Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ директора Державне підприємство «Кіровоградський ремонтний завод» № 9А від 14.03.2013 року «Про переведення працівників підприємства на неповний робочий час»; визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о директора Державне підприємство «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» № 56А від 20.11.2020 року «Про переведення працівників підприємства на неповний робочий час»; визнати протиправним та скасувати п. 5 наказу в.о. директора Державне підприємство «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» № 22А від 22.04.2022 року «Про зміну режиму роботи ДП «РЗРТО» в частині продовження дії наказу від 20.11.2020 року № 56А; зобов`язати Державне підприємство «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» поновити йому попередні умови праці, які вказані в колективному договорі; зобов`язати Державне підприємство «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» нарахувати та виплатити йому заробітну плату в розмірі, що існував до змін умов оплати праці; стягнути з Державного підприємства «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» на його користь витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Позов обґрунтовано тим, що 15.12.2004 року він був прийнятий на посаду заступника керівника ДП «Кіровоградський ремонтний завод» (перейменований в ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» на підставі наказу ДК «Укроборонпром» № 220 від 16.06.2017 року), працював на різних посадах до 22.06.2022 року. В період з листопада 1986 року по грудень 2004 року працював на підприємстві в якості офіцера збройних сил. Наказом № 64-К від 16.06.2022 року його звільнено з посади консультанта з ефективності підприємства у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Наказом № 66-к від 22.06.2022 року внесено зміни до наказу № 64-к від 16.06.2022 року «Про звільнення», а саме дату звільнення 20.06.2022 року змінено на 22.06.2022 року; в іншому наказ № 64-к від 16.06.2022 року залишено без змін. Зазначає, що у зв`язку з відсутністю, з об`єктивних незалежних від підприємства, причин завантаження виробничих потужностей підприємства, у тому числі через відсутність державного оборонного замовлення та затримкою в укладенні договорів зі сторонніми організаціями, на підставі ст. 32 та 56 КЗпП України, наказом № 9А від 14.03.2013 року працівники ДП «Кіровоградський ремонтний завод» переведені з 27.05.2013 року (крім сторожової охорони») на неповний робочий тиждень, робочий день - понеділок. Зазначеним наказом передбачено переведення на повний робочий тиждень підприємство в цілому або окремі підрозділи по мірі укладення договорів у відповідності до виробничого плану за 2013 рік. Як вбачається з протоколу засідання профспілкового комітету ДП «КРЗ» від 18.03.2013 року, профспілковий комітет не надав згоди директору ДП «КРЗ» на переведення працівників підприємства на неповний робочий час. Голова Профспілкового комітету ДП «КРЗ» звернулась до Профспілки працівників оборонної промисловості України із заявою про порушення чинного законодавства через запровадження на ДП «КРЗ» одноденного робочого тижня.Відповідно до тексту листа Профспілки працівників оборонної промисловості України № 56 від 26.11.2013 року, ДП «КРЗ» порушено порядок впровадження змін істотних умов праці, наказ № 9А від 14.03.2013 року є наказом з основної діяльності, який не має для кожного конкретного працівника ніяких правових наслідків; працівники згоду або відмову від надання згоди на зміну для себе істотних умов праці не надавали; наказ з персоналу про встановлення неповного робочого часу кожному працівнику не видавався, встановлювати неповний робочий час адміністрація не мала права. За графіком, встановленим наказом № 9 А від 14.03.2013 року, ДП «КРЗ» працювало до 20.11.2020 року. Поступово, по мірі укладення договорів, з вересня 2014 року працівники почали працювати повний тиждень, що підтверджувалося табелями відпрацьованого часу працівниками. 20.11.2020 року, т.в.о. директора ДП «РЗРТО» О.М. Кремінським видано наказ № 56 А, яким подовжено дію наказу № 9А від 14.03.2013 року у зв`язку з відсутністю з об`єктивних незалежних від підприємства причин завантаження виробничих потужностей підприємства, у тому числі через відсутність державного оборонного замовлення та затримкою в укладенні договорів зі сторонніми організаціями, на підставі ч. 3 ст. 32, ст. 56 КЗпП України та у зв`язку із розповсюдженням COVID-19. Цим наказом встановлено з 23.11.2020 року перевести працівників підприємства (крім сторожової охорони) на неповний робочий тиждень - понеділок. Зазначеним наказом передбачено переведення на повний робочий тиждень підприємство в цілому або окремі підрозділи по мірі укладення договорів у відповідності до виробничого плану на 2021 рік. Він неодноразово звертався до керівництва ДП «РЗРТО» із скаргами на незаконність переведення працівників підприємства на одноденний робочий тиждень, наголошував на порушення процедури впровадження на підприємстві змін істотних умов праці. 25.01.2022 року він звернувся до Начальника управління Держпраці у Кіровоградській області із скаргою на незаконні дії керівництва ДП «РЗРТО» з приводу встановлення одноденного робочого тижня йому та іншим працівникам підприємства, просив скасувати протиправний наказ керівництва та зобов`язати підприємство виплатити працівникам заробітну плату за незаконно скасовані робочі дні. 23.02.2022 року йому було надано лист Управління Держпраці у Кіровоградській області за № 1/62-02.5/16-03 про розгляд звернення від 25.01.2022 року, відповідно до змісту якого під час інспекційного відвідування у ДП «РЗРТО» стосовно нього встановлені порушення вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України щодо зміни істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці, ст. 115 КЗпП України, щодо строків виплати заробітної плати та ч. 3 ст. 15 ЗУ «Про оплату праці», щодо виплати заробітної плати в першочерговому порядку. За наслідками інспекційного відвідування до виконуючого обов`язки директора ДП «РЗРТО» Пчельнікова І.О. вжиті заходи, передбачені чинним законодавством. За результатами перевірки Управлінням Держпраці у Кіровоградській області складено акт планової перевірки № КР0763/05 та 23.02.2022 року винесено припис, відповідно до якого зобов`язано виконуючого обов`язки директора ДП «РЗРТО» Пчельнікова І.О. усунути виявлені в результаті проведеної перевірки порушення, в тому числі «на підприємстві при зміні істотних умов та режиму роботи працівників не попереджають за два місяці до їх початку». В той же час,керівництвом підприємства не лише не усунуті виявлені в результаті проведеної перевірки порушення, а й додатково винесено ще один наказ, що суперечать вимогам чинного законодавства.Так, п. п. 4, 5 наказу ДП «РЗРТО» № 22А від 22.04.2022 року, встановлено з 01.04.2022 року робітникам основного та допоміжного виробництва 60-годинний 6-денний робочий тиждень з одним вихідних днем, а для інших працівників продовжено дію наказу від 20.11.2020 року № 56А «Про переведення працівників підприємства на неповний робочий час». Вважає, що вищезазначені накази винесені з порушенням норм чинного законодавства, тому вони є протиправними та підлягають скасуванню. Посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 01.08.2022 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 30.08.2022 року відповідачем подано відзив на позов, в якому відповідач позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. 08.09.2022 року позивачем подано відповідь на відзив. 07.10.2022 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, наданій суду відповіді на відзив відповідача. Представник відповідача позов не визнав, просив врахувати відзив на позов, надані суду пояснення та додатки до них і відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, в становив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не оспорюється сторонами по справі те, що позивач [PERSON] з 15.12.2004 року був прийнятий на посаду заступника керівника ДП «Кіровоградський ремонтний завод» (перейменований в ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» на підставі наказу ДК «Укроборонпром» № 220 від 16.06.2017 року), працював на різних посадах до 22.06.2022 року. В період з листопада 1986 року по грудень 2004 року працював на підприємстві в якості офіцера збройних сил. Наказом № 64-К від 16.06.2022 року [PERSON] звільнено з посади консультанта з ефективності підприємства у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Наказом № 66-к від 22.06.2022 року внесено зміни до наказу № 64-к від 16.06.2022 року «Про звільнення», а саме дату звільнення 20.06.2022 року змінено на 22.06.2022 року; в іншому наказ № 64-к від 16.06.2022 року залишено без змін. Положенням ч.1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ч.1 ст. 50 КЗпП України, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Тобто, законодавець встановлює лише максимальну межу норми тривалості робочого часу (не більше 40 годин на тиждень), а не його обов`язковий мінімальний розмір. Відповідно до ст. 56 цього Кодексу, за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Тривалість неповного робочого часу не обмежується і може встановлюватися як шляхом зменшення тривалості щоденної роботи, так і зменшенням щоденної роботи при неповному робочому тижні. Роботодавець має право на встановлення неповного робочого часу без згоди працівника. Однак, при цьому повинна бути додержана процедура зміни істотних умов праці. Змінювати істотні умови праці роботодавець вправі тільки при наявності змін в організації виробництва і праці. Відповідно до ч.3 ст. 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Таким чином, у разі, коли роботодавець лише за умов зміни в організації виробництва та праці планує змінити систему та розмір оплати праці, пільг, режиму роботи, встановити або скасувати неповний робочий час, суміщення професій, зміну розрядів або найменування посад він має попередити працівника про це не пізніше, ніж за два місяці. У зв`язку з відсутністю, з об`єктивних незалежних від підприємства, причин завантаження виробничих потужностей підприємства, у тому числі через відсутність державного оборонного замовлення та затримкою в укладенні договорів зі сторонніми організаціями, на підставі ст. 32 та 56 КЗпП України, наказом № 9А від 14.03.2013 року працівники ДП «Кіровоградський ремонтний завод» переведені з 27.05.2013 року (крім сторожової охорони») на неповний робочий тиждень, робочий день - понеділок. Зазначеним наказом передбачено переведення на повний робочий тиждень підприємство в цілому або окремі підрозділи по мірі укладення договорів у відповідності до виробничого плану за 2013 рік. Представником відповідача надано письмові докази (постанова суду від 23.05.2012 року у справі № 1109/2437/2012, ухвала суду від 29.11.2012 року у справі № 5013/384/12, рішення суду від 12.03.2013 року у справі № 912/128/13-г) щодо наявності обставин, які перешкоджали підприємству виконувати договірні зобов`язання, що впливало на господарську діяльність підприємства. При цьому, з рапортом від 12.03.2013 року на ім`я директора ДП «КРЗ» про вирішення даного питання звернувся безпосередньо сам [PERSON] (а.с.63). З наказом від 14.03.2013 року № 9А «Про переведення працівників підприємства на неповний робочий час» позивач ознайомився під підпис 20.03.2013 року, а реально, як пояснив представник відповідача, наказ почав діяти з 27.05.2013 року. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що роботодавець завчасно повідомив працівника про його роботу на умовах неповного робочого часу, дана обставина не спростовується і самим позивачем. Вказане кореспондується висновком Верховного Суду у постанові від 16.01.2018 року (справа № 344/2903/14-ц), відповідно до якого доведення до відома працівника відомостей про запроваджувані істотні зміни в організації та оплаті праці підлягає здійсненню в певній формі та в належному порядку, які могли б виключати неоднозначне тлумачення як характеру таких змін, так і обставин про їх повідомлення працівнику. Як встановлено в судовому засіданні позивач після 21.05.2013 року продовжував працювати в умовах неповного робочого часу, жодних вимог та винятків у підставах і порядку встановлення неповного робочого часу з огляду на його згоду на продовження роботи в нових умовах «за певних умов» ст. 32 КЗпП України не містить. Крім того, позивач з 11.07.2014 року по 08.09.2014 року виконував обов`язки керівника підприємства, мав повноваження, які визначені в статтями 65, 73-75 Господарського кодексу України, Статуті підприємства та в наказі органу управління (наказ від 11.07.2014 року № 184-к) і мав повноваження для скасування чи зміни наказу від 14.03.2014 року. 20.11.2020 року, т.в.о. директора ДП «РЗРТО» О.М. Кремінським видано наказ № 56 А, яким подовжено дію наказу № 9А від 14.03.2013 року у зв`язку з відсутністю з об`єктивних незалежних від підприємства причин завантаження виробничих потужностей підприємства, у тому числі через відсутність державного оборонного замовлення та затримкою в укладенні договорів зі сторонніми організаціями, на підставі ч. 3 ст. 32, ст. 56 КЗпП України та у зв`язку із розповсюдженням COVID-19. Цим наказом встановлено з 23.11.2020 року перевести працівників підприємства (крім сторожової охорони) на неповний робочий тиждень - понеділок. Зазначеним наказом передбачено переведення на повний робочий тиждень підприємство в цілому або окремі підрозділи по мірі укладення договорів у відповідності до виробничого плану на 2021 рік.Позивачем також не оскаржений і наказ від 20.11.2020 року № 56А. Наказом ДП «РЗРТО» № 22А від 22.04.2022 року, встановлено з 01.04.2022 року робітникам основного та допоміжного виробництва 60-годинний 6-денний робочий тиждень з одним вихідних днем, а для інших працівників продовжено дію наказу від 20.11.2020 року № 56А «Про переведення працівників підприємства на неповний робочий час». Щодо не надання згоди профспілкового комітету ДП «КРЗ» на переведення працівників підприємства на неповний робочий час судом відмічається, що профком первинної профспілкової організації підприємства не є стороною трудового договору, який був укладений згідно вимог ст.21 КЗпП України між ДП «РЗ РТО» та працівником [PERSON] . Профспілка працівників оборонної промисловості України в 2013 році і в подальшому також не є стороною трудового договору з даним працівником. Виборний орган трудового колективу - профком ДП «РЗ РТО» ні до 14.03.2013року, ні пізніше не надавав письмових пропозицій роботодавцю щодо зміни чи скасування наказу № 9А. Як вбачається з копії протоколу засідання профкому від 18.03.2013 року питання про скасування вказаного наказу не ставилось, в судовому порядку цей документ не оскаржувався. Колективний договір Державного підприємства «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» на 2020 - 2023 роки був схвалений загальними зборами трудового колективу ДП «РЗ РТО» 18.02.2020 року, набрав чинності 19.02.2020 року, зареєстрований згідно чинного законодавства 21.02.2020 року. Первинна профспілкова організація працівників даного підприємства є повноважною стороною вищевказаного колективного договору. Статтею 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що колективний договір - це угода, що укладається на основі чинного законодавства прийнятими сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних інтересів працівників та роботодавців. Відповідно до умов колективного договору відповідача конкретно для працівника [PERSON] умови праці не визначались. В статті 21 Закону України «Про оплату праці» вказано, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно наказів відповідача позивач [PERSON] звільнений 22.06.2022 року з посади консультанта з ефективності підприємства, трудовий договір з ним розірваний (припинений), що реально унеможливлює поновлення попередніх умов праці для позивача. Верховний Суд у постанові від 11.03.2021 року у справі № 202/10946/16-ц звертає увагу на те, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством (ч.3 ст. 64, ч.2 ст. 65 Господарського кодексу України). За результатами перевірки Управлінням Держпраці у Кіровоградській області складено акт планової перевірки № КР0763/05 та 23.02.2022 року та винесено припис, відповідно до якого зобов`язано виконуючого обов`язки директора ДП «РЗРТО» Пчельнікова І.О. усунути виявлені в результаті проведеної перевірки порушення. Вказаний припис не містить повного з`ясування обставин, які є предметом розгляду у даній справі, а на письмові звернення [PERSON] , в січні 2022 року підприємством надавались усні та письмові роз`яснення, в праві на отримання інформації позивач не був обмежений, що відповідає вимогам ст. 1, 20 Закону України «Про звернення громадян». Заявляючи вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому заробітну плату в розмірі, що існував до змін умов оплати праці, позивачем не надано відповідного розрахунку, який би міг перевірити суд, в той же час його заробітна плата нараховувалась пропорційно відпрацьованого часу згідно наказу № 9А від 14.03.2013 року та до моменту звільнення, а тому у суду відсутні підстави для задоволення його позовних вимог. Статтею 233 КЗпП визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або видачі трудової книжки. Позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду щодо оскарження наказів від 14.03.2013 року № 9А та від 20.11.2020 року № 56А і не надано достовірних та переконливих доказів про те, що він не мав можливості з поважних причин оскаржити в судовому порядку вказані накази. Посилання позивача про поважність стоків оскарження вищевказаних наказів у зв`язку з військовою агресією росії та запровадження воєнного стану судом до уваги не приймаються. Щодо наказу від 22.04.2022 року № 22А його зміст був відомий позивачу під час роботи на підприємстві, а з позовом до суду позивач звернувся 29.07.2022 року. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог і відмовляє в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по справі за рахунок позивача.

Outcome: dismissed