Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,8500 га розташовану по [ADDRESS] , з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд та ведення особистого підсобного господарства (присадибна ділянка). ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА 15.05.2002 року між ним, [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку з надвірними будівлями, житловою площею 40,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 3 договору, характеристика нерухомого майна: на приватизованій земельній ділянці площею 8500,00 кв.м. відчужується будинок житловою площею 40,6 кв.м. з надвірними будівлями №48. З 2002 року і по теперішній час він використовує земельну ділянку площею 8500,00 кв.м. за її цільовим призначенням, сплачує земельний податок. При продажі будинку вони дійшли згоди з [PERSON] , що разом з будинком, до нього у власність переходить і вищезазначена земельна ділянка, разом з підписанням договору купівлі-продажу будинку [PERSON] передав йому оригінал Державного акту на землю. Однак земельна ділянка, на якій збудоване нерухоме майно, за договором купівлі-продажу не відчужувалась. [PERSON] [INFO] помер. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся син померлого [PERSON] . Однак на дану земельну ділянку оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку спадкоємець не проводив. Таким чином, набувши право власності на підставі договору купівлі-продажу на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , він позбавлений можливості оформити будь-яке право на земельну ділянку у розмірі 0,8500 га, на якій розташований даний будинок та яку він фактично використовує з 2002 року. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧа Відповідач подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Дійсно у 2002 році його батько [PERSON] продав позивачу належний йому будинок в [ADDRESS] . При продажу будинку було досягнуто згоди, що разом із будинком до позивача переходить у власність і земельна ділянка площею 8500 кв.м, на якій розташований сам будинок та город біля будинку присадибна ділянка. Після підписання договору купівлі-продажу, батько передав позивачу оригінал державного акта на земельну ділянку площею 8500 кв.м. Ні батько, за своє життя, ні він, як спадкоємець даної земельної ділянки з 2002 року не використовували та не претендували на її використання. Він є єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті батька у 2016 році, оформлення права власності у порядку спадкування на спірну земельну ділянку не проводив. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ Представник Приютівської селищної ради у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, вирішення питання по суті спору залишив на розсуд суду. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.12.2021 року суддею Бугайченко Т.А. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Нероди Л.М. від 13.12.2021 року прийнято до свого провадження цивільну справу, на підставі розпорядження керівника апарату про повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями від 14.09.2021 року, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.01.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 15 травня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] на Придніпровській товарній біржі укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №948-НД/948-Н/Ф12, за яким [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . 17 травня 2002 року даний договір зареєстрований в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації. Однак земельна ділянка, на якій збудовано будинок, не відчужувалася. З державного акту на право приватної власності на землю серії IV-KP №017950, виданого 25.06.2001 року вбачається, що спірна земельна ділянка, площею 0,8500 га за цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд та ведення особистого підсобного господарства (присадибна ділянка) передана у приватну власність [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Єдиним спадкоємцем є [PERSON] , який прийняв спадщину, проте оформлення земельної ділянки, по [ADDRESS] , площею 8500,00 кв.м, не проводив. ОЦІНКА СУДУ Доводи позовної заяви ґрунтуються, на тому, що між [PERSON] та [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.05.2002 року існувала домовленість про те, що разом з будинком до покупця [PERSON] переходить право власності на земельну ділянку площею 8 500 кв м, призначену для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Норми Земельного кодексу України, діючого на той час, не передбачали одночасний перехід права власності на земельну ділянку у разі зміни власника нерухомого майна, розташованого на ній. Згідно ст. 51 Закону України «Про власність» (ред. станом на 15.05.2002 року) громадянин не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку поза його волею інакше, як на підставі рішення суду, у випадках, передбачених законодавчими актами України. Незалежно від наявності чи відсутності домовленості між [PERSON] та [PERSON] про перехід права власності на земельну ділянку, такий перехід був можливий лише у разі укладення угоди про зміну права власності земельної ділянки, яка підлягала обов`язковому нотаріальному посвідченню. Аналізуючи вищевикладене, вимоги позивача не ґрунтуються на нормах закону. Суд також враховує, що на час укладення 15.05.2002 року на Придніпровській товарній біржі договору купівлі-продажу нерухомого майна №948-НД/948-Н/Ф12, за загальним правилом, визначеним у ст. 47, 227, 242 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу нерухомості підлягали нотаріальному посвідченню. Однак, в порушення зазначених норм закону договір купівлі-продажу нерухомого майна № 948-НД/948-Н/Ф12 від 15.05.2002 року не був посвідчений нотаріально. НОРМИ ПРАВА Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Стаття 5 ЦПК України вказує, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положеннями статті 2 ЦК України земельні відносини регулюються земельним законодавством. Норми ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України вказують, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земельні ділянки є об`єктами права приватної власності (п. 1 ст. 13 Закону №697-ХІІ). Земельною ділянкою як об`єктом цивільних прав є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ст. 79 ЗК України). Згідно ст. 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Так, ч. 1 ст. 120 ЗК України (у редакції станом на 15.05.2002 року) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed