Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що її батьку належала земельна ділянка площею 2,95 га на території Тайкурської сільської ради Рівненського району Рівненської області. [INFO] батько помер. 26 березня 2010 року державний нотаріус Рівненської районної державної нотаріальної контори Кутецька В.В. видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в тому числі вищевказану земельну ділянку. Позивачка постійно користуюся земельною ділянкою, обробляє її, сплачує податки. У серпні 2022 року позивачка дізналася, що її земельна ділянка зареєстрована на праві комунальної власності за Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області. Підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку був наказ Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області №1281 від 18.06.2019 року про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність. Позивачка зазначає, що згаданий наказ та рішення є незаконними, оскільки із державної у комунальну власність передана земельна ділянка, яка фактично та юридично належить позивачці. За наведеного просить суд ухвалити рішення, яким визнати незаконними та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 1281 від 18.06.2019 року про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність в частині передачі Корнинській сільській раді Рівненського району Рівненської області у комунальну власність земельної ділянки, зазначеної під №64 у додатку до наказу №1281 від 18.06.2019 року, площею 2,9544 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № 5624688900:04:014:0229, розташованої на території Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області; рішення державного реєстратора виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області Левандовської Анастасії Віталіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №57906671 від 28.04.2021 року відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( номер запису про право власності: 41736122) 07.04.2021 року внесений запис про право власності Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, код ЄДРПОУ 04387243 на земельну ділянку площею 2,9544 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий №5624688900:04:014:0229, розташованої на території Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Судові витрати віднести за рахунок відповідачів. Від відповідача Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Від відповідача Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області надійшов відзив. Зазначають, що на момент прийняття Головним управлінням наказу № 1281 від 18.06.2019 та акту приймання-передачі спірної земельної ділянки, [PERSON] свої речові права на дану земельну ділянку не зареєструвала, відповідно, Головному управлінню не могло бути відомо про наявність на цю земельну ділянку зареєстрованого права приватної власності. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.04.2021 № 254747662 спірна земельна ділянка площею 2,95 га була передана у комунальну власність Корнинській сільській раді Рівненського району Рівненської області. Державний реєстратор, який реєстрував право комунальної власності за Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області, повинен був бачити, що дана земельна ділянка була зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] . Тому, через помилкові дії державного реєстратора земельна ділянка на даний час зареєстрована на праві комунальної власності за Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області. У подальшому представник відповідача подав письмові пояснення, згідно яких зазначає, що у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним й скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 1281 від 18.06.2019 слід відмовити внаслідок обрання позивачкою неефективного способу захисту. Зазначають, що ухвалення судом\~рішення про\~скасування рішення\~державного реєстратора\~про державну\~реєстрацію прав,\~визнання недійсними\~чи скасування\~документів,\~на підставі\~яких проведено\~державну реєстрацію\~прав,\~а також\~скасування державної\~реєстрації прав\~допускається виключно\~з одночасним\~визнанням,\~зміною чи\~припиненням цим\~рішенням речових\~прав,\~обтяжень речових\~прав,\~зареєстрованих відповідно\~до законодавства\~(за\~наявності таких\~прав).\~Відповідно до\~п.\~9\~ч.\~1\~ст.\~27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обмежень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. А позовна вимога про припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно не була заявлена. Також вважають, що позов пред`явлений до неналежного відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. За наведеного просять відмовити у задоволенні позову. До суду була подана заява позивачки, згідно якої вона просила справу розглядати без її участі, позов підтримує, судові витрати просить не стягувати з відповідачів на її користь. Представник позивачки позов підтримала з підстав, що викладені у позовній заяві. Додала, що згідно п.3 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката. На час прийняття наказу №1281, а саме станом на 18.06.2019 року, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1-462 від 26.03.2010 року була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі з присвоєнням кадастрового номеру земельній ділянці та внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Згідно п.4 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Таким чином відповідачі не виконали приписів законодавства. Відповідно до ст.\~393\~ЦК України правовий акт органу державної влади, органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, визнається судом незаконним і скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. За наведеного просить суд задоволити заявлений позов. Представник Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області позов не визнав з підстав, що викладені у відзиві та письмових поясненнях. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Тайкурської сільської ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області від 03.05.2001 № 189 [PERSON] (батьку позивачки) була передана у приватну власність земельна ділянка площею 2,95 га з кадастровим номером 5624688900:04:014:0229 з цільовим призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Тайкурської сільської ради Рівненського району Рівненської області 26.03.2010 року [PERSON] державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначену ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України (чинній в редакції на момент виникнення права власності), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. 11.07.2018 [PERSON] було виготовлено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру від 13.08.2018 № НВ-5604374762018, земельна ділянка площею 2,95 га з кадастровим номером 5624688900:04:014:0229 була зареєстрована в Державному земельному кадастрі без визначення особи власника, оскільки [PERSON] після отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом повинна була звернутися до реєстратора речових прав і зареєструвати своє право власності на зазначену земельну ділянку. Отже, на момент прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області наказу № 1281 від 18.06.2019 року та акту приймання передачі спірної земельної ділянки [PERSON] свої речові права на дану земельну ділянку не зареєструвала. Тому Головному управлінню Держгеокадастру у Рівненській області не могло бути відомо про наявність власника щодо спірної земельної ділянки. Окрім того, Державний реєстратор, який реєстрував право комунальної власності за Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області, повинен був бачити, що дана земельна ділянка була зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] . Тому, через помилкові дії державного реєстратора земельна ділянка на даний час зареєстрована на праві комунальної власності за Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області. Статтею 175 Цивільного процесуального кодексу України\~встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. З огляду на зазначене визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.06.2021 року у справі №939/2207/19. При розглядів справи встановлено, що у порушенні прав позивачки немає вини відповідача Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області. Надалі суд звертає увагу на наступне. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до\~п.\~9\~ч.\~1\~ст.\~27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обмежень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Як вбачається з позовної заяви, позивачка заявила вимоги і просить ухвалити рішення, яким визнати незаконними та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 1281 від 18.06.2019 року про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність в частині передачі Корнинській сільській раді Рівненського району Рівненської області у комунальну власність земельної ділянки, зазначеної під №64 у додатку до наказу №1281 від 18.06.2019 року, площею 2,9544 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № 5624688900:04:014:0229, розташованої на території Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області; та рішення державного реєстратора виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області Левандовської Анастасії Віталіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №57906671 від 28.04.2021 року відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( номер запису про право власності: 41736122) 07.04.2021 року внесений запис про право власності Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, код ЄДРПОУ 04387243 на земельну ділянку площею 2,9544 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий №5624688900:04:014:0229, розташованої на території Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Інші позовні вимоги не були заявлені. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.10.2022 у справі № 557/303/21 зазначено, що відповідно до частин перших статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга\~статті 152 ЗК України). Залежно від обставин справи вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку суд може кваліфікувати як негаторний позов. Таким чином, у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити внаслідок обрання позивачкою неефективного способу захисту прав. Обраний позивачкою спосіб захисту своїх прав не передбачений законом. У разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача. Окрім того, позивачка у своїй заяві просила віднести понесені нею судові витрати на свій рахунок. Тому у суду немає підстав для того, щоб стягнути з відповідачів на користь позивачки понесені нею судові витрати. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed