Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-27 00:00:00

Виконавчий комітет Конотопської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухилянням від виконання батьківських обов`язків. Вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є матір`ю дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] . Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 23.06.2020 року у [PERSON] було відібрано малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] без позбавлення її батьківських прав, за ухилення від виконання батьківських обов`язків. Батьків [PERSON] та [PERSON] рішенням Конотопського міськрайонного суду від 23.06.2020 року позбавлено батьківських прав. Відомості про батька [PERSON] записані зі слів матері згідно частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. [PERSON] , [INFO] , був переданий на виховання батьку [PERSON] . Враховуючи вищезазначене, рішенням Конотопського міськрайонного суду від 25.11.2021 року [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їх сина [PERSON] , [INFO] , не порушував. На даний час [PERSON] перебуває за кордоном, а саме в Російській Федерації, і не має змоги забрати сина до себе. Періодично [PERSON] , [INFO] , мешкає у його батьків, або у бабусі по материній лінії, [PERSON] .. Згідно з інформацією, наданою адміністрацією ДПТНЗ «Конотопський професійний аграрний ліцей» від 23.02.2022 року, мати [PERSON] не приділяє належної уваги вихованню сина, не відвідує заклад, харчування учня здійснюється за рахунок стипендії. Згідно інформації, наданої адміністрацією КНП КМР «Конотопська центральна районна лікарня ім. академіка М.Давидова» від 16.06.2022 року №01- 14 1035, [PERSON] , [INFO] , проживає з бабусею [PERSON] . Мати мешкає за іншою адресою. Здоров`ям дитини займається бабуся. Мати не проявляє зацікавленості станом здоров`я своєї дитини. Відповідно до листа Конотопської окружної прокуратури від 17.01.2022 року№50-310 вих.22 [PERSON] вихованням та матеріальним забезпеченням свого сина [PERSON] , [INFO] , не займається, не створила умов для його нормального проживання та розвитку, не цікавиться його навчанням та станом здоров`я, що призвело до притягнення неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , до кримінальної відповідальності за вчиненням ним крадіжки. Фактично на протязі тривалого часу вихованням [PERSON] займається бабуся, [PERSON] . [PERSON] проживає окремо від дитини, не спілкується з сином, не виявляє до нього батьківської уваги, турботи, її не цікавить подальша доля дитини. Вона не купує одягу, взуття, необхідних речей, не цікавиться станом здоров`я дитини. Продовжує вести неорганізований спосіб життя, зловживає спиртними напоями, в її сім`ї постійно виникають бійки, сварки з співмешканцем. В ході бесіди зі спеціалістом служби міської ради у справах дітей, [PERSON] , [INFO] , підтвердив той факт, що його мати [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно нього більше року. Матеріально не допомагає, не цікавиться його навчанням, вихованням, розвитком та станом здоров`я. Проживає у бабусі, [PERSON] . На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 26.05.2022 року, де розглядалось питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , було встановлено, що матір продовжує проживати разом зі співмешканцем, [PERSON] , [INFO] , щодо якого [PERSON] , до відібрання у неї дітей, неодноразово зверталась до правоохоронних органів про нанесення їй тілесних ушкоджень та вчинення сварок. Також, Комісією було встановлено, що [PERSON] не зробила для себе ніяких позитивних висновків, вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Орган опіки та піклування Конотопської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , так як вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина. Позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , відповідає інтересам дитини. Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просила справу розглянути у її відсутність, проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] заперечує. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі в підготовчому судовому засіданні, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Суд, вислухавши представника позивача, свідків, заслухавши думку дитини [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. Встановлено судом, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 23.06.2020 року у [PERSON] було відібрано малолітніх дітей [PERSON] було відібрано малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] без позбавлення її батьківських прав, за ухилення від виконання батьківських обов`язків. Батьків [PERSON] та [PERSON] рішенням Конотопського міськрайонного суду від 23.06.2020 позбавлено батьківських прав. Батьків [PERSON] та [PERSON] рішенням Конотопського міськрайонного суду від 23.06.2020 позбавлено батьківських прав. Відомості про батька [PERSON] записані зі слів матері згідно частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. [PERSON] , [INFO] , був переданий на виховання батьку [PERSON] . (а.с.7-9). Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 25.11.2021, [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . (а.с.10). Згідно з інформацією, наданою адміністрацією ДПТНЗ «Конотопський професійний аграрний ліцей» від 23.02.2022, мати [PERSON] не приділяє належної уваги вихованню сина, не відвідує заклад, харчування учня здійснюється за рахунок стипендії (а.с.14). Згідно інформації, наданої адміністрацією КНП КМР «Конотопська центральна районна лікарня ім. академіка М.Давидова» від 16.06.2022 №01- 14 1035, [PERSON] , [INFO] , проживає з бабусею [PERSON] . Мати мешкає за іншою адресою. Здоров`ям дитини займається бабуся. Мати не проявляє зацікавленості станом здоров`я своєї дитини.(а.с.15). Згідно ухвали Конотопського міськрайонного суду сумської області від 20.10.2021 року неповнолітнього [PERSON] , [INFO] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України у зв`язку з примирення з потерпілим, а кримінальне провадження закрито (а.с.16). Відповідно до листа Конотопської окружної прокуратури від 17.01.2022 №50-310 вих.22 [PERSON] вихованням та матеріальним забезпеченням свого сина [PERSON] , [INFO] , не займається, не створила умов для його нормального проживання та розвитку, не цікавиться його навчанням та станом здоров`я, що призвело до притягнення неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , до кримінальної відповідальності за вчиненням ним крадіжки (а.с.17). З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Конотопської міської ради № 01-14/472 від 31.05.2022 року вбачається доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.20-22). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] та рідною бабусею [PERSON] . [PERSON] вже майже рік проживає з нею, оскільки не захотів жити з мамою через неприязні стосунки з співмешканцем матері. За час проживання [PERSON] з нею, вона повністю займається здоров`ям дитини, навчанням, онук перебуває на її утриманні. Мати [PERSON] іноді приходить до них додому, спілкується з сином. Іноді онук сам ходить до своєї матері в гості. Судом з`ясована думка дитини - [PERSON] , який заперечував щодо позбавлення мати батьківських прав відносно нього. Пояснив, що вона цікавиться його життям, вони часто спілкуються та бачаться. На його думку мати змінила ставлення щодо нього та має намір виправиться. З матір`ю у нього добрі стосунки. Вона телефонує до викладачів навчального закладу де він навчається, цікавиться його навчанням та життям. Не хоче проживати з матір`ю, оскільки вона проживає з співмешканцем, з яким він не хоче спілкуватися. Він проживає у бабусі, яка його повністю забезпечує та утримує. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України від 2002 року сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (пункти 2 і 3 статті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. У статтях 151 та 163 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на «особисте виховання» малолітніх дітей та на те, щоб вони проживали з ними. Права батьків, у тому числі тих, хто живе окремо від дитини, на виховання дитини і спілкування з нею можуть бути обмежені лише законом (статті 153 і 157). Подібні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 11, 12, 14, 15 та 15-1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року. У відповідних положеннях Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, що 27 вересня 1991 року набула чинності для України, зазначено: Стаття 3: «1. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 2. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів». Стаття 5: «Держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються». Стаття 9: «1. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 2. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім зацікавленим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. 3. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини». Стаття 20: «1. Дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. 2. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. 3. Такий догляд може включати, зокрема, передачу на виховання, «кафала» за ісламським правом, усиновлення або, за необхідності, направлення до відповідних установ по догляду за дітьми. Під час розгляду варіантів зміни необхідно належним чином враховувати бажаність наступництва виховання дитини, її етнічне походження, релігійну і культурну належність і рідну мову.». Згідно положень п. 2 ч. 4 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. При вирішенні спору про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, суд виходить не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дитини, умов її нормального виховання, бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, вік дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки та є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому питання про застосування такого заходу впливу до батьків нерозривно пов`язане з питанням захисту прав та інтересів дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. (Зазначена позиція викладена в постанові ВС/КЦС справа № 753/2025/19 від 06.05.2020 р.) Крім того, суд враховує, що згідно статей 9, 8 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Суд вважає, що хоча позивачем й доведено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, але відповідач має намір стати на шлях виправлення. Оскільки відповідач заперечує проти позбавлення її батьківських прав, прагне брати участь у вихованні сина, суд приходить до висновку, що питання про можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав може бути предметом судового розгляду у майбутньому, у випадку подальшого невиконання нею своїх обов`язків. На даний час, достатнім заходом буде попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та контроль за поведінкою відповідачки з боку органу опіки та піклування. Доходячи такого висновку, суд бере до уваги: факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення її батьківських прав, що свідчить про інтерес матері до дитини; думку самої дитини, яка також заперечувала щодо позбавлення батьківських прав мати відносно нього, оскільки вона змінила ставлення та поведінку відносно нього. Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Конотопської міської ради № 01-14/472 від 31.05.2022 року щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] не є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як ЄСПЛ зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)». У цьому контексті недостатньо встановити, що дитину може бути поміщено у краще середовище для її виховання (див. рішення у справі К. і Т., зазначене вище, п. 173). Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (див., наприклад, рішення у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 50, від 18 грудня 2008 року). На підставі вищевикладеного, враховуючи насамперед інтереси дитини, суд вважає що в задоволенні даного позову потрібно відмовити.

Outcome: dismissed