Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

17.02.2022 позивач звернулася до Козівського районного суду Тернопільської області із позовом до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради про визнання незаконним наказу про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, стягнення моральної шкоди. 1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1. Позиція позивача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.01.2021 її на підставі наказу №9-К від 14.01.2021 року прийнято на посаду бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради. Згідно Наказу №68-к від 13.04.2021 року 13.04.2021 її звільнено з займаної посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради у зв`язку зі скороченням чисельності працівників відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 09.12.2021 визнано незаконним та скасовано наказ начальника Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради від 13.04.2021 № 68-к «Про звільнення [PERSON] », поновлено [PERSON] на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 47447 грн. Позивач стверджує, що не отримавши повідомлення про добровільне виконання вказаного рішення, виявила намір скористатися своїм правом на примусове виконання. відповідно 31.12.2021 відкрито виконавче провадження №68028914. Наказом №157-к від 09.12.2021 «Про виконання рішення суду» скасовано наказ начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради від 13.04.2021 року №68-к «Про звільнення [PERSON] »; запис в трудовій книжці [PERSON] про звільнення 13.04.2021 року з займаної посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради визнано недійсним; [PERSON] на посаді бухгалтера групи централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради поновлено з 23 грудня 2021 року. Разом із тим, позивач зазначає, що її було ознайомлено із наказом лише 04.01.2022, коли вона безпосередньо з`явилася до відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради та була допущена до виконання обов`язків. Вказала, що Попередженням про можливе вивільнення №01 від 04.01.2022 її повідомлено про можливе звільнення у зв`язку з відсутністю вакантної посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради. 30.12.2021 року отримала акти №3, №4, №5 про відсутність її на робочому місці 23, 24, 28 грудня 2021 року та лист за підписом в.о. начальника відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради з проханням надати упродовж робочого дня письмові пояснення з цього приводу. 31.12.2021 позивач скерувала листа роботодавцю та повідомила, що вважається такою, що на неї не розповсюджуються правила внутрішнього трудового розпорядку, зіславшись на те, що не є ознайомленою із наказом про поновлення її на посаді. Наказом начальника відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради Марії Іваніцької № 02-к від 13.01.2022 «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на [PERSON] » позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Наказом № 03-к від 13.01.2022 позивача 14.01.2022 звільнено з займаної посади бухгалтера групи централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради за прогул без поважних причин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. На думку позивача таке звільнення є незаконним. Поряд із цим, зазначила, що оскільки її незаконно звільнено, а рішення про поновлення на роботі відповідачем не виконувалося протягом тривалого періоду часу, за цей час вона не отримувала заробітної плати та була позбавлена засобів до існування, що в результаті призвело до моральних страждань, оскільки зазнала вимушених змін у житті, пов`язаних з відсутністю роботи, була позбавлена звичайного ритму життя, зазнала зниження її ділова репутація та вказані обставини вимагали від неї додаткових зусиль для організації мого життя, а тому вважає, що відповідачем їй завдано моральну шкоду. На підставі наведеного просила, визнати незаконним та скасувати наказ начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради за №03-к від 13.01.2022 року про звільнення її з посади бухгалтера групи централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради за прогул без поважних причин. Поновити [PERSON] на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради. Стягнути з Відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.01.2022 року по день ухвалення судового рішення, компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу за період з 14 квітня 2021 року по 14 січня 2022 року, що підлягала виплаті в день звільнення 14 січня 2022 року, моральну шкоду завдану відповідачем у розмірі 20000 гривень. У судовому засіданні представник позивача адвокат Сковронський Т. С. позицію викладену у позовній заяві підтримав, зазначив, що вважає звільнення [PERSON] неправомірним та таким, що здійснене із порушенням вимог законодавства. 1.2. Позиція відповідача. 08.04.2022 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого з наведеними позивачем обставинами та правовими підставами позову відділ освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради не погоджується, з наступних підстав. Так, на виконання рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 09.12.2021 в справі № 951/405/21, відділом освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради видано наказ від 09.12.2021 №157-к «Про виконання рішення суду». 