Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позов мотивувала тим, що [INFO] у неї та відповідача у зареєстрованому шлюбі народився син [PERSON] . 17.12.2013 року сторони розлучились, відповідач самоусунувся від виховання сина, залишив сина без фінансового забезпечення, батьківської уваги і турботи.До того ж він зловживає спиртними напоями. Відповідач не бере участі і не виявляє жодної цікавості до життя сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина та взагалі з ним не спілкується. Позивачка самостійно піклується про сина, забезпечує його всім необхідним. Більше того, відповідач станом на 15.12.2022 року має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина в розмірі 81816 грн. 29 коп.У зв`язку із вищевикладеним, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 12.09.2022 року відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Безугла І.С. у підготовче засідання не прибули, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не прибув, до суду надав заяву про проведення підготовчого засідання без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради Панченко Л.В. у підготовче засідання не прибула, до суду надала заяву про проведення розгляду справи без її участі, проти позову не заперечує. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення в підготовчому засіданні. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. У підготовчому засіданні встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є позивачка [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 25.12.2008 року серії [NUMBER] ( а.с.6). Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 17.12.2013 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний (а.с.10). Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії виконавчого листа Тетіївського районного суду Київської області від 13.12.2018 року із [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 28.11.2013 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 11). Згідно копії свідоцтва про шлюб позивачка 24.03.2022 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого їй присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.54 ). Малолітній [PERSON] , проживає разом із матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні, що підтверджується копією витягу № 634 від 07.07.2022 року (а.с. 8). Із характеристики [PERSON] виданої Тетіївським ліцеєм № 2 від 04.08.2022 року навчається у Тетіївському ліцеї № 2, встановлено, що його вихованням постійно займається мати, яка співпрацює з учителями, відвідує батьківські збори, а батько не приймає жодної участі у його вихованні (а.с. 9) Водночас, відповідач [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 3 ст. 183-1 КУпАП, яка передбачає відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини та має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина в розмірі 81816 грн. 29 коп. (а.с. 7, 16-17). Як вбачається із висновку про доцільність позбавлення батьківських прав № 249 від 18.10.2022 року, виконавчий комітет Тетіївської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 50-52). Так, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно роз`яснень викладених в п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», із змінами та доповненнями, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав суду необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню дитини, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, не виконує свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, яка застосована може бути лише коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як зазначив Верховний суд у Постановах від 24.04.2019 р. у справі № 331/5427/17, від 06.05.2020 р. у справі № 753/2025/19, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Більш того, ВС зазначив, що небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, оскільки ці обставини зумовлені не її (його) волею. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок виконавчого комітету Тетіївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав № 249 від 18.10.2022 року, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. У підготовчому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина, самоусунувся від виховання сина, залишив його без фінансового забезпечення, батьківської уваги і турботи. Відповідач не бере участі і не виявляє жодної цікавості до життя сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина та взагалі з ним не спілкується У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу ст. 169 СК України, яка передбачає, що відповідач має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо перестануть існувати обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved