Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утримання автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 191709,00 грн та моральної шкоди в розмірі 150000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 січня 2019 року близько 13.30 вона, керуючи транспортним засобом «Citroen C1», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вулиці Жилянській у лівій смузі у напрямку вулиці Борщагівської в м. Києві, внаслідок незадовільного стану дороги (відсутність частини дорожнього покриття дороги біля будинку 9Б/1 по вулиці Жилянській), відсутністю попереджуючих знаків про проведення дорожніх робіт на вказаній ділянці дороги, потрапила у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого її автомобіль перевернувся на дах та отримав значні механічні пошкодження, а вона та її мати отримали тілесні ушкодження. Вказує, що згідно з постановою Київського апеляційного суду від 20.07.2020 у справі про адміністративне правопорушення № 761/5139/19 закрито провадження у справі відносно неї за статтею 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Поряд з цим, звернула увагу, що з огляду на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання дороги, яка перебуває на балансі КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району», тому вважає, що підприємство має нести відповідальність за завдані їй збитки. При цьому, зазначила, що відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 144658,42 грн. Витрати на проведення вказаного дослідження складають 3000,00 грн. Крім цього, вона понесла витрати для відновлення свого порушеного права, а саме, витрати на правову допомогу у розмірі 39700,00 грн для доведення відсутності її вини у дорожньо-транспортній пригоді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, витрати на оплату робіт, необхідних для складення висновку за результатами проведення автотехнічної експертизи КНДІСЕ у розмірі 3140,00 грн та витрати на оплату послуг КП «Центр організації дорожнього руху» з оформлення та видачі довідки про схему розташування дорожніх знаків у розмірі 1211,06 грн, а всього, загальний розмір майнових збитків позивача внаслідок ДТП становить: 191709,48 грн. Крім того, зауважила, що внаслідок ДТП вона зазнала моральної шкоди, оскільки протягом тривалого часу у зв`язку із втратою автомобіля була вимушена самостійно шукати грошові кошти для повернення боргу, отриманого для придбання пошкодженого автомобіля, змінився її спосіб життя, погіршився її психологічний стан, побоювання сідати за кермо автомобіля, порушення сну, періодично трапляються панічні атаки, а тому, завдану моральну шкоду вона оцінює в розмірі 150000,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою суду від 24.06.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду по суті. 09.11.2021, засобами поштового зв`язку, від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає позовні вимоги незаконними, безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому пояснив, що КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» є дійсно балансоутримувачем вулично-шляхової мережі та деяких об`єктів зовнішнього благоустрою в Шевченківському районі м. Києва, в тому числі і ділянки дороги, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода (від Повітрофлотського шляхопроводу до пров. Ринковий). Підтвердив, що на дату ДТП - 12 січня 2019 року, на вказаній ділянці дороги проводилися будівельно-ремонті роботи на замовлення ТОВ «РАСМУС». Однак, звернув увагу, що вказана ділянка дороги 22.12.2017 була передана ТОВ «АВІТОН БУДПРОЕКТ» відповідно до акту передачі, а тому, відповідальність за розробку та погодження схем організації дорожнього руху, безпеку руху та санітарно-технічний стан на даній ділянці дороги на період виконання робіт, покладено саме на ТОВ «АВІТОН БУДПРОЕКТ». Також, зазначив, що працівників відповідача не було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ст. 140 КУпАП, що спростовує позовні вимоги позивача до відповідача. Крім того, вважає безпідставними позовні вимоги про стягнення моральної шкоди. 09.12.2021, засобами поштового зв`язку, від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач повністю заперечила позицію відповідача, зазначаючи, що чинним законодавством, а саме: Законом України «Про автомобільні дороги», Законом України «Про дорожній рух», Єдиними правилами ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування нити та охорони, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198, саме відповідач має контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та, як балансоутримувач, має відповідати за шкоду, завдану позивачу внаслідок ДТП. Крім того, зауважила, що згідно з доданою відповідачем до відзиву контрольною карткою № 1810000-Шв на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення у зв`язку з прокладанням водопроводу, каналізації та тепломережі, виданою Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), термін закінчення робіт - 26.05.2018, а дата ДТП - 12.01.2019. Щодо відсутності судового рішення, яким би було притягнуто представників відповідача до адміністративної відповідальності, зазначила, що працівники поліції на місці ДТП викликали представників відповідача, але вони не з`явилися. Крім того, судовий експерт викликав представників відповідача для участі у проведенні автотоварознавчого дослідження, але представник відповідача знову не з`явився, про що свідчить електроне повідомлення № 000196, яке є додатком до висновку експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження № 97/02-19 від 28.02.2019. Додатково звернула увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.01.2021 по справі № 522/9550/16-ц та рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (п. 71), де зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу не можуть виправлятись за рахунок осіб, яких вони стосуються. В судовому засіданні 10.11.2022 позивач та її представники підтримали позовні вимоги, викладені в позовній заяві, просили суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, підтримав свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Під час судового розгляду судом були допитані як свідки позивач [PERSON] та [PERSON] , яка знаходилась в автомобілі під час дорожньо-транспортної пригоди, які своїми показами підтвердили обставини, викладені позивачем в позовній заяві. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, врахувавши показання свідків, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №343612, складеному працівником поліції 12.01.2019, водій [PERSON] 12.01.2019 о 13.30 год, керуючи автомобілем «Сітроен» д.н.з. [NUMBER] по вулиці Жилянській, 9Б/1 в м. Києві не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою на слизькій ділянці дороги здійснила наїзд на перешкоду, внаслідок чого автомобіль отримав значні пошкодження та пошкоджено металеву огорожу, чим порушила вимоги п.п. 2.3 б, 12.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Водночас, як пояснила позивач у судовому засіданні, дорожньо-транспортна пригода сталася на ділянці дороги біля будинку 9Б/1 по вулиці Жилянській у напрямку вулиці Борщагівській в місті Києві внаслідок незадовільного стану дорожнього покриття та відсутністю попереджуючих знаків про проведення ремонтних ремонт, її автомобіль наїхав на стик з крайньою правою смугою на якій проводилися ремонті роботи та було зняте асфальтове покриття, внаслідок чого автомобіль почало «заносити», він зіткнувся з бордюром правого узбіччя дороги, перелетів скрізь огорожу (металевий паркан) та перевернувся на дах. Щодо обставин ДТП вона зазначила в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 343612 від 12.01.2019. Справу про адміністративне правопорушення було передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва. Позивач звернула увагу, що протягом розгляду справи було призначене проведення автотехнічної експертизи та відповідно до висновку експерта КНДІСЕ № 10258/19-52 від 16.07.2019 небезпекою для руху автомобіля «Citroen C1», д.н.з. [NUMBER] була ділянка дороги, на якій був відсутній верхній шар асфальтового покриття, ця частина дороги, як небезпечна, не була огороджена відповідними попереджувальними дорожніми знаками. На даній ділянці дороги момент об`єктивної видимості ремонтних робіт дорожнього покриття з робочого місця водія складає 1 метр, проте мінімальна відстань, яка необхідна лише для реагування водія при виникненні такого виду небезпеки складає 7,8 - 8,9 метрів та водій [PERSON] не мала технічної можливості уникнути наїзду на «небезпечну ділянку дороги, на якій був відсутній верхній шар асфальтового покриття». Також, у висновку зазначено, що відсутні підстави технічного характеру вважати дії водія автомобіля «Citroen C1», д.н.з. [NUMBER] такими, що не відповідають вимогам п. 12.3 ПДР. В подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 20.07.2020 у справі № 761/5139/19 постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2020 скасовано, провадження у справі відносно [PERSON] за статтею 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Зокрема, як встановлено судом апеляційної інстанції, суд першої інстанції не звернув належної уваги, що [PERSON] , пояснюючи в протоколі по суті порушення, вказувала, що причиною ДТП стала ділянка дороги, яка була в аварійному стані, не огороджена відповідними дорожніми знаками, а тому, вона не могла її об`єктивно виявити. Надаючи письмові пояснення, під час оформлення матеріалів правопорушення, [PERSON] , також, вказувала, що не бачила і не могла бачити частину дороги без асфальтного покриття, оскільки вона була засніжена. Колесом автомобіля вона потрапила у відкритий стик в цій частині дороги, від чого транспортний засіб став некерованим, та його винесло на узбіччя й відбулось зіткнення з металевим парканом. Натомість, суд залишив поза увагою письмові пояснення [PERSON] , які вона підтвердила в судовому засіданні. Суд не звернув уваги, що небезпекою для [PERSON] був не металевий паркан, куди її уже некерований автомобіль занесло, а відсутня частина асфальтного покриття дороги, яку апелянт не могла виявити, через відсутність попереджувальних знаків про це. Не могла вона і виявити її самостійно, оскільки через засніжений покрив, вказану частину аварійної дороги видно не було. При цьому, в постанові, з посиланням на висновок експерта КНДІСЕ № 10258/19-52 від 16.07.2019, суд зазначив, що даними висновку експерта № 10258/19-52 від 16.07.2019 також підтверджується та обставина, що першочерговою небезпекою для руху автомобіля [PERSON] була ділянка дороги, на якій був відсутній верхній шар асфальтового покриття. Ця частина дороги, як небезпечна, не була огороджена відповідними попереджувальними дорожніми знаками. На даній ділянці дороги моментом об`єктивної видимості ремонтних робіт дорожнього покриття з робочого місця водія складає 1 метр, проте мінімальна відстань, яка необхідна лише для реагування водія при виникненні такого виду небезпеки складає 7,8 - 8,9 метрів. Таким чином, в діях [PERSON] відсутнє порушення ПДР України. А тому, доводи апеляційної скарги апелянта про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП є слушними. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, з огляду на викладене вище, у цій справі, судом встановлено, що причиною ДТП став незадовільний стан дорожнього покриття на ділянці дороги, яка не була огороджена відповідними попереджувальними дорожніми знаками. При цьому, справа про адміністративне правопорушення відносно позивачки закрита у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Також, судом встановлено і не заперечувалося представником відповідача, що балансоутримувачем вулиці Жилянської біля будинку 9Б/1 є Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва. Частиною третьою статті 14 та частиною першою статті 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Відповідно до статті 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження, компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів, забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху, забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях, термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах, своєчасне виявлення перешкод дорожнього руху та їх усунення а у разі неможливості невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними направляючими засобами: організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. У пункті 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року за № 198 встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотримання норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів. Враховуючи те, що за задовільний стан доріг у м. Києві відповідають комунальні дорожньо-експлуатаційні організації, тому відповідальність має нести КП «ШЕУ Шевченківського району», яке не створило належних умов щодо безпеки використання автомобільної дороги, де сталася ДТП, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 639/2132/18. Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 14 квітня 2018 року у справі № 904/5489/18, в якій зокрема зазначено: «Отже, у розумінні наведених положень у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами». За таких обставин, відповідно до положень чинного законодавства, відповідач зобов`язаний постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух, тому відповідач, як балансоутримувач, відповідає за шкоду, заподіяну позивачу. Оцінюючи встановлені судом в ході розгляду справи обставини, а також досліджені докази, суд дійшов обґрунтованого висновку, що пошкодження автомобіля позивача стало наслідком неналежного виконання КП «ШЕУ Шевченківського району», як балансоутримувача дороги на ділянці дороги біля будинку 9Б/1 по вулиці Жилянській у м. Києві, своїх обов`язків щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, у зв`язку з не вжиттям заходів щодо огородження небезпечної ділянки дороги та встановлення попереджувальних знаків. В той де час, посилання відповідача на те, що відповідальність має бути покладена на ТОВ «АВІТОН БУДПРОЕКТ» у зв`язку наявністю Контрольної картки на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення у зв`язку з прокладанням водопроводу, каналізації та тепломережі, що була видана Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) судом не приймаються до уваги, оскільки згідно ч.1 ст. 9 ЗУ «Про дорожній рух» саме до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами. При цьому, слід звернути увагу, що відповідно до схеми ДТП попереджувальні знаки: 1.5.2. «Звуження дороги», 1.37. «Дорожні роботи» та тимчасовий знак «Обмеження максимальної швидкості» були встановлені на відстані 8,5 метрів після початку ремонту дороги. При цьому, відповідно до закону, зокрема, п. 33.1.ПДР, знак 1.5.2. «Звуження дороги» та знак 1.37 «Дорожні роботи» встановлюються у населених пунктах на відставні на відстані 50-100 метрів до початку небезпечної ділянки. Також, згідно з довідкою КП «Центр організації дорожнього руху» станом на 12.01.2019 на ділянці дороги по вул. Жилянській від вул. Пестеля до просп. Повітрофлотського жодних знаків про дорожні роботи та звуження дороги не було встановлено. Відповідно до довідки Гідрометцентру № 01-20/1299 від 29.11.2019 за оперативними даними метеорологічної станції Київ (проспект Науки, 37) у проміжок часу з 12 год 00 хв до 15 год 00 хв спостерігалися: хмарність 8 балів, сніг, ожеледиця. Крім того, суд враховує, що відповідно до наданої відповідачем контрольної картки № 18100002-Шв, строк закінчення ремонтних робіт зазначено до 26.05.2018, а ДТП сталася 12.01.2019. Також, суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача щодо відсутності рішення про притягнення уповноваженої особи КП «ШЕУ Шевченківського району» до адміністративної відповідальності за ст. 140 КУпАП як підставу для звільнення відповідача від відповідальності, оскільки відсутність такої постанови не спростовує встановлені в ході розгляду обставини щодо пошкодження автомобіля позивача внаслідок неналежного утримання автомобільних доріг та не забезпечення безпеки дорожнього руху, що є безпосереднім обов`язком відповідача. Адже, належне виконання працівниками поліції своїх посадових обов`язків (складання, чи не складання матеріалів ДТП) не залежали від позивача, яка розраховувала на належне виконання зазначеними працівниками своїх посадових обов`язків, тому і відсутність необхідних матеріалів ДТП та, як наслідок, неможливість в подальшому притягнути відповідальних осіб балансоутримувача до адміністративної відповідальності, не може позбавляти позивача права на відшкодування шкоди відповідачем, як особою, відповідальною в такому випадку. Вказана правова позиція узгоджується із правовими висновками, що викладені Верховним Судом у постанові від 20.01.2021 по справі № 522/9550/16-ц та рішенням ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (п. 71), відповідно до якого ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. За статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З матеріалів справи вбачається, що внаслідок ДТП транспортний засіб позивача зазнав значних механічних пошкоджень, неусувної деформації, згин каркасу тощо. Відповідно до розрахунків автотоварознавчого дослідження № 97/02-19 від 28.02.2019 вартість матеріального збитку, завданого позивачу як власнику автомобіля «Citroen C1», д.н.з. [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди дорівнює ринковій вартості автомобіля та складає 144658,42 грн. Також, позивачем було понесені витрати на проведення оцінки матеріального збитку (проведення авто товарознавчого дослідження) у розмірі 3000,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру б/н від 15.02.2019, витрати, пов`язані з проведенням автотехнічної експертизи у розмірі 3140,00 грн, що підтверджується квитанцією № 1642-3893-8529-9665 від 01.07.2019, витрати на отримання довідки у КП «Центр організації дорожнього руху» про схему розміщення дорожніх знаків у розмірі 1211,06 грн, що підтверджується квитанцією про оплату № 164 від 13.02.2019, копії яких містяться в матеріалах справи. Крім того, позивач понесла витрати для відновлення свого порушеного права, а саме, витрати на правову допомогу у розмірі 39700,00 грн для доведення відсутності її вини у дорожньо-транспортній пригоді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, що підтверджується договором про надання правової допомоги № 16/01-01 від 16.01.2019, рахунком № 05/08-01 від 05.08.2020, актом здачі-приймання робіт (надання послуг) б/н від 05.08.2020 та квитанцією ГУ Ощадбанку по місту Києву та області ТВБВ 10026/0530 РМ-2760 від 06.08.2020, копії яких також долучені до матеріалів справи. Таким чином, загальний розмір майнової шкоди, завданої позивачу дорожньо-транспортною пригодою складає 191709,48 грн. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з огляду на викладене вище, виходячи із фактичних обставин справи, умов чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що обставини на які посилається позивач знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, є обґрунтованими, доведеними, тоді як, доводи відповідача судом не приймаються до уваги та спростовуються встановленими обставинами справи, а відтак, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача майнової шкоди такими, що підлягає задоволенню. Крім того, звертаючись до суду позивач зазначила, що їй була завдана не лише матеріальна шкода, але й моральна шкода, оскільки в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено не тільки її майно та ушкоджено її здоров`я, а й заподіяні душевні страждання, що виразилися у фізичному болю, порушенні сну та психічного стану, відчутті страху сідати за кермо автомобіля, порушенні її життєвих зв`язків та планів: вона не могла скористатись автомобілем для поїздок на роботу, була вимушена витрачати час та кошти на відновлення свого порушеного права, на пошук експерта та визначення розміру заподіяних збитків, що створювало зайві незручності, була змушена додатково працювати, щоб якнайшвидше повернути борг, який вона отримала для придбання автомобілю, оплачувати послуги експертів, правову допомогу протягом двох років, поки розглядалася справа про адміністративне правопорушення. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Також, відповідно до п. 5 цієї ж Постанови Пленуму Верховного суду України, обов`язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні. Суд знаходить доведеною вину відповідача, яким не створено належних умов щодо безпеки використання автомобільної дороги та погоджується з доводами позивача, що у зв`язку з протиправними діями відповідача вона зазнала глибоких душевних страждань. При визначенні розміру моральної шкоди слід зазначити, що відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості». Виходячи із засад розумності, об`єктивності, справедливості, враховуючи характер правопорушення відповідача, який є таким, що завдав позивачу моральної шкоди, глибина душевних страждань позивача внаслідок порушення її прав та інтересів від протиправної поведінки відповідача є суттєвою, а тому, суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди 150000,00 грн відповідає обставинам справи, характеру правопорушення відповідача, глибині душевних страждань позивача, є співмірним із завданими збитками та відповідає принципу справедливості та розумності, а тому, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4187,10 грн згідно квитанції про сплату № 79534 від 05.06.2021.

Outcome: approved