Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Великоберезовицька селищна рада про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником частини житлового будинку [ADDRESS] , де зареєстрований відповідач, однак останній у її частині будинку ніколи не проживав, так як проживав у частині будинку, що належить його матері [PERSON] .. Так, у 2020 році був проведений розподіл житлового будинку [ADDRESS] , внаслідок якого [PERSON] було присвоєно наступний адресний номер: [ADDRESS] , а їй залишено старий адресний номер №31. Вказує, відповідач [PERSON] після розподілу житлового будинку не перереєстрував свого місця реєстрації, а її неодноразові звернення до останнього про зняття з реєстрації з її житлового будинку були залишені без задоволення. Водночас, відповідач з 2016 року перебуває на роботі за кордоном (у Польщі), а з 2020 року отримав право постійного проживання та праці у Польщі та не приїжджав на територію України з грудня 2019 року. Враховуючи вищевикладене, позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.09.2022 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, додатково зазначила, що реєстрація у її помешканні відповідача унеможливлює оформити субсидію. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про слухання справи без його участі, в якій зазначив, що він більше п`яти років перебуває за кордоном на роботі, а з 2020 року отримав право постійного проживання та праці у Польщі, а тому прибути у судове засідання він не має можливості, як і добровільно знятися з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи Великоберезовицької селищної ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що вона є мамою відповідача та підтвердила, що останній більше п`яти років живе та працює у Польщі, не бажає мати місце реєстрації у помешканні позивачки, однак приїхати та знятися з обліку не має можливості. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будьякій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Згідно договору про поділ житлового будинку посвідченого 25.01.2021 приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №157, [PERSON] та [PERSON] домовились про поділ між ними житлового будинку [ADDRESS] в наступному порядку: [PERSON] житловий будинок, загальною площею 71,5 кв.м., житловою площею 32,4 кв.м., а саме: кухня «1-1» пл. 15,4 кв.м., вихід з підвалу «1-2» пл. 2,7 кв.м., коридор «2-1» пл. 15,5 кв.м., жйтлова «2-2» пл. 15,5 кв.м., житлова «2-3» пл. 16,9 кв.м., санвузол «2-4» пл. 5,5 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами: господарська будівля літ.«Б», ворота «1», хвіртка «2», вбиральня літ. «В» відповідно до Рішення виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради, Тернопільського району Тернопільської області № 58 від 05.11.2020 новоствореному житловому будинку зберігається адресний номер: [ADDRESS] . Новостворений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0438 га, кадастровий № 6125255200:02:002:1717, що належить [PERSON] , право власності зареєстроване приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик 1.Я., 27.11.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2234108861252, номер запису про право власності: 39424036. [PERSON] : житловий будинок, загальною площею 78,2 кв.м., житловою площею 34,7 кв.м., а саме: підвал «1-1» пл. 6,7 кв.м., кладова «1-2» пл. 13,6 кв.м., коридор «2-1» пл. 7,8 кв.м., кухня «2-2» пл. 10,3 кв.м., санвузол «2-3» пл. 5,1 кв.м., житлова «2-4» пл. 20,2 кв.м., житлова «2-5» пл. 14,5 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами: господарська будівля літ.«Б», вбиральня літ. «Г», септик літ. «С», огорожа «4», ворота «5» відповідно до Рішення виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради, Тернопільського району Тернопільської області №\~58 від 05.11.2020 новоствореному житловому будинку присвоюється адресний номер: [ADDRESS] . Новостворений житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,0682 га., кадастровий № 6125255200:02:002:1716, що належить [PERSON] , право власності зареєстроване приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я., 27.11.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2234133161252, номер запису про право власності: 39424705. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 241627290 від 25.01.2021, [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 71,5 кв.м., житловою площею 32,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 241631537 від 25.01.2021, [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 78,2 кв.м., житловою площею 34,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Білібінським райбюро ЗАГС Магаданської області 20.02.1982, [PERSON] народився [INFO] в с. Білібіно, Магаданської області, Республіки РСФСР та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 22.05.1999, про що свідчить відповідний штамп на 11 сторінці паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Тернопільським РВУМВС України в Тернопільській області 22.05.1999. Відповідно до актів від 28.09.2021 та 16.09.2022, виданих Великоберезовицькою селищною радою, комісією у складі Кульчицької Олександри Климівни секретаря виконкому Великоберезовицької ОТГ, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , складено акти проте, що 28.09.2021 було здійснено перевірку на предмет проживання гр. [PERSON] , [INFO] , під час якої встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] зареєстрований в [ADDRESS] , але за вищевказаною адресою не проживає з 2016 року і не проживає на даний час, у зв`язку з виїздом до Польщі, що засвідчують сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1\~ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1\~ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1\~ст. 319 ЦК України). Частиною першою\~статті 321 ЦК України,\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 150 Житлового кодексу України\~визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом (ч. 1\~ст. 401 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1, 5 статті\~403, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (ч. 2\~ст. 406 ЦК України). Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК Української РСР). Верховний Суд України у Постанові від 15.05.2017, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що "право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку"; "право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2\~ст. 406 Цивільного кодексу України". Згідно з частиною 1\~статті 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»\~№ 1871-IX від 05.11.2021, який набрав чинності 01.12.2021, зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: 1) за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником; 2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У пункті 4\~розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»\~закріплено, що місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом. Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»\~орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною підставою для зняття такої особи з місця її реєстрації. Виходячи з того, що\~Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~статті 24 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно абз. 2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням. Одна з особливостей найму житла полягає, зокрема, у тому, що наймач має право тимчасового володіння (detentio) ним. Право володіння (possessio) житлом залишається в його власника, який не втрачає це право навіть тоді, коли інша особа використовує таке майно. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2\~ст. 406 ЦК України. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 по справі № 6-57цс11 зроблено висновок, що «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням». У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , не будучи членом сім`ї позивача, не маючи договірних відносин із позивачем, як власником будинку щодо права користування будинку, є зареєстрованим у належному позивачу [PERSON] на праві приватної власності будинку та, при цьому, не проживав у ньому та на даний час не проживає, не несе тягар утримання житла, що порушує право позивача як власника спірного нерухомого майна на реалізацію права користування та розпорядження належним на праві власності майном. При цьому судом урахована Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16.11.2016, справа № 6-709цс16, відповідно до якої визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивачів права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а тому\~позивач правомірно вимагає усунення порушень своїх прав шляхом визнання відповідачів таким, що втратив право користування житлом. Аналізуючи вищенаведені\~обставини,\~викладені вимоги\~законів,\~досліджені у\~судовому засіданні\~письмові докази,\~беручи до\~уваги визнання\~позову відповідачем\~та враховуючи,\~що позивач\~є власником\~спірного будинку,\~у якому\~відповідач має\~зареєстроване місце\~проживання,\~проте відповідач\~у вказаному\~житловому приміщенні\~фактично не\~проживав та\~не проживає,\~позивач заперечує\~проти залишення\~за відповідачем\~права користуватися\~належним позивачу\~будинком,\~а тому\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню у\~повному обсязі,\~шляхом визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Приймаючи до уваги, що при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією GOVPAY24 № 1482-3492-3825-0827 від 21.09.2022, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у сумі 496,20 грн, а інші 50 відсотків судового збору у сумі 496,20 грн необхідно повернути позивачу з державного бюджету. На підставі наведеного,

Outcome: approved