Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивовано тим, що 19.04.2019 [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, що був нотаріально посвідчений 19.04.2019 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Поповою І.А. та зареєстрований в реєстрі за №596. Згідно п. 1 договору позики позикодавець передав у власність позичальникові, а позичальник прийняв у власність грошові кошти у розмірі 180 000,00 грн. і зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах та в терміни, встановлені цим договором. В п. 2 договору позики вказано, що позичальник підтверджує, що одержав від позикодавця суму позики 180 000,00 грн. повністю, готівкою, до підписання цього Договору. Згідно п. 5 договору позики термін повернення суми позики до 19.04.2022. За п. 10 договору позики позикодавець зобов`язується видати позичальнику розписку про одержання виконання та повернути йому ж свій примірник цього Договору. Однак, попри прийняті на себе зобов`язання щодо повернення боргу в строк до 19.04.2022 відповідач його не виконав, що підтверджує наявність у позивача оригіналу договору позики та відсутність у відповідача розписки про одержання виконання в повному обсязі, що передбачено п. 10 договору позики. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики від 19.04.2019 в сумі 180 000,00 гривень та судових витрат. Ухвалою суду від 13.06.2022 прийнято справу до свого провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 22.09.2022 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено розгляд справи. Позивач до судового засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. При розгляді справи судом встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19.04.2019 [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, який був нотаріально посвідчений 19.04.2019 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Поповою І.А. та зареєстрований в реєстрі за №596. Згідно п. 1 договору позики позикодавець передав у власність позичальникові, а позичальник прийняв у власність грошові кошти у розмірі 180 000,00 грн. і зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах та в терміни, встановлені цим договором. В п. 2 договору позики вказано, що позичальник підтверджує, що одержав від позикодавця суму позики 180 000,00 грн. повністю, готівкою, до підписання цього Договору. Згідно п. 5 договору позики термін повернення суми позики до 19.04.2022. За п. 10 договору позики позикодавець зобов`язується видати позичальнику розписку про одержання виконання та повернути йому ж свій примірник цього Договору. Однак, попри прийняті на себе зобов`язання щодо повернення боргу в строк до 19.04.2022 відповідач його не виконав, що підтверджує наявність у позивача оригіналу договору позики та відсутність у відповідача розписки про одержання виконання в повному обсязі, що передбачено п. 10 договору позики. Відповідач не задовольнив усні вимоги позивача щодо повернення позики, тому позивач був вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на пдтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Предметом виконання як невід`ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб`єктивні права і конкретні юридичні обов`язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб`єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 19.04.2019 в сумі 180 000, 00 гривень. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з огляду на те, шо позов задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 800, 00 гривень. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 878, 40 гривень, оскільки матеріалами справи підтверджено обсяг наданих послуг і виконання робіт, а також їх вартість. На підставі\~вище викладеного,\~

Outcome: approved