Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що [PERSON] стало відомо, що [PERSON] свідомо і навмисно поширює про нього мене завідомо неправдиву інформацію, з метою принизити його честь і гідність та завдати моральної шкоди. Так, в інтерв`ю телекомпанїї " [PERSON] без жодного примусу, абсолютно добровільно заявила журналісту наступне : - \~ \~ \~ \~Лісничі ведуть аморальний образ життя, зловживаючи алкоголем та наркотиками; - \~ \~ \~ \~курять траву, може й колються, ми не бачимо - але курять коноплю це точно; - \~ \~ \~ \~п`ють ... без 100 грам такого не буває. Вони снідають із 100 грам, обідають і вечеряють... На точкі вони у нас постійні клієнти; - \~ \~ \~ \~п`ють, гуляють, а тоді до півночі б`ються... крик, а тоді б`ються; - \~ \~ \~ \~у неї синяки з пики не злазять, він її лупить як сирливу козу; - \~ \~ \~ \~понапиваються і б`ються, понапиваються і б`ються. Таким чином, відповідачка охарактеризувала позивача, як злочинця, який вживає наркотичні засоби, який зловживає алкоголем, який постійно в стані сп`яніння спричиняє тілесні ушкодження своїй дружині. Поширена відповідачкою інформація щодо позивача, висловлена у її інтерв`ю, вочевидь має характер завідомо неправдивої, тобто недостовірної, що ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію. Така інформація не є оціночним судженням, а отже підлягає спростуванню. Таким чином, інформація, яку поширила відповідачка, не відповідає дійсності та є недостовірною, оскільки вона не підтверджена жодним доказом. При цьому, поширена інформація є доведеною до відома багатьох осіб. Як слідує з письмової відповіді керівника міської телекомпанії Лубни - приблизна аудиторія, що побачила даний сюжет, становить 40000громадян. Поширена інформація формує думку, що позивач зловживає алкоголем, вживає наркотичні засоби та постійно б`є свою дружину. У зв`язку з неправомірним поширенням відповідачкою широкому колу осіб недостовірної негативної інформації відносно позивача, він знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу, це призвело до певного погіршення його стосунків як з односельцями, так і в колі сім`ї. Своїми діями відповідачка спричинила позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у 128000 гривень. Прохає суд: визнати, що поширена відповідачкою [PERSON] інформація у її інтерв`ю журналісту міської телекомпанії "Лубни", а саме : - \~ \~ \~ \~Лісничі ведуть аморальний образ життя, зловживаючи алкоголем та наркотиками; - \~ \~ \~ \~курять траву, може й колються, ми не бачимо - але курять коноплю це точно; - \~ \~ \~ \~п`ють ... без 100 грам такого не буває. Вони снідають із 100 грам, обідають і вечеряють... На точкі вони у нас постоянні клієнти; - \~ \~ \~ \~п`ють, гуляють, а тоді до півночі б`ються... крик, а тоді б`ються; - \~ \~ \~ \~у неї синяки з пики не злазять, він її лупить як сирливу козу; - \~ \~ \~ \~понапиваються і б`ються, понапиваються і б`ються; не відповідає дійсності та принижує мої честь, гідність та ділову репутацію. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 128000 гривень. Судові витрати покласти на відповідачку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечили. Представник третьої особи в засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. З`ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Судом встановлено, що в інтерв`ю телекомпанїї «Лубенщина», присвяченому розслідуванню в межах кримінального провадження за фактом побиття [PERSON] свого сусіда, [PERSON] вказала журналісту наступне: - \~ \~ \~ \~Лісничі ведуть аморальний образ життя, зловживаючи алкоголем та наркотиками; - \~ \~ \~ \~курять траву, може й колються, ми не бачимо - але курять коноплю це точно; - \~ \~ \~ \~п`ють ... без 100 грам такого не буває. Вони снідають із 100 грам, обідають і вечеряють... На точкі вони у нас постійні клієнти; - \~ \~ \~ \~п`ють, гуляють, а тоді до півночі б`ються... крик, а тоді б`ються; - \~ \~ \~ \~у неї синяки з пики не злазять, він її лупить як сирливу козу; - \~ \~ \~ \~понапиваються і б`ються, понапиваються і б`ються. Таку інформацію позивач вважає недостовірною та такою, що принижує його гідність. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що є сусідкою сторін. Зазначила, що в селі балакають, що Лісничі п`ють, вживають наркотики. Також підтвердила, що чула крики в господарстві позивача та бачила синяки у його жінки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що працювала старостою Михнівської сільської ради. Зазначила, що відомостями про вживання позивачем алкогольних напоїв, наркотичних засобів не володіє. Підтвердила, що бачила синяки у жінки позивача. Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Стаття 55 Конституції України визначає, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За змістом статей 94, 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В той же час, відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз`яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Таким чином, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що інформація відповідачки, подана в програмі телеканала «Лубно», присвяченій кримінальному провадженню за фактом побиття [PERSON] свого сусіда, свідчить про відсутність твердження про факти (час, спосіб, кількість тощо). За своїм змістом така інформація є власним оціночним судженням відповідачки про особу позивача (його схильність до вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів та до застосування фізичної сили до своєї жінки). Оцінити правдивість чи правильність такого висновку неможливо. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині визнання такої інформації недостовірною. Вимога про стягнення моральної шкоди є похідною, а тому також не підлягає задоволенню. При цьому суд враховує і те, що така вимога не підтверджена жодними доказами.

Outcome: dismissed