Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.10.2013 [PERSON] прийнятий на роботу до позивача на посаду майстра району електричних мереж 9 розряду, по переводу з Криворізької квартирно-експлуатаційної частини району, згідно з наказом №122 начальника квартирно-експлуатаційного відділення м. Дніпропетровська від 01.10.2013. 18.10.2016 відповідач допустив порушення покладених на нього посадових обов`язків та правила безпеки під час виконання робіт, що спричинило загибель на виробництві [PERSON] . 20.04.2018 вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №216/5539/17 визнано [PERSON] винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України. На підставі п. «в» ст.ст. 1, 15 ЗУ «Про амністію у 2016 році» відповідача звільнили від відбування призначеного за цим вироком основного і додаткового покарання. 09.01.2019 Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №214/594/18 за позовом [PERSON] до квартирно-експлуатаційного\~відділу м.\~Дніпро про\~відшкодування моральної\~шкоди,\~спричиненої смертю\~чоловіка,\~позовні вимоги\~задоволено частково.\~Стягнуто з\~позивача на\~користь [PERSON] \~моральну шкоду\~спричиненої смертю\~чоловіка [PERSON] \~в розмірі\~80000,00\~грн,\~без утримання\~податку з\~доходів фізичних\~осіб,\~а також\~стягнуто з\~відповідача на\~користь держави\~судові витрати\~в розмірі\~704,80\~грн.\~На теперішній\~час вказане\~рішення суду\~позивачем виконано\~та сплачено\~грошові кошти\~в сумі\~80000,00\~грн на\~відповідний рахунок\~ [PERSON] .\~Відповідач відшкодовувати\~заподіяну шкоду\~позивачу у\~добровільному порядку\~відмовився. Позивач вважає, що має право на відшкодування відповідачем в порядку регресу матеріальної шкоди в сумі 80704,80 грн, що спонукало його звернутись до суду з відповідною вимогою. Представник позивача, відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦПК України, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подав до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзиву на позовну заяву. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.\~ Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання форми правочину, істотних умов договору та виконання зобов`язань за кредитним договором, а також Законом України «Про захист прав споживачів». Судом встановлено, що 01.10.2013 [PERSON] прийнятий на роботу до позивача на посаду майстра району електричних мереж 9 розряду, по переводу з Криворізької квартирно-експлуатаційної частини району, згідно з наказом №122 начальника квартирно-експлуатаційного відділення м. Дніпропетровська від 01.10.2013. 18.10.2016 відповідач допустив порушення покладених на нього посадових обов`язків та правила безпеки під час виконання робіт, що спричинило загибель на виробництві [PERSON] . Як вбачається зі змісту вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №216/5539/17 від 20.04.2018 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, і призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права обіймати певні посади, якими передбачено забезпечення дотримання підлеглими працівниками правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві або будь-якому підприємстві строком на 2 (два) роки. На підставі п. "в" статті 1, статті 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» [PERSON] , [INFO] , звільнено від відбування призначеного за цим вироком основного і додаткового покарання. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №214/594/18 за позовом [PERSON] до квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро про відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю чоловіка, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з позивача на користь [PERSON] моральну шкоду спричиненої смертю чоловіка [PERSON] в розмірі 80000,00 грн, без утримання податку з доходів фізичних осіб, а також стягнуто з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 704,80 грн. Як вбачається з листа управління Державної казначейської служби України у Соборному районі м. Дніпра Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області від 28.08.2021 №03-25/655 (а.с. 6) 27.08.2021 виконано стягнення з рахунку № [NUMBER] з КЕКВ 2800 у сумі 80000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їхнім працівником або іншою особою під час виконання трудових обов`язків. Це є одним з випадків, коли суб`єктом деліктної відповідальності є юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала. Тобто особливістю цих зобов`язань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати. У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особи-підприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов`язків. Покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за наведеною нормою права пояснюється тим, що безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов`язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня. Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), так і спеціальних умов, які обов`язково необхідно враховувати. Це обставини, за наявності яких шкода була спричинена, хоча сама шкода в цих зобов`язаннях і не набуває будь-яких особливостей. До таких обставин частина перша зазначеної норми відносить виконання трудових (службових) обов`язків працівником. У разі завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обов`язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену цим працівником. Він повинен сам відшкодувати цю шкоду на загальних підставах деліктної відповідальності (стаття 1166 ЦК України). Юридична або фізична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотної вимоги (регресу) до цього працівника в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом (частина перша статті 1191 ЦК України), тобто розмір відшкодування визначається законодавством, яке регулює відносини працівника, зокрема трудовим законодавством. Причинно-наслідковий зв`язок у цьому виді деліктних зобов`язань може мати складний характер, тобто треба доводити не тільки те, що шкоди завдано внаслідок протиправного діяння, а й те, що це протиправне діяння виникло внаслідок неналежного виконання чи невиконання працівником (службовцем) або іншою особою покладених на нього трудових (службових) чи інших обов`язків. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває з даною організацією в трудових відносинах і шкоду заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП). Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкоду\-вання потерпілому шкоди, завданої іншою осо\-бою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`я\-зання припиняється його належним виконан\-ням (стаття 599 ЦК України). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на дату настання нещасного випадку перебував з квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро у трудових відносинах та його вина у настанні нещасного випадку, внаслідок якого загинув чоловік [PERSON] - встановлена вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №216/5539/17. Встановлено, що квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро виплатив відшкодування моральної шкоди [PERSON] за рішенням суду, а тому набув права регресної вимоги на стягнення виплачених коштів із винної особи. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування збитків в порядку регресує обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідачем не надано доказів, які б спростували фактичні дані, що містяться у наданих позивачем письмових доказах. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Отже, з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 2270,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved