Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дітей за місцем проживання матері.В обґрунтування позову вона посилається на те, що шлюбні стосунки з відповідачем припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, а з 19 вересня 2022 року рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області шлюб між ними розірвано. Від шлюбу у них є спільні діти: син - [PERSON] , 2014 року народження, донька - [PERSON] , 2019 року народження, місце проживання яких в судовому або позасудовому порядку не визначено. Діти фактично продовжили проживати разом із матір`ю в [ADDRESS] . Станом на день звернення до суду сторонами не визначено з ким із батьків повинні проживати діти, тому позивач просить визначити місце проживання малолітніх дітей біля неї. Позивач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення. Представник Служби в справах дітей Кривоозерської селищної ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлені про дату та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до положень ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства", ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до положень ч.1 ст.161 ЦПК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За положеннями ст.ст.141, 157 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини; питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до положень ч.ч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 березня 2014 року, який рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 19 вересня 2022 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: - сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Ленінської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 04 серпня 2014 року(а.с.9); - доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 14 червня 2019 року(а.с.10). Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують, діти проживають разом із матір`ю, що підтверджується даними довідки про склад сім`ї за вих.№19.05.01-13/325 від 15 серпня 2022 року Гойдаївського старостинського округу Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області(а.с.11). За даними характеристики Гойдаївського старостинського округу Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, даними акту №326 від 15 серпня 2022 року підтверджується, що [PERSON] порядна, ввічлива людина, добра господиня, за характером спокійна, немає шкідливих звичок, знаходиться в гарних відносинах із односильчанами, займається інтелектуальним та фізичним розвитком дітей, любляча мати, дітки завжди охайні, виховані(а.с.12). Служба у справах дітей Кривоозерської селищної ради Миколаївської області як орган опіки та піклування вважає за доцільне та таким, що відповідає інтересам малолітніх дітей [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 2019 року народження, залишити проживати біля матері - [PERSON] , 1993 року народження, що підтверджено висновком Кривоозерської селищної ради Миколаївської області як органу та піклування від 02 серпня 2022 року за вих.№117(а.с.17). Згідно принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Згідно положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітніх дітей, суд в контексті першочергового урахування інтересів дітей, враховуючи тривалість проживання малолітніх дітей з матір`ю, добросовісного виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для них необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з матір`ю, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, що буде відповідати інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи, у зв`язку з їх віком та фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному, так і фізичному, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 2019 року народження, з матір`ю [PERSON] .. При цьому, визначення місця проживання дітей разом із матір`ю не позбавляє права відповідача у справі - батька [PERSON] - спілкуватися з дітьми та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дітей у разі визначення місця проживання останніх з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, прояву турботи відносно них та участі у їх вихованні.

Outcome: approved