21.12.2021 [PERSON] ознайомлено з наказом від 09.12.2021 № 157 -к «Про виконання рішення суду», який був зачитаний вголос [PERSON] та особисто нею прочитаний в присутності свідків. Позивач відмовилась ставити свій підпис на зазначеному вище наказі про ознайомлення, мотивуючи тим, що станом на 21.12.2021 не отримала повної версії судового рішення, про що був складений відповідний акт №1 фіксації відмови від ознайомлення з документами від 21.12.2021. Представник відповідача стверджує, що [PERSON] ознайомлена про факт її поновлення на роботі та обов`язок приступити до виконання посадових обов`язків з 23.12.2021 року з дати поновлення її на роботу, про що свідчать додатково зафіксовані телефонограми від 20.12.2021 та 22.12.2022. Вважає, що [PERSON] , була належним чином повідомлена про поновлення її на роботі, не приступила до виконання своїх посадових обов`язків з 23.12.2021 по 31.12.2021 включно, про що складено акти про відсутність працівника на робочому місці впродовж робочого дня: акт №3 від 23.12.2021, акт №4 від 24.12.2021, акт №5 від 28.12. 2021, акт №6 від 30.12.2021, акт №7 від 31.12.2021, в подальшому позивачу надіслано лист про надання пояснення щодо відсутності на робочому місці. [PERSON] направлено листа від 24.12.2021 №1079 про те, що на виконання рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 09.12.2021 вона повинна надати свої банківські реквізити для виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, на що позивачем не було відреаговано. 04.01.2022 позивачу скеровано лист про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з яким вона ознайомилася, про що свідчить її підпис. Зазначила, що позивач була письмово попереджена про можливе вивільнення попередженням від 01.01.2022, з яким позивач ознайомилася, одночасно, позивачу було запропоновано ряд вакантних сад для подальшого працевлаштування, від яких вона відмовилася. Відповідно до протоколу №1 від 10.01.2022 року засідання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарної справи відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради вирішено отримати від [PERSON] письмові пояснення щодо причин її неявки на робоче місце з 03.12.2021 по 31.12.2021. Відповідно до протоколу №2 від 13.01.2022 засідання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарної справи відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради, комісія вирішила визнати відсутність [PERSON] на роботі з 23.12.2021 року по 31.12.2021 як відсутність на робочому місці без поважних причин, що є прогулом та в акті службового розслідування рекомендувати застосувати до [PERSON] - бухгалтера групи централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради звільнення. Рішення прийнято комісією одноголосно та зачитано [PERSON] 13.01.2022 дисциплінарною комісією складено акт службового розслідування, комісія рекомендувала застосувати захід дисциплінарного стягнення до [PERSON] у вигляді звільнення. Так, наказом № 02-к від 13.01.2022 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Наказом № 03-к від 13.01.2022 позивача 14.01.2022 звільнено із займаної посади бухгалтера групи централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради за прогул без поважних причин. На підставі наведеного, вважає позовні вимоги та обставини на які, посилається позивач безпідставними та просила відмовити в задоволенні таких. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, підтримали та просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Акцентували увагу суду, що рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 09.12.2021 ними виконано, із чим позивач була ознайомлена. 2. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 23.02.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу, з дня отримання ухвали десятиденний термін для усунення недоліків. 23.03.2022 на адресу суду надійшла заява на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху згідно якої позивач повідомила, що недоліки усунуто, шляхом сплати судового збору. На підтвердження долучила оригінал квитанції про сплату судового збору. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 28.03.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Відповідачем подавалися до суду заяви, зареєстровані в канцелярії суду 27.07.2022, про виклик свідків, проте враховуючи, що заяви про виклик свідків відповідачем подано з пропущенням строку для їх заявлення і відповідачем ніяким чином не обґрунтовано, чому такі заяви не подавалися раніше, суд відповідно до положень ч. 2 ст. 222 ЦПК України ухвалою судового засідання від 25.08.2022 залишив такі заяви без розгляду. 3. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що згідно наказу № 9-К від 14.01.2021 [PERSON] було прийнято на посаду бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, молоді та спорту Козівської селищної ради, відповідно до запису трудової книжки. Наказом №68-К від 13.04.2021 [PERSON] звільнено з посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, молоді та спорту Козівської селищної ради у зв`язку у зв`язку із зміною структури та штату працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 09.12.2021 визнано незаконним та скасовано наказ начальника Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради від 13.04.2021 № 68-к «Про звільнення [PERSON] », поновлено [PERSON] на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради та стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 47447 (сорок сім тисяч чотириста сорок сім) гривень 78 копійок за вирахуванням відповідних податків і зборів. В силу дії ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою старшого державного виконавця Герелевич О. М. від 31.12.2021 відкрито виконавче провадження №68028914 на підставі виконавчого листа №951/405/21 виданого 21.12.2021. На виконання вказаного рішення суду начальником відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради видано наказ №157-к від 09.12.2021 «Про виконання рішення суду», яким скасовано наказ начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради від 13.04.2021 року №68-к «Про звільнення [PERSON] »; запис в трудовій книжці [PERSON] про звільнення 13.04.2021 із займаної посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради визнано недійсним; [PERSON] на посаді бухгалтера групи централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради поновлено з 23 грудня 2021 року та доручено провести відповідні виплати. 21.12.2021 відповідачем було ознайомлено [PERSON] із наказом №157-к від 09.12.2021 року «Про виконання рішення суду», шляхом зачитування, разом із тим [PERSON] від підпису про ознайомлення відмовилася, про що складено акт №1 фіксації відмови від ознайомлення з документами від 21.12.2021. 20.12.2021 та 22.12.2021 начальником відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради Марією Іваніцькою, [PERSON] повідомлено про її поновлення на посаді та необхідність з`явитися для виконання посадових обов`язків, про що складено телефонограми. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач стверджує, що [PERSON] була належно повідомленою про її поновлення на посаді, однак всупереч вимогам для виконання посадових обов`язків не з`являлася, про що було складено акти про відсутність працівника на робочому місці впродовж робочого дня: акт №3 від 23.12.2021, акт №4 від 24.12.2021, акт №5 від 28.12. 2021, акт №6 від 30.12.2021, акт №7 від 31.12.2021. В подальшому позивачу було скеровано лист №1086 від 28.12.2021 із проханням надання пояснення щодо її відсутності на робочому місці. Згідно пояснень [PERSON] від 04.01.2022, позивач стверджує, що вважається ознайомленою із наказом №157 від 09.12.2021 про поновлення її на посаді, відтак до цього моменту не є працівником відділу на якого розповсюджуються правила внутрішнього трудового розпорядку. [PERSON] ознайомилася із правилами внутрішнього трудового розпорядку 04.01.2022, про що свідчить розписка [PERSON] від 04.01.2022. Одночасно, 04.01.2022 [PERSON] попереджено про можливе вивільнення, у зв`язку із відсутністю вакантної посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що свідчить попередження про можливе вивільнення від 04.01.2022. Відповідно до протоколу №1 від 10.01.2022 засідання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарної справи відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради вирішено отримати від [PERSON] письмові пояснення щодо причин її неявки на робочому місці з 03.12.2021 по 31.12.2021. Як вбачається із пояснень наданих [PERSON] 13.01.2022, позивач зазначила,що не була ознайомленою із наказом про її поновлення на посаді, відтак правила внутрішнього трудового розпорядку не неї не поширюються. Зауважила, що станом на день складення актів про відсутність її на робочому місці не перебувала із відділом освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради у трудових відносинах. Відповідно до протоколу №2 від 13.01.2022 засідання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарної справи відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради, комісія вирішила визнати відсутність [PERSON] на роботі з 23.12.2021 року по 31.12.2021 як відсутність на робочому місці без поважних причин, що є прогулом та в акті службового розслідування рекомендувати застосувати до [PERSON] - бухгалтера групи централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради звільнення. Рішення прийнято комісією одноголосно та зачитано [PERSON] 13.01.2022 дисциплінарною комісією складено акт службового розслідування, комісія рекомендувала застосувати захід дисциплінарного стягнення до [PERSON] - у вигляді звільнення. В подальшому, наказом начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради Марії Іваніцької № 02-к від 13.01.2022 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Наказом начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради Марії Іваніцької № 03-к від 13.01.2022 року [PERSON] 14.01.2022 звільнено із займаної посади бухгалтера групи централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради за прогул без поважних причин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 4. Позиція суду та її нормативно-правове обґрунтування. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, доходить таких висновків. Відповідно до ст.4 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Це право забезпечується обов`язком держави створювати громадянам умови для повного його здійснення, гарантувати рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовувати програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Однак це конституційне право громадянина не може пов`язуватись лише з певною формою трудового договору, який укладається громадянином відповідно до його волевиявлення. Враховуючи викладене та виходячи зі змісту частини третьої\~статті 21 Кодексу законів про працю України, трудові контракти можуть укладатись у випадках, передбачених як законами, так і постановами Верховної Ради України, указами Президента України, декретами та постановами Кабінету Міністрів України, прийнятими в межах їх повноважень. Нормативні акти Президента України як глави держави (стаття 102 Конституції України) і Кабінету Міністрів України як вищого органу у системі органів виконавчої влади (стаття 113 Конституції України) обов`язкові до виконання на території держави (статті\~106\~і\~117 Конституції України), вони встановлюють загальнообов`язкові правила, мають універсальний характер і є складовою частиною законодавства України. Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Загальна декларація прав людини (ООН, 1948 рік) у статті 23 проголошує, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття; на рівну оплату за рівну працю; кожен працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Для захисту своїх інтересів кожна людина має право створювати професійні спілки і входити до професійних спілок. Європейська соціальна хартія (переглянута) (1996 рік) у статті 1 передбачає право на працю, для забезпечення ефективного здійснення якого Сторони зобов`язуються: визнати однією зі своїх найголовніших цілей і одним зі своїх найголовніших обов`язків досягнення та підтримання якомога високого і стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості; ефективно захищати право працівника заробляти собі на життя професією, яку він вільно обирає; створювати безкоштовні служби працевлаштування для всіх працівників або забезпечувати їхнє функціонування; забезпечувати належну професійну орієнтацію, підготовку та перекваліфікацію або сприяти їм. Згідно з Міжнародним пактом про економічні, соціальні і культурні права (ООН, 1966 рік), кожна людина має право на працю, що включає її право на отримання можливості заробляти на життя працею, а держава повинна вживати заходів з метою повного здійснення цього права (ст.6). Положеннями статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1982 року № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» установлено, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавцеві. Стаття 2 Кодексу законів про працю\~передбачає основні трудові права працівників. Право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Відповідно до вимог\~ст. 3 Кодексу законів про працю України\~(далі -\~КЗпП) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно зі\~ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 142 КЗпП України, встановлено, що трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і профспілкового комітету на основі типових правил. Статтею 139 КЗпП України\~передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Згідно зі ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, з яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. За частиною першою\~статті 147-1 КЗпП України\~дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. У\~статті 148 КЗпП України\~визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до положень\~статті 149 КЗпП України\~до застосування дисциплінарного стягнення власник зобов`язаний зажадати від працівника письмові пояснення. Тобто законодавець чітко визначив, що всі дії щодо процедури притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, законом роботодавця зобов`язано провести до його застосування. Порушення трудової дисципліни - це невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Трудові обов`язки працівника визначаються у посадовій (робочій) інструкції.\~КЗпП України\~не містить переліку випадків, в яких може застосовуватися догана чи звільнення. Притягнення до дисциплінарної відповідальності і накладення стягнення - це право роботодавця, а не його обов`язок. При визначенні виду стягнення враховуються попередня робота працівника, його ставлення до праці. До застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від працівника письмові пояснення. Якщо працівник відмовився від цього, власник повинен скласти акт про відмову від дачі пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни. Власник підприємства зобов`язаний, застосовуючи певний вид дисциплінарного стягнення, видати наказ (розпорядження), в якому в обов`язковому порядку зазначити мотиви застосування стягнення. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Отже, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Разом з цим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15. 4.1. Щодо вимоги про визнання незаконним наказу та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. Як установлено судом, рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 09.12.2021 визнано незаконним та скасовано наказ начальника Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради від 13.04.2021 № 68-к «Про звільнення [PERSON] » та постановлено поновити [PERSON] на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради. В силу ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Частина сьома статті 235 КЗпП України передбачає, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Поновлення на роботі також включає допуск працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16 (провадження № 61-29024св18),від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61- 12857св18), від 17 червня 2020 року(провадження №№ 61-39740св18). У разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду.(Постанова ВС від 13.02.2019 року у справі №756/6746/16-ц). При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.(ч.4 ст.263 ЦПК). Як установлено в ході судового розгляду, Наказом №157-к від 09.12.2021 «Про виконання рішення суду» скасовано наказ начальника відділу освіта, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради від 13.04.2021 №68-к «Про звільнення [PERSON] »; запис в трудовій книжці [PERSON] про звільнення 13.04.2021 із займаної посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради, у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визнано недійсним; поновлено [PERSON] на посаді бухгалтера групи централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради з 23 грудня 2021 року. Разом з\~тим,\~поновлення працівника\~на роботі\~відбувається на\~підставі рішення\~суду,\~яким визнано\~таке звільнення\~незаконним, з дати звільнення працівника, а не з дати винесення судом відповідного рішення. Таким чином, оскільки днем звільнення [PERSON] та останнім днем перебування у трудових відносинах є 13.04.2021, то у даному випадку [PERSON] слід було поновити на роботі з 14.04.2021. Зазначення дати поновлення 23.12.2021 є взагалі незрозумілим суду. Також суд установив, що поновлення позивача на посаді бухгалтера групи централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради проведене відповідачем з порушенням ряду інших норм закону. Зокрема, відповідно до Положення про відділ освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради, затвердженого рішенням дванадцятої сесії Козівської селищної ради восьмого скликання від 28 жовтня 2021 року №1041 (п. 1.1) Відділ освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради є виконавчим органом Козівської селищної ради, створюється селищною радою, підзвітний і підконтрольний селищній раді, підпорядкований виконавчому комітету селищної ради та селищному голові, а з питань здійснення делегованих повноважень підконтрольний відповідним органам виконавчої влади. Пунктом 1.4 Положення визначено, що працівники Відділу є посадовими особами та службовцями органу місцевого самоврядування. Структура та чисельність відділу затверджується селищною радою. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» служба в органах місцевого самоврядування це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом. Статтею 2 вищевказаного Закону визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно- дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Відповідно до рішення третьої сесії Козівської селищної ради восьмого скликання від 23 березня 2021 року № 242 «Про внесення зміни до рішення селищної ради від 29.01.2021 р. №114 «Про структуру і штатну чисельність відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради та структурних підрозділів» затверджено з 23 березня 2021 року структуру і штатну чисельність відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради та структурних підрозділів. Із вказаного рішення вбачається, що у структурному підрозділі «Централізована бухгалтерія відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради» наявні наступні посади: головний бухгалтер у кількості 1 посада, заступник головного бухгалтера у кількості - 1, фахівець з публічних закупівель у кількості - 1, бухгалтер у кількості - 6, економіст у кількості -1 (копія рішення додається, оригінал у відповідача). . Разом з тим, із пояснень, наданих у ході судового розгляду справи начальником відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради [PERSON] «на яку посаду згідно штатного розпису поновили [PERSON] у відділі освіти, культури, молоді та спорту», вбачається, що її поновили «поза штатом». Також згідно Попередження про можливе вивільнення №01 від 04.01.2022, [PERSON] повідомлено про можливе звільнення у зв`язку з відсутністю вакантної посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Так само із копії наказу начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради Іваніцької М. М. №158-к від 09.12.2021 «Про введення позаштатної одиниці бухгалтера» введено 09.12.2022 позаштатну одиницю бухгалтера групи централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради, встановивши оплату праці відповідно до ЄТС 9 розряд; затверджено позаштатний розпис групи централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради станом на 09.12.2021. Проте, датою введення відповідної позаштатної одиниці, як вбачається із самого наказу, є 09.12.2022. Окрім того, суд зазначає, що винесення такого наказу начальником відділу відбулося поза межами її