Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 19.11.2007 року між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» і позичальником [PERSON] , поручителями [PERSON] , [PERSON] укладено договір кредиту-поруки № 458/1, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 25000,00 грн., зі сплатою 45% річних за користування ним, терміном на 24 місяці, з 19.11.2007 року по 18.11.2009 року. Однак, відповідач [PERSON] не належним чином виконувала свої зобов`язання за договором і станом на 04.12.2018 року заборгованість [PERSON] становить 89706,24 грн., з яких: по тілу кредиту 16179,66 грн, по відсотках за користування кредитом 73526,58 грн. Добровільно виконати свої зобов`язання перед кредитною спілкою та погасити заборгованість відповідачі не бажають, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. В подальшому від представника позивача надійшло клопотання про зменшення позовних вимог, згідно якого позивач просить стягнути з відповідачів суму боргу (на планову дату закриття кредиту 18.11.2009 року) у сумі 23819,56 грн., з яких: по кредиту 16179,66 грн., по відсотках за користування кредитом 7639,90 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно наявних у матеріалах заяв позивач просить розглянути справу без участі представника позивача, зазначаючи, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а тому суд вважає, що у відповідності до ч.1\~ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до\~задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 19.11.2007 року між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» і позичальником [PERSON] , укладено договір кредиту-поруки № 458/1, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 25000,00 грн., зі сплатою 45% річних за користування ним, терміном на 24 місяці, з 19.11.2007 року по 18.11.2009 року. Згідно п. 8.1 вищевказаного договору, за даним договором сторони домовилися про встановлення десятирічного строку позовної давності. Згідно ст.\~1049\~ЦК\~України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з п. 1.1 договір кредиту-поруки № 458/1 від 19.11.2007 року позичальник зобов`язався повернути кредит спілці відповідно до умов, передбачених даним договором. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики та відсотків за користування нею, належним чином не виконала, і станом на 18.11.2009 року заборгованість [PERSON] становить 23819,56 грн., з яких: по кредиту 16179,66 грн., по відсотках за користування кредитом 7639,90 грн., що вбачається з карточки платежів по гривневому кредиту. А тому, враховуючи те, що факт наявності заборгованості у [PERSON] перед Перечинською районною кредитною спілкою «Тур"я» в загальній сумі 23819,56 грн. доведений, суд убачає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача вказану суму заборгованості. З приводу заявлених позовних вимог до поручителів [PERSON] та [PERSON] суд приходить до наступного. Згідно п. 5.1 договору кредиту-поруки № 458/1 від 19.11.2007 року, поручитель поручається перед спілкою за виконання позичальником обов`язків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі (включаючи сплату всіх відсотків, неустойки, збитків у тому числі упущеної вигоди) солідарно терміном на 10 років з дня укладення договору але не раніше виконання всіх зобов`язань за ним. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта\~статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій\~статті 559 ЦК України\~не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Отже, зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2021 року у справі № 202/781/14-ц зазначила, що умова договорів поруки про їхню дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором та договором комісії не є строком, встановленим у договорі поруки, оскільки останній визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. З огляду на цей висновок слід застосувати припис, викладений у реченні 2 частини 4 статті 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 60), від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 71), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 58), від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (пункт 35) Зазначений шестимісячний строк\~є преклюзивним, тобто його сплив є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові до поручителя. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим\~припинення права\~кредитора вимагати\~у поручителя\~виконання забезпеченого\~порукою зобов`язання,\~застосоване у\~другому реченні\~частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника. Однак і в такому разі кредитор може звернутися із зазначеною вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою\~статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. А тому з огляду на вищезазначене суд уважає, що позовні вимоги до поручителів не підлягають задоволенню, оскільки порука припинилась внаслідок прострочення строку звернення до них із позовом про стягнення заборгованості за договором. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1921 грн.

Outcome: partial