Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

У жовтні 2021 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус України» про визнання дій незаконними, визнання відсутності зобов`язання, визнання правочину таким, що не був вчинений, відповідно до якої просила суд: -визнати боргові вимоги Товариста з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» до [PERSON] , щодо заборгованості за договором із наданням коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту незаконними; -як усунення наслідків дії, визнати відсутність боргових зобов`язань у [PERSON] перед Товаристом з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна». -як усунення наслідків дій, визнати відсутність заборгованості у [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у квітні місяці 2021 року [PERSON] стало відомо у телефонній розмові про боргові вимоги від представників ТОВ «Авснтус Україна» щодо договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що начебто був укладений між відповідачем та позивачем. У квітні місяці позивач звернувся із письмовою заявою до відповідача з метою отримання інформації щодо підстав виникнення боргових зобов`язань, відповідач надав відповідь за вих. № 1321/21 від 07.05.2021 року. У відповіді відповідач підтвержує боргову вимогу до позивача. Позивач ввжажає такі дії відповідача неправомірними безпідставними та такими, що порушують його права на свободу волевиявлення, оскільки відповідач вимагає вчинити певні дії за зобов`язаннями яких позивач не набував. У позовній заяві зазначено, що у телефонній розмові та у відповіді на звернення представники відповідача наполягали, що позивач уклав із відповідачем кредитний договір у відповідності до ст.ст. 1055, 1054 ЦКУ. Також, згідно із ст. 207 ЦК України договір уклався у електронному вигляді відповідно до ЗУ «Про електронні документи та електротоний документообіг», підписання сторонами зазначеного договору, начебто, відбувались за допомогою одноразового ідентифікатору (ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державие регулювання ринків фінансових послуг», ст. 12 ЗУ «Про електрону комерцію»), що був надісланий у вигляді смс-повідомлення із алфавітно-цифровим кодом на особистий номер телефону позивача На виконання договору відповідач, начебто, передав грошові кошти позивачу. В свою чергу позивач заперечує вищезазначену позицію відповідача повністю, про що і подає позовну заяву. Позивач договір із відповідачем не укладав, грошові кошти не отримував. Позивачем зазначено, що користувався у період з 2018 по 2021 роки мобільним терміналом: від виробника «Nokia Соrр.». модель «6700с-1». ідентифікатор виробника «Code»: 0590712357020/04/62440/2. Позивачем зазначено, що для підтвердження факту укладання договору (використання одноразового ідентифікатору) необхідно встановити обладнання, що використовував позивач, встановити факт використання одноразового ідентифікатору в ІТС відповідача за допомогою обладнання, що використовував позивач. Також, встановити факт отримання грошових коштів позивачем. Оскільки, предметом позову є припинення дії, що порушує право, а саме: боргової вимоги, то доведенням безпідставності такої дії (відсутності боргових зобов`язань позивача) є відсутністю доказів настання певної події. У зв`язку із викладеним, позвич вважає, що при укладенні договору було порушено ряд норм встановлениз ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ`Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про захист персональних даних», а тому є всі підстави для припинення дії, що порушує право, а саме: боргової вимоги, то доведенням безпідставності такої дії (відсутності боргових зобов`язань позивача). На підставі викладеного позивач просила суд позов задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києв від 27.10.2021 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус України» про визнання дій незаконними, визнання відсутності зобов`язання, визнання правочину таким, що не був вчинений, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10.02.2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю, та зазначає, що перед подачою заявки на отримання кредиту, клієнт повинен ознайомитись з обов`язковою інформацією про Товариство, про порядок та умови надання фінансових послуг з Послугами, та відповідними примірниками Кредитного договороу, що розміщенні на Веб-сайті, у тому числі з інформацією, викладених у цих павилах, при цьому він повинен підтвердити, що ознайомленний , повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, провсталяючи відповідну відмітку в чек-боксі інформаційо-реєструючої електронної системи відповідача, за допомогою якої здійснюється оформлення кредитів, без такого підтвердження у позивача була б твідсутня технічна можливість перейти на інші сторінку/вкладку, тому обставини викладені в позов в чій є необгрунтовнами. Зазначає, що 10.02.2021 між сторонами було укладено договір №3646839 про надання споживчлшл кредиту в електронній формі, згідно умов якого позивачу було надано кошти у розмірі 7 000, 00 грн. на умова встановлених Договором, а позивач (споживач) зобов`язувався одержати та повернути кошти кредиту. Переказ коштів, здійсненно 10.02.2021 року шляхом перерахування на баківську карту Клієнта № [NUMBER] відкриту в АТ «Універсал Банк», яку було вказано особисто позивачем в заяві на отримання Кредиту. Сторонами було погоджено в Договорі строк, термін дії договору та кінцеву дату повернення коштів. Заявка на отримання кредиту подається Клієнтом через Особистий кабінет. Перед поданням Заявки, Клієнт обирає бажані умови отримання Кредиту (у тому числі суму та строк) та підтверджує їх шляхом надсилання Заявки на розгляд Товариству. У разі прийняття позитивного рішення, Товариство робить Клієнту в його Особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі Кредитного договору, що міститьть усі істотні умови та підписаний зі сторони Товариства. При цьому. Клієнт, ознайомившись із його текстом, може прийняти пропозицію укласти Договір або відмовитися від неї. У випадку готовності Клієнта прийняти пропозицію (оферту), Клієнт натискає кнопку «погоджуюсь/согласенг» у Особистому кабінеті, після чого Товариство надсилає Клієнту засобами зв`язку Одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-коду. У момент введення коду на веб-сайті Товариства, Клієнт направляє Товариству електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), що підписується одноразовим ідентифікатором згідно до Закону України «Про електронну комерцію». Оскільки пунктом Кредитним договором встановлені гарантії кредитора стосовно належного виконання Позичальником своїх зобов`язань, що закріплюються ЦК України, позбавлення відповідача в цілому права на забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором є неможливим. Крім того, у разі незгоди з умовами Кредитного договору, позивач не була позбавлена можливості скористатися своїм правом, визначеним статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору. Натомість таких дій позивач не вчинила. Також відповідачем зазначено, що позивача являється клієнтому товариства з 20.10.2020 року та було укладено до оскаржуваного договору ще два кредитні договору за якими виконані всі кредитні зобов`язання належним чином. Крім того, зазначено, що 12.03.2021 року через особистий кабент позивачем було ініційовано продовження строку користування кредитом до 11.04.2021 шляхом вибору в особистому кабінеті опції «Продовження кредиту» натискання відповідної клавіші та здійснення платежу на користь Товариства у розмірі сум нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2022 року залучено до участі у цивільній справі №761/37800/21 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус України» про визнання дій незаконними, визнання відсутності зобов`язання, визнання правочину таким, що не був вчинений, замість відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (код ЄДРПОУ 40966896, адреса: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, приміщ. 2). У судове засідання позивач не з`явився одночасно з позовом подала заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує і просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідача не з`явився свого представика не направив, у відзив просили розгляд справи проводити без участі відповідача та його представика.вав проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, просить відмовити в задоволені позову у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 10.02.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту (надалі - Договір), відповідно до якого відповідач зобов`язується надати позивачу кредит у гривні в загальній сумі 7 000 грн. 00 коп., а позивач зобов`язується повернути кошти кредиту та сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сторони погодили, що строк кредиту становить 30 днів. Дата привернення кредиту вказується у графіку платежів, що ж Додатком№ 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених у розділі 4 цього Договороу. Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування коштами кредиту: Стандартна процента ставка складає 1,90 % в день та застосовується у межах строку кредиту вказаного в п. 1.4 цього Договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонагція, відповідно до п.4.3 Договору. Знижена процентна ставка становить 1,805 % в день та застосовується, якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживачу як учасник програми лояльності від Товраиства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку. (п.п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 Договору). (а.с. 10-13). Пунктами 1.6. Вказаного договору зазначено, мета отримання кредиту це споживчі (особисті ) потреби. Пунктом 1.7. Договору визначено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає: за зниженою ставкою 658,83 % річних, за стандартною ставкою 693,50 річних. Відповідно до п. 1.8. орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання Договору складає за зниженою ставкою складає 10 990,00 грн., а за стандартною ставкою 10 790,50 грн. Згідно п. 2.1. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної крати № [NUMBER] або іншої плтажіної карти, реквізити якоє надані Споживачем Товариству з метою отрмання кредиту. У розділі 10 договору «Реквізити та підписи сторін» вказано прізвище, ім`я та по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані паспорта, та адреса реєстрації позивача та його контактний номер телефонів, а також зазначено, що договір підписано електронним підписом одно разом ідентифікатором С674692, 10.02.2021 19:54:22 (а.с. 40). Згідно Додатку № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 3646839 від 10.02.2021 року «Графік платежів» позивач, зобов`язувався повернути суму кредиту та сплати нарахованих процентів 12.03.2021 року, у загальній сумі 10 790,00 грн на рекзвити відповідача, які вказані (а.с.41). Як вбачається із вищезазначеного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В силу вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За результатами заповнення Реєстраційної форми для реєстрації на сайті відповідача в ІТС-Товариства відображена інформація, яка підтверджує, що саме позивач вводив вказані дані, оскільки відображено її особиста інформація. З матеріалів справи вбачається, що при ознайомленні з пропозицією (офертою) та готовність прийняття пропозиції (оферти) позивачем свідчить натиснута кнопка у особистому кабінеті «Погоджуюсь» після чого відповідачем було надісла позивачу засобами Одноразової ідентифікації у вигляді коду, у момент введення позивачем одноразового ідентифікатора на сайті Товатиства цим самим позивач направив товариству електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), підписане одноразовим ідентифікатором та підписав договір, дія відбулася 10.02.2021 о 19:53:22. Дані відомості підтверджують, що спірний договір укладено шляхом використання позичальником (позивачем) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано на її мобільний телефон смс - повідомленням (а.с.67). У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 цього Закону передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису згідно Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вказане положення закону передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що оскільки кредитний договір підписаний позивачем, шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». За таких обставин передчасними є твердження позивача про те, що кредитний договір не був підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора та відповідно є підстави вважати його недійсним. Згідно п. 2.1. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної крати № [NUMBER] або іншої плтажіної карти, реквізити якоє надані Споживачем Товариству з метою отрмання кредиту. Зі змісту листа ТОВ ФК «Контрактовий дім» від 03.02.2022р. № 1826 вбачається, що 10.02.2022 року позивач [PERSON] на картковий рахунок [NUMBER] , отримала гроші кошти 7000 грн.. (а.с. 62). Окрім того, з листа ТОВ ФК «Контрактовий дім» від 03.02.2022р. № 1818 вбачається, що відповідно до договору про прийому платежів №125/19-П від 13.03.2019 товариством було здійсненно за доручення ТОВ «Авентус Україна» настуні успішні операції коштів: 12.03.2021 на суму 3790,50 грн, № транзакції 921741972, ПІБ [PERSON] (а.с. 64). Крім того з матеріалів справи вбачається, що 12.03.2021 року через особистий кабент позивачем було ініційовано продовження строку користування кредитом до 11.04.2021 шляхом вибору в особистому кабінеті опції «Продовження кредиту» натискання відповідної клавіші та здійснення платежу на користь Товариства у розмірі сум нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (а.с. 74). При цьому згідно матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 20.10.2020 та 28.12.2020 було укладено кредитні договори за якими виконані всі кредитні зобов`язання (а.с. 73). Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Як передбачено п.п. 7.4. договору у випадку невиконання та/або неналежного викоаннян Клієнтом зобов`язання щодо повернення суми кредитку та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний спалтити Товариству штраф: у розмірі 336,00 грн. на 4-й день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 77,00 грн., починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожнен факт такого порушення, тобто за кожень день невиконання та/або неналежного виконання. Штрафи за Договром нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів), нарахованої за порушення Споживачем зобов`язань за цим Договором, обмежується сумою визначеною, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки пунктом 7.4. Договору встановлені гарантії кредитора стосовно належного виконання Позичальником своїх зобов`язань, що закріплюються ЦК України, позбавлення відповідача в цілому права на забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором є неможливим. Крім того, у разі незгоди з умовами Кредитного договору, позивач не була позбавлена можливості скористатися своїм правом, визначеним статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору. Ч. 3 ст. 12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом із тим, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про порушення прав позивача вказаним договором. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України передбачено обов`язковість договору до виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. При вирішенні спору про визнання кредитного договору недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 ЦК України. Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору. Інші наведені позивачем обставини необхідності визнання договору недійсним не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, не обґрунтовують необхідність задоволення позову. Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року №303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий,що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Відтак, суд не знаходить за доцільне спростувати у вказаному рішенні кожному аргументу позивача, оскільки підстав для задоволення позову немає. Таким чином, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладено та

Outcome: dismissed