повноважень, всупереч Пункту 1.4 Положення про відділ освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради, затвердженого рішенням дванадцятої сесії Козівської селищної ради восьмого скликання від 28 жовтня 2021 року №1041. Щодо дати ознайомлення позивача із наказом про поновлення на роботі та її допуску до фактичного виконання трудових обов`язків. Так судом установлено, позивач вживала заходів до примусового виконання рішення від 09.12.2021, оскільки не була фактично допущена до виконання свої роботи. Так, 20.12.2021 позивач звернулася до Козівського районного суду Тернопільської області з заявою про видачу виконавчого листа, та отримавши такий направила до Відділу примусового виконання рішень Управління у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) заяву про примусове виконання рішення суду та виконавчий лист, виданий Козівським районним судом Тернопільської області, що вбачається із копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення додається, оригінал у позивача. 31.12.2021 відкрито виконавче провадження №68028914 з виконання виконавчого листа №951/405/21 виданого 21.12.2021 Козівським районним судом Тернопільської області, що вбачається із копії постанови. Із наказом №157-к від 09.12.2021 «Про виконання рішення суду» позивача було ознайомлено лише 04.01.2022, коли вона безпосередньо з`явилася до відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради, що підтверджується її особистим підписом на наказі у пункті «Ознайомлена: Кузьмінська О. М.». У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що до 04.01.2022 позивачу було належним чином вручено наказ про поновлення на роботі та допущено до роботи, ознайомлено під підпис з правилами внутрішнього трудового розпорядку. Так, із наявної у матеріалах справи телефонограми, на яку покликається відповідач, не вбачається, що [PERSON] ознайомлено із посадовою інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку. [PERSON] ознайомилася із правилами внутрішнього трудового розпорядку 04.01.2022, про що свідчить розписка [PERSON] від 04.01.2022. Також 04.01.2022 було зроблено відповідний запис до трудової книжки та допущено позивача до виконання її обов`язків. За змістом норми п. 4 ст. 40 КЗпПУ обов`язковою умовою звільнення працівника за прогул є його відсутність на роботі без поважних причин більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня. Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4ст.40 КЗпП, суди повинні виходити із того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Відсутність працівника на роботі без поважних причин (прогул) за своєю правовою природою є грубим порушенням трудової дисципліни. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причин такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені статтею 76 ЦПК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2018 року у справі № 235/2284/17 (провадження № 61-72св17) зроблено висновок, що «основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника». Отже неналежне повідомлення [PERSON] про її поновлення на роботі, фактичний недопуск до роботи, не ознайомлення з посадовою інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку свідчать про порушення трудового законодавства незаконність дій з боку уповноважених осіб відповідача на виконання рішення суду. Таким чином, відсутність [PERSON] на робочому місці з 23.12.2021, 24.12.2021, 28.12.2021, 30.12.2021, 31.12.2021, зафіксована у відповідних актах про відсутність працівника на робочому місці та відображена в акті службового розслідування від 13.01.2022, відбулась не з вини останньої, а внаслідок порушень трудового законодавства, права на працю позивача з боку уповноважених осіб відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради, що стало підставою для видачі незаконного наказу про звільнення за прогулу від 13.01.2022, який підлягає безумовному скасуванню. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку, свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі, задовольнивши позовні вимоги в цій частині. 4.2. Щодо позовних вимог, які стосуються стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. За правилами частини другої статті 235\~КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. За змістом\~ст. 241-1\~КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Отже, якщо в наказі про звільнення зазначено звільнити з певної дати, працівник вважатиметься звільненим з наступного дня після того дня, з якого починається строк звільнення. Зазначене підтверджується і п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29 липня 1993 року № 58, де прямо зазначається, що «днем звільнення вважається останній день роботи». Тобто день звільнення це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 03-к від 13.01.2022 [PERSON] звільнена з 14.01.2022. Таким чином, днем звільнення [PERSON] та останнім днем перебування у трудових відносинах є 14.01.2022, тому він оплачується заробітною платою. Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу починається з наступного дня після звільнення, тобто з 15.01.2022. Середній заробіток за час вимушеного прогулу слід стягнути з 15.01.2022 по день прийняття рішення, який слід вирахувати,

Outcome: partial