Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Представник позивача адвокат Олексюк Є.А. від імені позивача [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, який надійшов 15.02.2022 року. Позовна заява обґрунтована тим, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики №1 від 28.04.2021 року, за яким [PERSON] (Позикодавець) передає у власність [PERSON] (Позичальникові) позику під проценти, в розмірі 13480,00 доларів США строком до 01.08.2021 року. 28.04.2021р. між Позивачем та Відповідачем було підписано Акт приймання-передачі грошових коштів про те, що Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у власність грошові кошти в сумі 13 480,00 доларів США. Проте станом на дату подання позовної заяви кошти у розмірі 13 480,00 доларів США [PERSON] не були йому повернуті. Способом забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором є неустойка, яка позивачем нарахована в сумі 32950,10 грн за період з 02.08.2021 року по 09.02.2022 року. Відповідно до п.2.3. Договору позики Позика за цим Договором є процентною, 1,5% в місяць, яка починає нараховуватися з 01.05.2021р. За розрахунками позивача 1,5% за користування відповідачем його коштами становлять 606,60 доларів США. Так як відповідач прострочив виконання основного зобов`язання, то також позивач в порядку, передбаченому ч.2 ст. 265 ЦК України, обрахував 3% річних в сумі 212,73 доларів США. Виходячи з викладеного, представник позивача просила стягнути з\~відповідача [PERSON] на користь\~ [PERSON] \~14\~299,33\~доларів США\~в т.ч.:\~основна сума\~боргу -13\~480,00\~доларів США, 1,5%\~за Договором\~-\~606,6\~доларів США,\~3%\~річних -212,73\~доларів США;\~та 32\~950,10\~грн.\~ пені;\~ та судові витрати 7 349,72 грн. з них: 4 349,72 грн - сплата судового збору, 3 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 19.07.2022 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 14.09.2022 року. Ухвалою суду від 14.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового\~розгляду по\~суті. Ухвалою суду від 10.11.2022 року вирішено справу слухати у заочному порядку. 31.08.2022 року представник позивача звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог у частині стягнення пені на 52\~094,24 грн та у частині стягнення 3% річних на 191,67 доларів США. Просить стягнути\~з відповідача\~ [PERSON] на користь\~ [PERSON] \~14\~491,00\~доларів США\~в т.ч.:\~основна сума\~боргу -13\~480,00\~доларів США, 1,5%\~за Договором\~-\~606,60\~доларів США,\~3%\~річних -404,40\~доларів США;\~та 85044,34\~грн.\~ пені;\~ та судові витрати 7 918,83 грн. з них: 4 918,83 грн - сплата судового збору, 3 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача у судове засідання з`явилася, змінені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, клопотання та заяви зі сторони позивача відсутні, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення судом. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомленим належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Враховуючи відсутність заперечень позивача, повторну неявку в судове засідання відповідача, відсутність відзиву на позов, суд прийшов до висновку про розгляд справи в заочному порядку. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. Згідно п.1.1. оригіналу наданого позивачем суду договору позики від 28.04.2021 року (а.с.12-13), укладеного між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник), за цим Договором Позикодавець передає у власність Позичальника позику під проценти в розмірі, що обумовлений цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк та розмірах, що обумовлені умовами цього Договору. Згідно п.п. 1.2, 2.1, 2.3, грошовими коштами за цим Договором є долар США, розмір позики за цим Договором становить 13480,00 доларів США, позика за цим договором є процентною, 1,5% в місяць, яка починає нараховуватися з 01.05.2021 року. Пунктом 3.3 Договору передбачено, що позика вважається наданою Позикодавцем Позичальнику з моменту підписання Акту прийому-передачі грошових коштів. Строк надання позики до 01.08.2021 року (п.4.1.). Згідно п.п.6.1., 6.2. Договору способом забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором є неустойка, при порушенні Позичальником строку повернення позики він повинен сплатити Позикодавцю пеню в розмірі діючої подвійної облікової ставки НБУ від залишку несплаченої суми за кожний день прострочення повернення грошових коштів. Згідно оригіналу акту приймання-передачі грошових коштів від 28.04.2021 року [PERSON] (Позикодавець) і [PERSON] (Позичальник) склали цей акт про те, що Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у власність грошові кошти в сумі 13480,00 доларів США (а.с.14). Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частиною першою статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627\~ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.\~ Згідно із частиною другою статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.\~ Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Частиною першою статті 1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ч.\~3\~ст.\~1049\~ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, договір позики, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Суд приходить до висновку, що досліджений судом оригінал договору позики підтверджує умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідач отримав від позивача кошти на певний період до настання конкретної дати, до 01.08.2021 року включно, суму в доларах США 13480 доларів США. Отже, до 01.08.2021 року включно відповідач зобов`язаний був повернути позивачу отримані кошти.\~ У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти за цим договором позики. Оригінал договору позики позивачем надано суду, будь-які відмітки про одержання грошей на ньому відсутні, нотаріально засвідченої заяви позикодавця про повний розрахунок немає, доказів перерахування грошової суми на рахунок позикодавця немає, що свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. У справі, що розглядається, встановлено, що предметом договору позики є іноземна валюта - долари США. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц, провадження № 14-360цс19. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення на його користь із відповідача основної суми боргу в сумі 13480,00 доларів США підлягає до задоволення. У частині\~стягнення процентів\~за користування\~сумою позики суд виходить із наступного. Згідно \~ст.\~536\~ЦК України\~за користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний\~сплачувати проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.\~ Правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Сторони договору позики досягли згоди стосовно сплати винагороди за користування сумою позики у вигляді 1,5 % за кожен місяць користування грошима, яка починає нараховуватися з 01.05.2021 року. Сторонами зазначена дата повернення суми позики - не пізніше 01.08.2021 року. У позовній заяві, поданій до суду, позивачі просять стягнути з відповідача відсотки за користування грошовими коштами за період з 01.05.2021 до 31.07.2021 року у сумі 606,60 доларів США. Суд погоджується із вказаним у позові періодом нарахування процентів від суми позики та розрахунком відсотків за користування позикою і стягує із відповідача на користь позивача відсотки за користування грошовими коштами у сумі 606,60 доларів США за період з 01.05.2021 до 31.07.2021 року. У частині\~стягнення трьох\~процентів річних\~від простроченої\~суми за\~користування сумою\~позики суд виходить із наступного. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком трьох процентів річних і стягує із відповідача на користь позивача 404,40 доларів США за період з 02.08.2021 року по 02.08.2022 року. Щодо вирішення\~позовних вимог\~про стягнення\~пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання суд керується таким. Згідно п.п.6.1., 6.2. Договору способом забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором є неустойка, при порушенні Позичальником строку повернення позики він повинен сплатити Позикодавцю пеню в розмірі діючої подвійної облікової ставки НБУ від залишку несплаченої суми за кожний день прострочення повернення грошових коштів. За змістом статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, в тому числі й неустойкою. Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Суд погоджується із розрахунком пені, наданим стороною позивача і задовольняє позов в цій частині, стягуючи із відповідача на користь позивача 85044,34 грн пені за період з 02.08.2021 року по 02.08.2022 року. При цьому, визначаючи розмір пені за порушення умов договору у національній валюті гривні, суд керується правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 27.03.2019 у справі № № 521/21255/13-ц, 02.07.2015 року у справі № 6-79цс14 та від 24.09.2014 року у справі № 6-145цс14, а визначаючи її розмір, виходить із наданого позивачем розрахунку заборгованості, яким ставка пені встановлена на рівні подвійної облікової ставки НБУ. При розподілі\~судових витрат між сторонами суд керується ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.1-3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем у позовній заяві було наведено орієнтовний розрахунок суми судових витрат, в тому числі зазначено про 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу і про те, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу направляться згодом. Однак, до виходу суду у нарадчу кімнату відповідно до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України сторона позивача вказані у ст. 137 ЦПК докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду не подала, тому у суду відсутні підстави для вирішення цього питання.

Outcome: approved