Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] 10 червня 2021 року звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення способів участі матері у вихованні малолітньої дитини (а.с.49-55, т.1), а заявою від 27 квітня 2022 року змінила предмет позову та просила визначити інший спосіб та порядок спілкування з її малолітньою дочкою (а.с.193-194, т.1) - [PERSON] , яка народилася [INFO] без присутності батька дитини - [PERSON] , який народився [INFO] за місцем реєстрації матері дитини: [ADDRESS] або у місцях дозвілля та відпочинку у м. Дніпро та за його межами. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2022 року позовні вимоги задоволені частково. Визначено наступний спосіб та порядок спілкування матері - [PERSON] , яка народилася [INFO] з її малолітньою дочкою - [PERSON] , яка народилася [INFO] за місцем реєстрації матері дитини - [PERSON] , яка народилася [INFO] : [ADDRESS] без присутності батька дитини - [PERSON] , який народився [INFO] : -кожні перший та треті вихідні кожного місяця календарного року - з 16 години 00 хвилин п`ятниці до 19 години 00 хвилин неділі; -в день народження дитини 10 вересня кожного року - з 09 години 00 хвилин до 14 години 00 хвилин або з 14 години 00 хвилин до 19 годин 00 хвилин за домовленістю між батьками дитини; -день народження матері дитини 06 лютого кожного року - з 09 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин; -у період осінніх, зимових, весняних та літніх канікул кожного навчального року за домовленістю з батьком дитини або в першу половину канікул або в другу половину канікул; -у будь-які інші дні календарного року - з 09 години 00 хвилин до 14 години 00 хвилин або з 14 години 00 хвилин до 19 годин 00 хвилин за домовленістю між батьками дитини. В задоволенні іншої частини позову відмовлено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок. Судові витрати в частині тих позовних вимог, які не задоволені судом покладено на позивачку. 24 жовтня 2022 року представник позивача адвокат Гейко В. І. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме: стягнути з відповідача на користь позивачки 52 500 гривень в якості витрат на професійну правову допомогу. Вказану заяву просив розглянути за його відсутності та відсутності позивачки. 28 жовтня 2022 року представник відповідача адвокат Киселиця І. Ю. подав заперечення проти заяви про ухвалення додаткового рішення, згідно яких просив залишити її без задоволення. Також зазначив, що до заяви не додано доказів про сплату позивачкою витрат на правову допомогу в сумі 52\~500 гривень, а під час подання позову [PERSON] зазначала, що очікує понести витрати такі на суму 15\~000 гривень. Однак збільшила їх майже втроє після розгляду справи. Крім того, на думку представника відповідача, аналіз законодавства та судової практики з питань усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини повинні надаватися адвокатом за замовчування під час складання відповідної позовної заяви, а тому витрати на такі послуги не повинні компенсовуватися. Такі послуги адвоката позивачки як, підготовка та оформлення заяви про усунення недоліків позовної заяви відповідач також не повинен оплачувати, оскільки адвокат позивачки повинен був з самого початку оформити належним чином позов, а неодноразове подання заяв про зміну предмету позову свідчить про те, що сторона позивача з самого початку чітко не визначилася зі своїми вимогами, які були лише частково задоволені судом. Відповідно до\~ч.\~3,4\~ст.\~270\~ЦПК України\~суд,\~що ухвалив\~рішення,\~ухвалює додаткове\~судове рішення\~в тому\~самому складі\~протягом десяти\~днів із\~дня надходження\~відповідної заяви.\~Додаткове судове\~рішення ухвалюється\~в тому\~самому порядку,\~що й\~судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. З урахуванням положень ст. 270 ЦПК України суд постановив вирішити без повідомленням учасників справи заяву про ухвалення додаткового рішення та у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Положеннями ст. 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до\~ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України,\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі\~докази подаються\~до закінчення\~судових дебатів\~у справі\~або протягом\~п`яти днів\~після ухвалення\~рішення суду\~за умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено, що заяву про подання доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи стосовно витрат на професійну правову допомогу в сумі 15 000 гривень з розрахунку вартості однієї години правової допомоги адвоката в розмірі 2\~500 гривень, позивачка зробила у позовній заяві (а.с.54, т.1), а також про виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України зазначив її представник в судовому засіданні, про що вказано в мотивувальній частині рішення суду. У рішенні суду від 18 жовтня 2022 року вказане питання не було вирішено та зазначено, що питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України. Також судом встановлено, що до заяви про ухвалення додаткового рішення було надано копію Договору про надання правничої (правової) допомоги № 1 від 14 червня 2019 року, Додаткову угоду від 12 лютого 2021 року та детальний опис робіт, виконаних адвокатом на підставі вказаного Договору. Надано було і Акт про надання правової допомоги від 22 жовтня 2022 року та рахунок № 22/10/22 від 22 жовтня 2022 року на суму 52 500 гривень за надані адвокатом Гейко В. І. послуг позивачці [PERSON] з розрахунку вартості однієї години правової допомоги адвоката - 2\~500 гривень (а.с.32-42, т.2). Згідно детального опису наданих адвокатом послуг, він витратив 2 години для аналізу законодавства, 4 години на складання позовної заяви, 2 години на усунення недоліків позову, 2 години на підготовку відзиву, 2 години на підготовку заяв про зміну предмета позову та залучення до участі у справі третьої особи, і 9 годин на представництво інтересів позивачки в судових засіданнях, а всього витратив 21 годину. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно позиції ВП ВС, яка викладена в постанові суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Тобто, всі перелічені дії в детальному описі наданих адвокатом Гейко В. І. послуг, є видами правової допомоги та видами адвокатської діяльності. Разом із тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначає критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Так, згідно зі ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, адвокат Киселиця І. Ю. посилався на те, що до заяви не додано докази сплати позивачкою витрат за надану професійну правничу допомогу. Проте, суд зазначає, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі\~\~\~ № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження\~№ 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження\~\~№ 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження\~\~№ 61-44217св18). Відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту ст. ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18); від 19 лютого\~\~2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19); від 08 червня\~2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21); від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Тому суд, під час вирішення питання про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу враховує заперечення сторони відповідача та виходить з того, що зазначений позивачкою розмір гонорару адвоката на рівні 52\~500 гривень, визначений її представником адвокатом Гейко В. І., зважаючи на складність справи та час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, є лише частково доведеним. Суд, врахувавши складність справи та часткове задоволення позовних вимог [PERSON] немайнового характеру приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача лише 25\~000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Так, суд оцінив надані представником позивачки докази та обґрунтовуючи розмір гонорару та інших витрат, які на думку представника позивачки виникли під час реалізації договору про надання правничої допомоги, та вважає, що адвокат Гейко В. І. не довів суду свою участь у судових засіданнях 19 листопада 2021 року, оскільки розгляд справи було відкладено через неявку сторін (а.с.80,т.1) а також 09 та 14 грудня 2021 року, оскільки в такі дати судом взагалі не призначався розгляд справи. Крім того, суд вважає, що усунення недоліків позовної заяви, на що адвокат витратив 2 години, які згідно договору оцінені в 5\~000 гривень, є недоліком роботи самого адвоката, а тому не може покладатися на відповідача, про що також зазначив і представник відповідача у своїх запереченнях. Такі послуги адвоката, як складання та направлення учасникам справи та суду відповіді на відзив, заяв про зміну предмету позову та про залучення до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] фактично дублюють одна одну, є подібними та зводяться до єдиної дії - формування правової позиції позивачки у справі, а тому суд вважає, що в цій частині такі витрати також не підлягають відшкодуванню відповідачем. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Таким чином з огляду на вищенаведене суд вважає що фактично понесені витрати позивачки на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторін, виходячи з фінансового стану сторін, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь\~позивачки витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції в розмірі 25\~000 гривень, з яких 4 години на складання позовної заяви і 6 годин на представництво інтересів позивачки в судових засіданнях, а всього 10 годин по 2\~500 гривень. Суд враховує висновки Верховного Суду, які викладені в постановах у справах № 905/1795/18\~та у\~справі № 922/2685/19, де визначено, що\~суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial