Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Яременко І.О. звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому, з урахування заяви про уточнення позовних вимог, просить визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 5/7 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] звернулася із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просить визнати за нею право власності на 2/7 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування позовної заяви позивачка за первісним позовом [PERSON] покликається на те, що згідно витягу із погосподарської книги с. Журавків, станом на 30.06.1990 будинковолодіння по [ADDRESS] рахувалося за колгоспним двором, де були зареєстровані: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - онук, [PERSON] - онука, [PERSON] - онук, [PERSON] - онук. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/7 частині будинку. [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшла належна йому 1/7 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Заповіту [PERSON] не залишав, а тому спадкування відбулося за законом. На момент смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги спадкування за законом були його дружина [PERSON] , мати [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спадщину не прийняли у жоден із передбачених законом способів. Натомість відповідачка - [PERSON] у визначений законом термін звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу, а 22.07.2002 їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом відносно грошових вкладів, що входили у склад спадщини. Таким чином, маючи свою 1/7 частину будинку та фактично успадкувавши 1/7 частину будинку, належну [PERSON] , [PERSON] стала фактичним власником 2/7 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , однак юридично право власності на частини будинку не оформляла. [INFO] померла свекруха позивачки [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшла належна їй 1/7 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , а також право на земельну частку (пай) на території Бережницької сільської ради. У виконкомі сільської ради від імені [PERSON] було посвідчено заповіт від 01.04.2004 за №8 в користь [PERSON] . Згодом позивачка звернулася до приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Гивель Г.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу, а 08.05.2018 їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом відносно земельної частки (паю) на території Бережницької сільської ради. Спадкові права відносно частини будинку після смерті [PERSON] позивачка юридично не оформляла. Таким чином, маючи свою 1/7 частину будинку та успадкувавши 1/7 частину будинку після смерті своєї свекрухи, позивачка стала фактичним власником 2/7 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . [INFO] помер син позивачки [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої, увійшла належна йому 1/7 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Заповіту від імені [PERSON] не посвідчувалося, а тому спадкування відбулося за законом. [PERSON] своєї сім`ї не мав, а тому єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після його смерті була позивачка, яка постійно проживала із сином на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, а тому вважається такою, що її прийняла, однак юридично не оформила своїх спадкових прав. Таким чином, маючи свої 2/7 частини будинку та фактично успадкувавши 1/7 частину будинку після смерті свого сина [PERSON] , позивачка, стала фактичним власником 3/7 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . [INFO] помер син позивачки [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна йому 1/7 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . [PERSON] заповіту не залишав, а тому спадкування відбулося за законом. Покійний своєї сім`ї не мав, а тому єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після його смерті була позивачка, яка постійно проживала із сином на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, а тому вважається такою, що її прийняла, однак юридично не оформила своїх спадкових прав. Таким чином, маючи свої 3/7 частини будинку та фактично успадкувавши 1/7 частину будинку після смерті свого сина [PERSON] , позивачка стала фактичним власником 4/7 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Згодом позивачка вирішила юридично оформити спадкові права на будинок, а тому 20.07.2022 звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу із метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого сина [PERSON] однак нотаріус її відмовив. Причиною відмови стало те, що у позивачки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Відповідач [PERSON] не претендує на свою частку житлового будинку та відмовляється від неї на користь позивачки, саме тому вона на даний час являється фактичним власником 5/7 частин вищевказаного будинковолодіння. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивачка немає можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS] та який фактично є у її власності, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] мотивує свої зустрічні позовні вимоги тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після смерті батька відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшла належна йому 1/7 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги спадкування за законом були його дружина [PERSON] , мати [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спадщину не прийняли у жоден із передбачених законом способів. Натомість, [PERSON] у визначений законом термін звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №102, а 22.07.2002 їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом відносно грошових вкладів, що входили у склад спадщини. Таким чином, маючи свою 1/7 частину будинку та фактично успадкувавши 1/7 частину будинку, належну [PERSON] , [PERSON] стала фактичним власником 2/7 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , однак юридично право власності на частини будинку не оформляла. Враховуючи ту обставину, що на даний час [PERSON] не має можливості юридично оформити право власності на 2/7 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 29.08.2022 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 16.09.2022 /а.с.43-44/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 16.09.2022 витребувано у Жидачівській державній нотаріальній конторі Львівської області, спадкову справу №102, заведену після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а підготовче засідання відкладено на 06.10.2022 /а.с.58-59/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 06.10.2022 на підставі клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з потребою уточнити (зменшити) позовні вимоги підготовче засідання відкладено на 20.10.2022 /а.с. 63/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 20.10.2022, судом прийнято зустрічний позов [PERSON] підготовче судове засідання закрито, а справу призначено до судового розгляду на 28.10.2022 /а.с.82-83/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 28.10.2022, повернуто судовий збір представнику позивачки [PERSON] адвокату Яременку І.О. /а.с.85-86/. Розгляд справи по суті відбувся 28.10.2022 року без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, а її представник адвокат Яременко І.О. через канцелярію суду подав заяву про проведення судового засідання у відсутності позивачки та її представника. Уточнені позовні вимоги підтримує, а зустрічні вимоги визнає. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду, подала заяву в якій розгляд справи просить проводити без її участі, уточнені позовні вимоги за первісним позовом визнає, а зустрічні позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивачки. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явився, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Окрім того повідомив, що він до 15 квітня 1991 року більше трьох років поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства колгоспного двору, а тому на частку у майні колгоспного двору не претендує та відмовляється від частки у спадковому майні у цьому ж дворі на користь [PERSON] . Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 28.10.2022, є дата складення повного тексту судового рішення - 31.10.2022. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 26.01.1974, [PERSON] 26.01.1974 у смт. Журавно Жидачівського району Львівської області одружився із [PERSON] та після одруження дружині присвоєно прізвище - [PERSON] /а.с.8/. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 16.11.1974, [PERSON] народився [INFO] у с. Млиниська Жидачівського району Львівської області, а його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.9/. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 27.12.1975, [PERSON] народилася [INFO] у с. Млиниська Жидачівського району Львівської області, а її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а. с.10/. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , від 29.08.1996, [PERSON] [INFO] уклав шлюб із [PERSON] [INFO] , 29.08.1996 у Бережницькій сільській раді Жидачівського району Львівської області та дружині присвоєно прізвище - [PERSON] /а.с.11/. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 18.10.1980, [PERSON] народився [INFO] у с. Журавків Жидачівського району Львівської області, а його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.12/. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 22.04.1989, [PERSON] народився [INFO] у с. Журавків Жидачівського району Львівської області, а його батьками були [PERSON] та [PERSON] /а.с.13/. Згідно витягу №436 від 18.11.2021 із погосподарської книги с. Журавків, станом на 30.06.1990 будинковолодіння по [ADDRESS] рахувалося за колгоспним двором, де були зареєстровані: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - онук, [PERSON] - онука, [PERSON] - онук, [PERSON] - онук. /а.с.14/. Згідно технічного паспорту на будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , загальна площа вказаного будинку становить 113,2 кв.м. /а.с.15-22/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.10.2003, виданого Бережницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, [INFO] у с. Журавків Жидачівського району Львівської області у віці 56 років помер [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №44 /а. с.23/. Згідно довідки Жидачівської міської ради №435 від 18.11.2021 [PERSON] , проживав в с. Журавків Жидачівського району Львівської області до дня смерті, що наступила 02.10.2003. Разом з ним і до дня смерті були зареєстровані та проживали: мати [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] та син [PERSON] . Від імені [PERSON] заповіту не посвідчувалося /а. с.24/ Згідно заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину, наявної в матеріалах спадкової справи № 102 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] зазначила, що спадщину після смерті батька [PERSON] вона приймає. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, наявного в матеріалах спадкової справи № 102 після смерті [PERSON] , виданого 21.07.2008 [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала грошовий вклад. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Бережницькою сільською радою 02.09.2004, [INFO] у с. Журавків Жидачівського району Львівської області у віці 81 рік померла [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №32 /а.с.26/. Відповідно до заповіту від 01.04.2004, посвідченого секретарем Бережницької сільської ради Фастнахт Г.О. та зареєстрованим в реєстрі за №8, [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON] /а. с.27/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.05.2018, виданого приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Гивель Г.М., [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] земельну частку пай у землі ССП імені Дорошенка, площею 2,14 умовних кадастрових гектари, на території Бережницької сільської ради /а.с. 28/. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 05.05.2010, виданого Бережницькою сільською радою, [INFO] в с. Журавків у віці 35 років помер [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №16 /а.с.29/. Згідно довідки Жидачівської міської ради №435 від 18.11.2021, [PERSON] проживав і був зареєстрований в с. Журавків Жидачівського району Львівської області до дня смерті, що наступила 04.05.2010. Разом з ним до дня його смерті проживали: матір [PERSON] , брат [PERSON] та брат [PERSON] . Заповіту від імені [PERSON] не посвідчувалося /а. с.24/. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру №67425122 від 23.11.2021, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася /а. с.30/. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 17.12.2021, виданого Жидачівським відділом ДРАЦС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) , [INFO] в с. Журавків Стрийського району Львівської області у віці 32 років помер [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №361 /а. с.31/. Згідно довідки Жидачівської міської ради №384 від 11.07.2022 [PERSON] проживав і був зареєстрований в с. Журавків до дня смерті, що наступила 17.12.2021. Разом з ним до дня його смерті постійно проживала його матір [PERSON] , яка займалася похороном свого сина та продовжує проживати за цією адресою на даний час /а. с.32/. Відповідно до витягу зі спадкового реєстру №69517788 від 20.07.2022, спадкова справа після смерті [PERSON] на заводилася /а.с.33/. Відповідно до листа приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацької А.О. №45/02-31 від 20.07.2022, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно /а.с.34/. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, до правовідносин щодо спадкування часток в майні колгоспного двору після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , суд застосовує законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а саме ЦК УРСР від 18.07.1963. Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Стосовно успадкування частки майна в колгоспному дворі після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] , суд застосовує норми ЦК України від 16.01.2003. Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1235 Цивільного кодексу України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог за [PERSON] та [PERSON] щодо визнання за ними права власності на 5/7 та 2/7 частин спірного житлового будинку відповідно з огляду на наступне. [PERSON] , як член колишнього колгоспного двору належала 1/7 частину будинку, 1/7 частину спірного будинку вона успадкувала за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та 1/7 частину будинку вона успадкувала за законом після смерті свого сина [PERSON] , померлого [INFO] , а також [PERSON] успадкувала 1/7 частину будинку після смерті свого сина [PERSON] , померлого [INFO] . Беручи до уваги, що відповідач [PERSON] не претендує на 1/7 частину житлового будинку та відмовляється від неї на користь [PERSON] , відтак остання фактично стала власником 5/7 частин спірного будинковолодіння, однак юридично право власності на частини будинку не оформляла. [PERSON] , як член колишнього колгоспного двору належала 1/7 частину спірного будинку та 1/7 частину спірного будинку вона фактично успадкувала після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , відтак [PERSON] стала фактичним власником 2/7 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , однак юридично право власності на частини будинку не оформляла. Таким чином, враховуючи, що позивачка за первісним позовом [PERSON] та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] оформити право власності на 5/7 та 2/7 частин спірного житлового будинку відповідно в нотаріальному порядку не мають можливості, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, а також беручи до уваги визнання відповідачами позовних вимог, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved