Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.09.2022 року у цивільній справі №203/121/20 було частково задоволено позов [PERSON] до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органу досудового розслідування та прокуратури. У відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України представником позивачки до закінчення судових дебатів було зроблено усуну заяву про надання доказів щодо понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 13 та 14.09.2022 року представником позивачки до суду було подано клопотання про долучення доказів на підтвердження понесених позивачкою витрат на правову допомогу в сумі 42500 грн. та стягнення цих витрат на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора. В судовому засіданні представник позивачки, з урахуванням наданих доказів, просив стягнути на користь позивачки понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 42500 грн. Представники відповідачів в призначене судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки не повідомили. Враховуючи, що відповідачі повідомлялись про призначення судом до розгляду питання про ухвалення додаткового рішення, надання прокуратурою клопотання про зменшення витрат на правову допомогу з відповідними запереченнями, а також положення ч.4 ст.270 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути питання про ухвалення додаткового рішення по справі за фактичної явки учасників. Заслухавши пояснення представника позивачки, доводи, викладені в клопотанні представника прокуратури та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Пунктом 3 ч.1 ст.270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~до яких\~віднесено і\~витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою ст.137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, згідно з ч.6 ст.137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». З матеріалів справи вбачається, що правова допомога, пов`язана із підготовкою позову до суду та його судовим розглядом надавалась позивачці адвокатом Капран Р.В., який діяв на підставі ордеру, виданого 27.12.2019 року Адвокатським об`єднанням «АДВІС» на підставі договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 27.12.2019 року, укладеного між зазначеним вище адвокатським об`єднанням та Савицькою І.І. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу в сумі 42500 грн. стороною позивача було надано відповідні засвідчені копії договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 27.12.2019 року з додатком №1 до нього; виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Адвокатського об`єднання «АДВІС» та витяг з Реєстру платників єдиного податку щодо вказаного адвокатського об`єднання; ордер на надання правничої (правової допомоги) адвокатом Капран Р.В. від 27.12.2019 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; додаткову угоду №1 від 20.12.2021 року до договору від 27.12.2019 року; акт приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги від 12.09.2022 року на суму 42500 грн.; рахунок на оплату №12-9 від 12.09.2022 року та платіжне доручення від 13.09.2022 року на підтвердження перерахування [PERSON] на рахунок Адвокатського об`єднання «АДВІС» коштів за надані послуги в сумі 42500 грн. Суд враховує, що наданий акт приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги від 12.09.2022 року на суму 42500 грн. містить відповідне найменування наданих послуг, факт надання яких підтверджується матеріалами справи, обсяг витраченого часу та їх вартість, яка в свою чергу є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, витраченим ним часом та обсягом наданих послуг, ціною позову та розміром фактично стягнутої на користь позивачки моральної шкоди. Наведені в клопотанні прокурора про зменшення витрат на правову допомогу заперечення факт надання послуг на правову допомогу у відповідному розмірі та обгрунтованості їх розміру не спростовують. В зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивачки понесених нею витрат на правову допомогу в сумі 42500 грн., проте не за рахунок бюджетних асигнувань Офісу генерального прокурора, як про це ставилось питання в клопотанні представника позивачки, а з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved