Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

01 серпня 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявоюдо відповідача по справіпро зняттяарешту з майна. В обґрунтування вимог позивачка зазначила, що їй на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору обміну квартир від 25.04.1997 року та 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору дарування від 15.09.2021 року. У вересні 2021 року від приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Малогон В.О. при даруванні частки вказаної квартири стало відомо, що на квартиру за адресою: [ADDRESS] накладено арешт. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було з`ясовано, що Постановою державного виконавця Кіровського ВДВС КМУЮ Возіян Л.І. від 02.10.2002 року, накладено арешт на нерухоме майно. Об`єктом обтяження виступає 1/3частина квартири за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] . Підставою накладення арешту є ухвала б/н від 15.02.2002 року Кіровського м/с. У зв`язку з цим позивачка звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда із запитом щодо надання копії даної ухвали. Судом було перевірено та повідомлено, що дані про винесення ухвали про накладення арешту на майно [PERSON] відсутні. Також позивачці стало відомо, що її колишній [PERSON] у 2002 році звертався до суду з позовом про витребування з неї майна. Рішенням від 17.04.200 року позов задоволено та зобов`язано [PERSON] повернути [PERSON] належне йому майно. Також повідомили, що справа знищена. Листом-відповіддю ФВ ДВС у м. Кропивницькому ПСМУ МЮ (м. Дніпро) від 23.02.2022 року № 11087/11-33/9 повідомлено, що перевіркою даних АСВП встановлено, що на виконанні у відділі відсутні виконавчі провадження в рамках винесеної постанови про арешт. У зв`язку з цим, позивач просить зняти накладений арешт на майно, оскільки це заважає реалізувати її спадкове право. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 серпня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Представник Фортечного ВДВС у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодозадоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору обміну квартир серії ААІ № 476890 від 25.04.1997 року та 2/3 частини квартири за адресою [ADDRESS] , на підставі Договору дарування від 15.09.2021 року, зареєстровано в реєстрі за № 635. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 304967992 від 14.07.2022 року, на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт, реєстраційний номер: 8026599. підстава обтяження: постанова, В-12 750, 02.10.2002, Державна виконавча служба Кіровського району, Возіян Л.І. вх 980. Відповідно постанови про накладення арешту державного виконавця Кіровського ВДВС КМУЮ Возіян Л.І. від 02.10.2002 року, підставою накладення арешту є ухвала б/н від 15.02.2002 року Кіровського м/с. У зв`язку з цим позивач звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда із запитом щодо надання копії ухвали. Судом було перевірено та повідомлено, що згідно обліково-статистичної картки на цивільну справу № 2-717/2002 до Кіровського районного суду м. Кіровограда 23.01.2002 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про витребування майна та була передана на розгляд судді Косцовій І.П. Справа розглянута 17.04.2002 року з задоволенням позову, а саме зобов`язано [PERSON] повернути [PERSON] належне йому майно. Дані про винесення ухвали про накладення арешту на майно [PERSON] відсутні. Справа № 717/2002 знищена відповідно до Перелікусудових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання, затверджених Наказом ДСА України 11.02.2010 року № 22. Листом-відповіддю ФВ ДВС у м. Кропивницькому ПСМУ МЮ (м. Дніпро) від 23.02.2022 року № 11087/11-33/9 повідомлено, що перевіркою даних АСВП відносно боржника [PERSON] встановлено, що у відділі на виконанні відсутні виконавчі провадження в рамках винесеної постанови про арешт від 02.10.2002 року. Позивач вжила всіх необхідних заходів для досудового врегулювання спору, однак змушена звернутись до суду для зняття арешту. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2 ст. 386 ЦК України). Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 2 та п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У ч. 1,2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», вказано, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Пунктом 3 частини 1 статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Відповідно до ч. 2,4,5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за Придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Таким чином, виходячи з викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи у суді відсутні підстави для збереження обтяжень на зазначене майно, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. На підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved