Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

У вересні 2022 року позивач Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування Дарницького району м. Києва" звернулось до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просив суд: стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в розмірі 52 324,85 грн. 92 коп., суму інфляційних нарахувань в розмірі 2793 грн. 97 коп., 3% річних в розмірі 1237 грн., 85 коп., та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач належним чином виконав перед відповідачами, які є співвласниками квартири [ADDRESS] своє зобов`язання щодо надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, проте відповідачі, будучи споживачами вказаних послуг за даною адресою неналежним чином здійснюють їх оплату, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.09.2022 відмовлено у відкритті провадження в частині вимог до співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] , на підставі п. 6 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.09.2022 відкрито провадження у справі в частині позовних вимог до співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідачам був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами була направлена відповідачам за вказаними в позовній заяві адресами проживання, які є місцем реєстрації відповідачів та відповідна кореспонденція повернулась до суду із відміткою про закінчення встановленого строку зберігання. Відзиви на позов відповідачами у визначений термін не надано. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення. Відповідачі, в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, заяви про відкладення розгляду справи та/або відзиву на позов до суду від них надало, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України за згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг, на час виникнення спірних правовідносин, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва» від 30.01.2015, № 33, за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти комунальної власності територіальної громади м. Києва, що перебувають у сфері управління Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, зокрема будинок [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» забезпечує надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із матеріалів справи, відповідачам на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності б/н, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації 26.12.2012 та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , а відтак є споживачами житлово-комунальних послуг за даною адресою, які надаються позивачем. З матеріалів справи вбачається, що договір про надання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій опубліковано в газеті «Хрещатик» від 14.07.2015 року № 99(4695). Відповідно до ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, ст. 10 ЖК України встановлено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію, а ст. 66 ЖК України передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири. Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Так, відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV (чинного на момент виникнення спірних відносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV (чинного на момент виникнення спірних відносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13; виснови Верховного Суду у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц та від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17) Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачі є споживачами комунальних послуг. Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги»№2189-VIII споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі належним чином не сплачували за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком наданим позивачем, за період з 01.05.2015 по 30.08.2022 за ними утворилась заборгованість, яка складає 52 324 грн. 86 коп. Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які передбачають обов`язок споживача оплатити фактично надані житлово-комунальні послуги та право замовника послуг вимагати відповідної плати, є за своєю правовою природою грошовим зобов`язанням, тому за прострочення його виконання підлягають застосуванню наслідки, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України щодо стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних від простроченої суми (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13). Таким чином, згідно із розрахунком наданим позивачем, правильність якого перевірена судом на суму заборгованості нараховано інфляційні втрати в розмірі 2793 грн. 97 коп., та 3% річних в розмірі 1237 грн. 85 коп. Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Таким чином, судом встановлено, що у відповідачів утворилась заборгованість перед позивачем, у зв`язку з несвоєчасною оплатою за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а тому суд приходить до висновку, що позивачем на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження матеріалами справи, у зв`язку з чим підлягають повному задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Відповідачами, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в розмірі 52 324,85 грн. 92 коп., інфляційних нарахувань в розмірі 2793 грн. 97 коп., 3% річних в розмірі 1237 грн. 85 коп., є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2481 грн. 00 коп.

Outcome: approved