Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] , який є її сином, аліментів на утримання непрацездатної матері в розмірі 2000 гривень щомісяця. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що належним чином виконувала свої батьківські обов`язки по відношенню до відповідача, на даний час проживає одиноко, отримує лише пенсію за віком в розмірі 2840,40 гривень, більшу частину пенсії витрачає на оплату комунальних послуг за квартиру, що перебуває у спільній власності сторін. Після сплати комунальних послуг залишків пенсії не вистачає на ліки та продукти харчування. Відповідач разом із сім`єю проживає окремо, працює за кордоном, має достатній дохід, однак уникає спілкування з матір`ю, відмовляється сплачувати частину комунальних послуг самостійно, відмовляється знятися з реєстрації, чим позбавляє можливості отримати субсидію. Посилаючись на те, що вона потребує матеріальної допомоги, а син має можливість її надавати, просила стягнути аліменти в заявленому розмірі. Відзив на позовну заяву не надходив. На підставі п.3 ч.6 ст.19, ч.1 ст.274 ЦПК України справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні 29.09.2022 позивач [PERSON] позов підтримала і пояснила, що має двох дітей : відповідача [PERSON] і доньку [PERSON] . Донька доглядала матір позивачки, тому успадкувавши житловий будинок і земельну ділянку в м.Ковелі, позивачка подарувала їх дочці. Натомість квартира, в якій проживає позивачка згодом залишиться сину. Після смерті колишнього чоловіка [PERSON] , син фактично став власником 2/3 квартири і пропонував оформити всю квартиру на нього. Позивачка відмовилась від такої пропозиції, побоюючись залишитись без житла. Не зрозумівши матір відповідач образився і припинив спілкування, переклавши на неї увесь тягар утримання спільної квартири. Квартира облаштована автономним опаленням і вона намагається економити, однак пенсії не вистачає на оплату послуг, придбання ліків і продуктів харчування, їй потрібна допомога дітей. В судовому засіданні 29.09.2022 представник відповідача адвокат Клімук О.С. клопотав про оголошення перерви з метою позасудового врегулювання спору. Сторонами не досягнуто згоди щодо мирного врегулювання спору. В судовому засіданні 10.11.2022 представник позивача [PERSON] позов підтримала і пояснила, що звернення позивачки до суду є вимушеним кроком, оскільки через підвищення вартості життя, остання перебуває у скрутному матеріальному становищі. Представник відповідача Клімук О.С. позов заперечив, пояснив, що його довіритель категорично не погоджується сплачувати аліменти, а комунальні послуги за частину квартири буде сплачувати лише на підставі рішення суду. Також представник просив врахувати суд ті обставини, що відповідач разом із сім`єю проживає на даний час в однокімнатній квартирі за межами України, винаймає житло, сплачує за житло половину заробітної плати, утримує двох неповнолітніх дітей, несе витрати на здобуття старшою дитиною освіти, тому не має можливості матеріально допомагати матері. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] , що підтверджено копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26.05.2022 Виконавчим комітетом Люблинецької селищної ради Ковельського району Волинської області. Позивач є пенсіонером за віком (копія пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 05.01.2010). На час звернення до суду розмір пенсії позивача згідно довідки про доходи №2814 7384 8788 8817 від 27.06.2022 становив 2840,40 гривень. Сторонам на праві приватної спільної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21188670 від 08.12.2008, виданого Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації»). Відповідно до записів у будинковій книзі позивач і відповідач зареєстровані в цій квартирі на постійне проживання. Долученими до позовної заяви копіями фіскальних чеків та квитанцій підтверджується те, що позивач [PERSON] протягом 2020 - 2022 років проводить оплату комунальних послуг вказаної квартири (за газопостачання, електроенергію, квартплату). Позивачка [PERSON] станом на червень 2022 року на обліку в управлінні соціального захисту населення Ковельської райдержадміністрації як одержувачка субсидії не перебуває, що вбачається із довідки виданої Управлінням соціального захисту населення Ковельської районної державної адміністрації від 27.06.2022 року (а.с.). Згідно довідки №788 від 01.10.2021, виданої виконкомом Люблинецької селищної ради Ковельського району Волинської області, відповідач [PERSON] проживав на час видачі довідки без реєстрації в іншому помешканні - в [ADDRESS] . На час розгляду справи судом відповідач разом із сім`єю проживає в Республіці Польща, в однокімнатній квартирі, за користування якою на підставі договору найму від 07.08.2022 сплачує 1500 злотих. Відповідач працевлаштований, згідно трудового договору від 19.04.2022 його заробітна плата становить 3010 злотих. Згідно матеріалів справи відповідач одружений, утримує двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Найстарший син [PERSON] , [INFO] , навчається в Технічному училищі зв`язку та цифрових мультимедіа в Республіці Польща. Щомісяця витрати на навчання сина становлять 189 злотих за користування гуртожитком. У позовній заяві позивач зазначила, що є непрацездатною і потребує матеріальної допомоги, оскільки отримує мінімальну пенсію, яка не забезпечує основних життєвих потреб. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребує матеріальної допомоги. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони. За матеріалами справи позивач є непрацездатною, отримує пенсію в розмірі наближеному до мінімального, інших доходів не має, тому з огляду на вартість комунальних послуг, ліків, продуктів харчування, вочевидь потребує матеріальної допомоги. Відповідач доказів протилежного суду не надав. Передбачених ст.204 СК України підставі від звільнення від обов`язку утримувати матері не встановлено. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Клімук О.С. визнав факт належного виконання позивачкою своїх материнських обов`язків щодо відповідача. Що стосується доводіть відповідача про наявність у позивачки нерухомого майна, яке вона у 2019 році подарувала дочці, то вони не спростовують потреби матері у матеріальній допомозі в 2022 році і не покладають виключний обов`язок дочки утримувати матір. Доводи про наявність у відповідача утриманців і значні витрати на потреби власної сім`є також не виключають обов`язку утримувати батьків, зазначені обставини враховуються при визначенні розміру аліментів. Таким чином, відповідач зобов`язаний надавати своїй матері матеріальну допомогу. Відповідно до ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Приймаючи до уваги розмір пенсії позивача, розмір заробітної плати відповідача, його сімейний стан, наявність неповнолітніх дітей, витрати на проживання сім`ї, витрати на навчання повнолітнього сина, можливість позивача отримувати допомогу від дочки, суд вважає необхідним і достатнім визначити аліменти в розмірі 500 гривень щомісяця. Заявлені позивачем до стягнення аліменти в розмірі 2000 гривень є необґрунтованими, оскільки за своєю природою не можуть слугувати компенсацією понесених позивачкою витрат на комунальні послуги по утриманню майна співвласником якого є син. Нормами глави 17 СК України не визначено час з якого підлягають стягненню аліменти з дітей на утримання батьків, на відміну від інших норм, які регулюють аліментні зобов`язання учасників сімейних правовідносин, тому вказані аліменти підлягають стягненню з моменту набрання рішенням законної сили. В силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, інші судові витрати відсутні, тому за приписами ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати між сторонами не розподіляються. Відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідача в доход держави, оскільки на відміну від ст.88 ЦПК (2004 року) норми ст.141 ЦПК не містять таких положень. Така позиція є сталою для судів адміністративної юрисдикції і заслуговує на увагу, оскільки звільнивши позивача від сплати судового збору держава взяла витрати по розгляду справи на себе, за наявності клопотань між сторонами можуть бути розподілені лише інші судові витрати, зокрема витрати на правничу допомогу.

Outcome: partial