Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, який зареєстрований 11 квітня 2018 року виконкомом Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про що складено відповідний актовий запис №03 та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 5000,00 грн., з врахуванням індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просить після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». В обгрунтування позову посилається на те, що 11.04.2018 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, в даному шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею в [ADDRESS] . Зазначає, що з відповідачем давно разом не проживають, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та матеріально один одного не підтримують. Дійсне місце проживання відповідача їй не відоме, так як він постійно їздить за кордон на роботу. Через відсутність взаємоповаги у них неприязні стосунки. Кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, через що у них виникали постійні сварки та їх шлюб розпався. Вважає, що шлюб носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки це суперечить її інтересам. Просить не надавати термін на примирення. Вимогу щодо стягнення аліментів позивач обгрунтовує тим, що відповідач проживає окремо від дитини, проте зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття. Вказує, що відповідач постійного місця роботи немає, але має дохід, так як працює за кордоном. Крім того, відповідач не має іншої сім`ї, не має на утриманні інших малолітніх, неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків. Враховуючи наведене, просить стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Процесуальні дії по справі, заяви сторін Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 01.06.2022 позивачем усунуто вказані в ухвалі недоліки. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.06.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони. В судове засідання 22.09.2022 позивач не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. При цьому, 08.09.2022 від представника позивача - адвоката Бойко Б.Б., (який діє на підставі ордера серія АО №1058855 від 06.09.2022) поступила заява, в якій просить розглянути справу без участі позивача та її представника. Також зазначено, що позовні вимоги підтримує та щодо заочного розгляду справи не заперечує. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки та розмішення оголошення про його виклик на веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подавав. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 11.04.2018 року у виконкомі Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис №03. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с.4). З копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 06 липня 2018 року вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , її батьками записані батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 5). Згідно долученої до матеріалів справи довідки виданої виконавчим комітетом Баранинської сільської ради №75 від 27.05.2022 така видана мешканці [ADDRESS] гр. [PERSON] , в тім, що у неї наступний склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] - донька; [PERSON] - мати; [PERSON] - батько (а.с. 16). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів Щодо вимоги про розірвання шлюбу, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, що суперечить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Суд бере до уваги зазначені позивачем у позові обставини, що у сторін є неповнолітня дитина, що через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали постійні сварки, що подальше спільне життя та збереження шлюбу стало неможливим і суперечить інтересам позивача. Позивач просить розірвати шлюб. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. Після розірвання шлюбу відновити позивачці дошлюбне прізвище. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід зазначити наступне. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2022 рік» визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні; Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Судом встановлено з матеріалів справи, що дитина проживає разом з матір`ю. В матеріалах справи відомості про працевлаштування відповідача відсутні. При визначенні розміру аліментів суд враховує, вік дитини, те, що дитина проживає з матір`ю, що відповідач є особою працездатного віку, на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків немає. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial