №464/6863/16, від 21.06.2018 року у справі № №205/119/17, від 25.07.2018 року у справі № 607/14493/16-ц, від 19.09.2018 року у справі №534/955/17, від 19.12.2018 року №214/5262/15-ц. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно із частиною 1 статті 82, частиною 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу, а тому вона має бути відповідачем у справі. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від від 15 квітня 2015 року № 215, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган(органи) державної влади. Таким органом у цій справі є Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, що здійснює повернення коштів з державного бюджету). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 року в справі 910/23967/16 прийшла до висновку, що у справах про стягнення коштів з Державного бюджету України у резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі №199/6713/14-ц. Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду здійснюється безпосередньо з Державного бюджету України. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Як зазначає Європейський суд з прав людини, практика якого згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України є джерелом права, деякі форми моральної шкоди, включаючи емоційні пригніченість та страждання, за самою їх природою не завжди можуть бути підтверджені якимось конкретним доказами (п.96 рішення в справі Abdulaziz , Cabales and Balkandali v. the United Kingdom від 28.05.1985р.). Враховуючи вищенаведене, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення на його користь з Державного бюджету України 801 450 грн. гривень грошового відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до пункту 13 частини 2 статті 3 Закону україни "Про судовий збір" судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, не справляється. На підставі викладеного,

Outcome: partial