Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог, позивача зазначила, що 24.06.1998 року між [PERSON] та продавцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який у свою чергу було зареєстровано на Регіональній універсальній біржі «Олександр-Н» за № Н/98-00196. Позивач зазначає, що [PERSON] померла [INFO] , та позивач, як спадкоємець першої черги, звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері. Позивач зазначає, що отримала письмове роз`яснення щодо того, що документ про право власності не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки договір купівлі-продажу було зареєстровано на товарній біржі, та він не посвідчений нотаріально. На підставі викладеного позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений на Регіональній універсальній біржі «Олександр-Н» за №Н/98-00196. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~13\~липня 2022\~року позовну\~заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачам право на подання відзиву на позов. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Лебедєв Олександр Вікторович не з`явились, разом з цим адвокат позивача подав заяву про слухання справи за відсутності сторони позивача, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, що викладені у позові (а.с.33). Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку за місце реєстрації (а.с.29-30), про причини не явки суду не повідомили, не подали відзиву, заперечень проти позову або заяви про визнання позовних вимог, що відповідно до положення ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказі. Ухвалою суду від 07 листопада 2022 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.3 ст. 211 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № Н/98-00196 укладеного на Регіональній універсальній біржі «Олександр-Н» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (а.с.7-8). Відповідно до відмітки на звороті договору купівлі-продажу № Н/98-00196 від 24.06.1998 року право власності на зазначену квартиру зареєстровано за [PERSON] , в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстровим номером 238 у реєстрованій книзі 292пр на сторонці 54. Дана інформація також підтверджена листом КП «БТІ» ОМР від 20.04.2022 року (а.с.34). Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований на Регіональній універсальній біржі «Олександр-Н» відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу». Позивач зазначає, що її мати, [PERSON] , якій на підставі договору купівлі-продажу належала зазначена вище квартира [INFO] померла, та відповідно позивач звернулась до приватного нотаріуса з підстав оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримала письмове роз`яснення щодо відсутності документів на підтвердження права власності згідно чинного законодавства. Судом встановлено, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис № 2559 (а.с.10). Також, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 12.12.1998 року уклали шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.11). Згідно листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б., [PERSON] , приватним нотаріусом роз`яснено щодо необхідності визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири з підстав невідповідності правовстановлюючих документів вимогам чинного законодавства (а.с.13). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] за життя належала спірна квартира, останні проживала в ній та спадкоємцем після смерті якої є дочка померлої [PERSON] . Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме матері позивача, та того, що відповідачі за вказаною адресою зняті з реєстраційного обліку, та прослухання справи були повідомлена за адресою місця реєстрації. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Оскільки, судом встановлено, що [PERSON] придбала квартиру у свою власність у відповідачів, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідачі в свою чергу виконали зобов`язання по передачі квартири позивачу, виїхали з житлового приміщення та знялись з реєстраційного обліку за вказаною адресою. У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення сторін від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову.

Outcome: approved