Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

14.06.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом\~ до [PERSON] про стягнення заборгованості та просив стягнути з відповідача позичені за договором позики кошти в розмірі 5350 доларів США, стягнути понесені судові витрати судовий збір 1566 грн., послуги банку 25 грн., судовий збір за забезпечення позову - 497 грн., послуги банку 25 грн., послуги адвоката 500 грн. В позовній заяві вказав, що 15.12.2021 року відповідач [PERSON] позичив у нього 5350 доларів США. Зазначену суму він передав відповідачу, про що останній написав розписку про одержання коштів. У розписці відповідач зазначив, що зобов`язується повернути позичені кошти у повному обсязі і вчасно до 31.12.2021 року. Коли наблизився час повернення боргу, він звернувся до відповідача, та останній послався на відсутність у нього коштів і просив дати ще часу для повернення боргу. 30.04.2022 року у телефонній розмові позивач довів до відома відповідача, що у разі неповернення ним боргу протягом двох місяців, він буде змушений звертатись до суду за захистом своїх майнових прав. Позичених коштів відповідач не повернув, що стало підставою для звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи\~ у його відсутності,\~ позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився та не\~ забезпечив\~ явки представника, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся в порядку, визначеному законодавством, шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади України. Відзиву до суду відповідач не надав, клопотань, заяв від відповідача не надходило. При відсутності\~ заперечень позивача, суд\~ вважає\~ за можливе\~\~ заочно\~ розглянути справу\~ та винести\~ заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому\~ задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено\~ договірні відносини\~ між [PERSON] та [PERSON] щодо позики 5350 доларів США відповідно до\~ письмової розписки від\~ 15.12.2022 року, якою підтверджено\~ факт передачі [PERSON] та отримання\~\~ грошових коштів [PERSON] . Відповідач\~ зобов`язався\~ повернути позичені кошти до 31.12.2021 року. Зобов`язання у строк\~ не виконано.\~ Заходи\~ досудового врегулювання\~ спору не\~ мали позитивного\~ результату. Згідно ст. 1046\~ ЦК України\~ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.\~\~ \~ Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна\~ валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України\~ від\~ 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року\~ № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.(Постанова Великої Палати\~ Верховного Суду\~ від 16.01.2019\~ року, справа№373/2054/16-ц.) Враховуючи вищевикладене, суд приходить\~ до висновку, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] позичені за договором позики кошти в розмірі 5350 доларів США. Судові витрати у виді судового збору в розмірі 1566 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України. Судові витрати у вигляді судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 497 грн. не підлягають стягненню, оскільки ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.06.2022 року заяву залишено без задоволення. Послуги банку у розмірі 50 грн. не є судовими витратами у розумінні ст.133 ЦПК України, а відтак не підлягають стягненню. Щодо заявленої вимоги про стягнення витрат на професійно-правничу допомогу у розмірі 500 грн., суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, оскільки адвокат не брав участі у судовому засіданні, до матеріалів справи не долучено договору про надання правничої допомоги, не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що суперечить вимогам ст.137 ЦПК України.

Outcome: dismissed