Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

Заявник [PERSON] в особі представника - адвоката Щербак А.Г. звернулася до суду з заявою, де просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначити строком на шість місяців заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити перебувати в місці проживання [PERSON] , заборонити вести листування, телефонні розмови з заявником, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та обмежити спілкування з постраждалою дитиною (проводити зустрічі тільки у присутності [PERSON] ). На обґрунтування заяви зазначила, що з 20.12.2013 року вона з [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку, [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між подружжям не склалося, та з початку 2020 року і на сьогоднішній день подружжя проживає окремо. [PERSON] знаходиться на лікуванні у Психіатричній лікарні, з діагнозом «шизофренія, параноїдниа форма». Вона неодноразово зверталась до поліції з приводу вчинення стосовно неї домашнього насильства зі сторони [PERSON] , також із застосуванням фізичної сили стосовно неї та погроз стосовно членів її сім`ї, за результатами чого, на заінтересовану особу було складено відповідні протоколи про адміністративні правопорушення та тимчасовий заборонний припис. Тоді коли у [PERSON] загострення хвороби він веде себе неадекватно, погрожує вбити заявницю, спалити дім, вимагає гроші, на все це дивиться їх спільна донька. З урахуванням викладеного просила заяву задовольнити. Представник заявника [PERSON] адвокат Щербак А.Г. в судовому засіданні підтримав викладені в заяві вимоги, просив їх задовольнити, подальший розгляд справи просив проводити без його участі. Заявник [PERSON] у судовому засіданні не з`явилась. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений. 26.09.2022 року [PERSON] зателефонував з номеру [NUMBER] (вказаного у заяві) та повідомив про те, що він з 11.08.2022 року перебуває за межами України, а саме знаходиться в Чехії. Вказав, що не може з`явитися до суду, надіславши через «Telegram» копію закордонного паспорта на ім`я [PERSON] . За абз. 2 ч. 1 ст. 350-5 ЦПК неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Вислухавши представника [PERSON] - адвоката Щербак А.Г., вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд зазначає, що основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству визначені Законом України від 07.12.2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII). Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закон № 2229-VIII). Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Під оцінкою ризиків відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII розуміють оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється в тому числі на таких осіб як батьки (мати, батько) і дитина (діти). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом № 2229-VIII визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів осіб, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження заінтересованої особи у реалізації своїх прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заявника. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Cудом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20 грудня 2013 року в Амур-Нижньодніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №973. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 20 грудня 2013 року. З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 07.05.2014 року вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] ,, її батьками записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Положеннями ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Саме на заявника процесуальний закон покладає обов`язок довести факт завдання насильства та надати підтверджуючі докази. На підтвердження своїх доводів заявник надала суду: копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №197789 від 15.05.2021 року, копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №3206/2022 1 центр відділення №25, згідно якої [PERSON] зазначений діагноз - шизофренія, параноїдна форма, паранроїдний синдром, становлення ремісії. F-20.00. Згідно Відомостей з інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», які були витребувані судом, зазначено, що на гр.. [PERSON] , [INFO] є «адмінпрактика»: - протокол про адміністративне правопорушення АА 315677 від 28.08.2020 підрозділ Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, за ст.. 178 ч. 2 КУпАП, накладено стягнення - штраф, 51 грн. - не сплачено, направлено до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Пів.-Східного Міжрегіонального управління Міністерство Юстиції (м. Дніпро); - протокол про адміністративне правопорушення АА 315676 від 28.08.2020 підрозділ Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, за ст.. 173 КУпАП, направлено до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська; - протокол про адміністративне правопорушення ГП 313772 від 25.08.2020 підрозділ Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, за ст.. 178 ч. 1 КУпАП, накладено стягнення - штраф, 51 грн. - не сплачено, направлено до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Пів.-Східного Міжрегіонального управління Міністерство Юстиції (м. Дніпро). «Єдиний облік» - ЄО №24822 від 11.08.2021 відділення поліції №3 (м. Дніпро) Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській обл.. (домашнє насильство), рішення - матеріал спис. В справу №1.11 від 03.09.2021; - ЄО №25200 від 15.08.2021 відділення поліції №3 (м. Дніпро) Дніпропетровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській обл.. (домашнє насильство), рішення - матеріал спис. В справу №1.11 від 15.08.2021. Суд не приймає доводи заяви щодо наявності доказів, які підтверджують беззаперечну вину [PERSON] як кривдника, та здійснення останнім щодо заявниці та її дитини фізичного чи психологічного насильства, оскільки звернення [PERSON] із заявами до органів поліції, не підтверджує факт домашнього насильства над нею чи її дитиною, оскільки в діях заінтересованої особи не встановлено факту застосування домашнього насильства у визначених законодавством формах щодо [PERSON] та/або її дитини. Наявні відомості щодо притягнення [PERSON] на протязі 2020 року до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 178 КУпАП та ст.. 173 КУпАП, жодним чином не підтверджують завдання насильства відносно заявниці чи її дитини. Відсутні в матеріалах справи відповідні висновки експертів, відносно заподіяння насильства дитині. На обґрунтування своїх вимог заявником надано копію термінового заборонного припису стосовно кривдника від 15.08.2021 року Серії АА № 197789. Проте з даних документів неможливо встановити з яких підстав виписаний даний припис. Крім того, зазначений припис винесено більше, ніж рік тому. При розгляді справи судом встановлено, що між учасниками процесу склалися неприязні відносини, які виникли з різних сімейних питань, в тому числі побут та ревнощі. Подання заявницею різних заяв до поліції не можуть підтверджувати даних обставин, а лише підтверджують суб`єктивне сприйняття заявником певних подій. А наявність у [PERSON] діагноза: шизофренія, параноїдна форма, параноїдний синдром, становлення ремісії не є підставою для прийняття рішення щодо обмежувального припису. Крім того, заявницею та її представником - адвокатом Щербак А.Г. зазначено, що [PERSON] з серпня 2022 року по теперішній час перебуває за межами України, а саме знаходиться в Чехії. Відповідно до роз`яснень, наведених в п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Таким чином, відсутні підтвердження того, що саме заінтересована особа є беззаперечним кривдником. Не знайшли свого підтвердження і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису. Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 1, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: dismissed