Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

У грудні 2021 року представник Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у розмірі 41362,74 гривень. В обґрунтування позову позивач вказав, що Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту, відповідно до якого основною діяльністю Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємств є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організації та її збут та інше. Концерн «МТМ» у період з 01.04.2015 року по 31.10.2021 року надав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до житлового приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , шляхом транспортування через магістральні теплові мережі та внутрішньо домові розподільчі системи, загальна сума заборгованості за надані послуги складає 41362,74 гривень. Просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою № 334/10030/21 від 24.12.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 267.06.2022 року від представника [PERSON] - адвоката Тивоненко Д.Р. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого квартира [ADDRESS] є комунальною, не приватизована, [PERSON] не є співвласником вказаної квартири. Відповідач [PERSON] взагалі не проживає за вказаною адресою, оскільки з 2002 року постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом від 27.12.2013 року, засвідченим КП «Основаніє», а також засвідченим КП «ВРЕЖО №13», поясненнями [PERSON] від 14.05.2010 року. Відповідач [PERSON] неодноразово письмово повідомляла концерн «Міські теплові мережі» про те, що [PERSON] проживає з 2002 року за іншою адресою. Матеріали справи містять Витяг з реєстру територіальної громади м.Запоріжжя щодо місця реєстрації відповідачки [PERSON] , згідно з яким вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується і відміткою про реєстрацію у паспорті відповідачки. Крім того, позивачем заявлені вимоги за період з 01.04.2015 року по 31.10.2021 року, які виходять за межі встановленого законом трирічного строку позовної давності. Відповідачка заявляє про необхідність застосування строків позовної давності. Також, відповідачем [PERSON] понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20800,00 гривень, які вона просить стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на її користь. 05.09.2022 року від представника позивача надійшли письмові пояснення до позовної заяви в порядку ст. 43 ЦПК України. Ухвалою від 19.09.2022 року визнано явку представника позивача в судове засідання призначене на 04.10.2022 року обов`язковою, для дачі особистих пояснень за позовною заявою. Ухвалою від 25.10.2022 року визнано явку представника позивача в судове засідання призначене на 10.11.2022 року обов`язковою, для дачі особистих пояснень за позовною заявою. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, з підстав викладених у відзиві, заявив про строк позовної давності, просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] . Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши представника відповідача [PERSON] - адвоката Тивоненко Д.Р., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 23 грудня 2021 року відповідачі: [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS]/[ADDRESS] , інформацію відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не знайдено. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 281900566 від 29.10.2021 року щодо права власності на квартиру № [ADDRESS] відсутня. Відповідно до довідки концерну «Міські теплові мережі» дві квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] об`єднані в одну квартиру та за вказаною адресою закріплено два особових рахунки відповідно № [NUMBER] (нарахування здійснюється на 1 особу) та № [NUMBER] (нарахування здійснюється на 13 осіб). Таким чином відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надає їм позивач. Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на [PERSON] . Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 200 від 28.04.2011 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», у м. Запоріжжі з 01.04.2011 року виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, підігріву питної води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Статутом Концерну «МТМ» зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну. Відповідно до ч. 1ст. 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги»(далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У ст. 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить ст. 1 Закону № 2189-VIII. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 №1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; Згідно зі ст. 13 Закону № 1875-IV, ст. 5 Закону № 2189-VIII, позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно зі ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. А згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, на підставі відкритого особового рахунку, за яким проводились нарахування. Свої зобов`язання щодо надання комунальних послуг з централізованого опалення виконує в повному обсязі. Відповідачі у свою чергу порушили свої зобов`язання та своєчасно не вносили оплату за спожиті комунальні послуги у зв`язку з чим виникла заборгованість. Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу позовної давності, про що заявлено пр6едставником відповідача [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України), а позовна давність до вимог про стягнення неустойки один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України. Позивач звернувся до суду із позовом 23.12.2021 року, з урахуванням строку позовної давності, період за який може бути стягнута заборгованість по сплаті централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, починається з 01.01.2019 року по 31.10.2021 року та становить 7188,64 гривень. Під час розгляду справи адвокат Тивоненко Д.Р. посилався на те, що [PERSON] не проживає за адресою зазначеною у позовній заяві, оскільки з 2002 року постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом від 27.12.2013 року, засвідченим КП «Основаніє», а також засвідченим КП «ВРЕЖО №13», поясненнями [PERSON] від 14.05.2010 року. Разом з тим, представник відповідача посилаючись на акт від 27.12.2013 року та пояснення [PERSON] від 14.05.2010 року, не надав суду доказів про відсутність обов`язку останньої щодо сплати наданих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за місцем реєстрації. За таких обставин оцінивши досліджені докази, суд вважає, що відповідачі порушили правила оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги. Вимоги відповідачки [PERSON] про стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved