Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

У травні 2021 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, свої вимоги мотивував тим, що 22.10.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Комерційний банк «Надра» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» було укладено Договір «Автопакет» № 206/П/40/2007-980. 26.08.2020 року право вимоги за Кредитним договором № 206/П/40/2007-980 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» за Договором про відступлення права вимоги, про що зазначено у виконавчому написі нотаріуса. Позивач із вказаними юридичними особами жодних договорів не укладав. 17.02.2021 року без відома Новичкова АВ. Та без його належного повідомлення, Личуком Т.В., приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області, було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі під № 1449, про стягнення заборгованості у загальній сумі 1135578,52 грн. Як зазначено у виконавчому написі, стягнення заборгованості проводиться за період з 26 серпня 2020 року по 22 жовтня 2020 року. 07.04.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом Іваном Івановичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису від 17.02.2021 року № 1449, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем на суму 1135578,52 грн., накладено арешт на все майно боржника та позивача внесено в Єдиний реєстр боржників. Позивач вважає виконавчий напис від 17.02.2021 року таким, що не підлягає виконанню, вчиненим з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», постанови КМУ від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року. Зазначив, що основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують без спірність вимоги та подачі вимоги в межах строку давності у три роки.На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусом мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, який підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. не переконався у належному повідомленні боржника про суму заборгованості, про наявність чи відсутність судових спорів, що виникли на підставі кредитного договору. Оскаржуваний виконавчий напис від 17.02.2021 року було вчинено Личуком Т.В., приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області, із порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», постанови КМУ від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, оскільки не доведено безспірність заборгованості за кредитним договором та суму такої заборгованості та пропущено строк звернення для вчинення виконавчого напису. Як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису стягнення заборгованості провадиться за період з 26.08.2020 року по 22.10.2020 року. Однак, ще в квітні 2012 року ПАТ «КБ «НАДРА» звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.05.2012 року позовні вимоги ПАТ «КБ «НАДРА» задоволено та вирішено стягнути суму боргу в розмірі 27338,02 дол. США. До примусового виконання зазначене рішення ПАТ «КБ «НАДРА» в строки, визначені законодавством, не пред`явило. В подальшому в квітні 2015 року ПАТ «КБ «НАДРА» повторно звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зважаючи на те, що ПАТ «КБ «НАДРА» просило вдруге стягнути заборгованість, яку вже було вирішено стягнути за рішенням від 21.05.2012 року, Києво-Святошинським районним судом Київської області 28.05.2015 року позовні вимоги задоволено частково та вирішено стягнути заборгованість по нарахованим відсоткам в розмірі 5828,97 дол. США та заборгованість по пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 5556,56 дол. США. Зазначив, що строк, передбачений Порядком для вчинення виконавчого напису, відраховується з моменту виникнення права вимоги до Боржника, а не з моменту переходу права вимоги до нового кредитора. Інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом і не може бути змінений домовленістю сторін. Відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження судові рішення про стягнення на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованості не перебувають н примусовому виконанні. Зважаючи на те, що з моменту виникнення в кредитора права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 206/П/40/2007-980 від 22.10.2007 року минуло більше трьох років, у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. 17.02.2021 року, тобто, після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. На момент вчинення виконавчого напису, а також на момент подання даної позовної заяви вказана постанова Київського апеляційного адміністративного суду не скасована та є чинною. Таким чином, на момент вчинення приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. виконавчого напису 17.02.2021 року чинним законодавством не було визначено перелік документів, яким кредитор міг би підтвердити безспірність вимог за кредитним договором, а тому вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 206/П/40/2007-980 від 22.10.2007 року не можуть вважатися безспірними, що призводить до неможливості вчинення приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. 17.02.2021 року виконавчого напису. Вважає, що виконавчий напис нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. від 17 лютого 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 1449, вчинений без дотримання вимог чинного законодавства, на підставі не чинних норм права, а тому виконавчий напис підлягає визнанню судом таким, що не підлягає виконанню. Крім того, відповідно до рішень Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.005.2012 року та 28.05.2015 року в ПАТ «КБ «НАДРА» виникло право стягнення 38723,55 дол. США. Натомість оскаржуваним виконавчим написом передбачено стягнення заборгованості в розмірі 1135578,52 грн., що значно перевищує розмір заборгованості [PERSON] перед ПАТ «КБ «НАДРА». При цьому, стягувана за виконавчим написом сума включає і відсотки, нараховані після спливу визначеного договором строку кредитування, та майже вдвічі перевищує суму відсотків, право стягнення якої виникло вПАТ «КБ «НАДРА» за судовими рішеннями. Таким чином, стягувачем не було та не могло бути доведено безспірність вимог до [PERSON] . Представник позивача просив суд: визнати виконавчий напис нотаріуса, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем 17 лютого 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 1449, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості, що виникла за Кредитним договором № 206/П/40/2007-980 від 22 жовтня 2007 року за період 26 серпня 2020 року по 22 жовтня 2020 року всього в сумі 1135578,52 грн., таким, що не підлягає виконанню; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» на користь [PERSON] понесені ним судові витрати, в тому числі судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.06.2021 року по справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження. 27.07.2021 року на адресу суду від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» Семчекової Н.С. надійшов відзив на позовну заяву, згідно до якого відповідач інформує суд, що станом на дату написання відзиву заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» за Договором є непогашеною, зобов`язання по виплаті кредитних коштів не виконані та не виконуються. Доказів на погашення заборгованості позивачем не надано, так само як і не надано власний розрахунок такої заборгованості. Виходячи зі змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України, з урахуванням положень ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах переходу цих прав, у тому числі право на захист порушених цивільних прав шляхом звернення до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. за вчиненням виконавчого напису. Таким чином, новий кредитор реалізував право на стягнення заборгованості. Зазначив, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Норми законодавства не містять обов`язку для нового кредитора письмово повідомляти боржника про відступне право вимоги, а також не містить строку такого повідомлення. У суду відсутні правові підстави зі стягнення з відповідача витрат на професійну правову (правничу) допомогу, оскільки позивачем у прохальній частині позову, не зазначено вимоги зі стягнення з відповідача витрат на адвоката. Жодних доказів того, що позивач сплатив адвокату суму за Договором про надання правової (правничої) допомоги, позивачем не надано. Відтак, на підтвердження судових витрат, позивачем надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми на правову допомогу (що наданий без зазначення витраченого часу за конкретно надані послуги, а тому не у відповідності до правових висновків ВС) однак невідомо, чому позивач не вбачає за необхідне подати відповідні документи платіжні документи, що підтверджують плату за послуги адвокату, адже на підтвердження сплати суми судового збору все ж надано оригінал квитанції. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (Постанова КЦС ВС від 23.11.2020 року № 368/7748/18). Сторонам також слід зазначити кількість витраченого часу адвоката на надання конкретної послуги, що знаходить своє законодавче закріплення у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, в частині співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Всупереч викладеному, позивачем/його уповноваженим представником не надано жодного доказу щодо використання адвокатом часу з метою визначення розміру суми що підлягає сплаті клієнтом. Таким чином, з наданих позивачем доказів неможливо встановити кількість витраченого часу адвоката на надання послуг зо Договором, в цілях визначення їх відповідності критерію співмірності. Із наданих суду доказів не вбачається надання послуг, оскільки відсутні будь-які належні та допустимі документи, за якими позивач прийняв, а адвокат передав надані послуги за Договором. Окрім того, що наведена позивачем/його уповноваженим представником, сума витрат на правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн. не доведена, вважають, що така сума є завищеною, необґрунтованою та не співмірною. Сума витрат на професійну правничу допомогу є завищеною щодо відповідача та не співмірною зі складністю справи: остання з урахуванням ціни позову, який не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, обсягу та характеру доказів у ній, по своїй суті є малозначною та нескладною і як наслідок не потребувала пошуку та вивчення адвокатом позивача значної кількості судової практики та положень чинного законодавства України зі спірного питання, вивчення та глибинного аналізу документів, необхідних для складання даної позовної заяви. Таким чином, вимоги зі стягнення з відповідач витрат на адвоката позивача є безпідставними та такими , що мають ознаки введення в оману з метою отримання безпідставної фінансової вигоди. Просила суд у задоволенн6і позову [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», треті особи: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовити у повному обсязі; судові витрати покласти на позивача. 27.07.2021 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого зазначено, що відповідачем апріорі не могло бути подано документи, передбачені Переліком, так як на момент вчинення виконавчого напису Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172, не містив переліку документів, які підтверджують безспірність вимог за кредитним договором, а тим паче, не посвідченим нотаріально. Таким чином, за такими кредитними договорами не можуть бути вчиненні виконавчі написи, про що детально було вказано в позовній заяві. Як вказано відповідачем, для вчинення виконавчого напису, начебто було надано розрахунок заборгованості, однак такий розрахунок не було додано до відзиву на підтвердження суми заборгованості. Відповідачем не підтверджено жодними належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами безспірність вимог, а тим паче розмір такої заборгованості, та не надано суду належним чином оформлений розрахунок заборгованості, який було подано нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Окрім того, як вже було зазначено в позовній заяві, розмір заборгованості не є безспірним. У відзиві відповідач вказує, що вчинений виконавчий напис відповідає вимогам закону, оскільки в нового кредитора відсутній обов`язок повідомляти боржника про відступлення права вимоги. По перше, таке твердження не відповідає вимогам законодавства. По-друге, незаконність вчиненого виконавчого напису зумовлена не лише неповідомлення боржника про відступлення права вимоги за кредитним договором, а й іншими обставинами, зокрема: не підтвердження безспірності вимог; недотримання законодавчих вимог щодо строку вчинення виконавчого напису, що є безумовними підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, відповідачем не спростовано жодними належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами викладені в позові аргументи та доведено обставини, на які відповідач посилається як на підставу своїх заперечень. Чинне цивільне процесуальне законодавство не передбачає обов`язку позивача подати докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу разом з позовом позивачем не пропущено, а тому будь-які зауваження відповідача з цього приводу не заслуговують на увагу. Просила суд: здійснювати розгляд справи № 369/7309/21 без урахування поданого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» відзиву та доданих до нього документів; позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2021 року по справі закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. 09.08.2022 року на адресу суду від представника відповідача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» Наваренко В.Г. надійшла заява про визнання позову, відповідно до якої повідомляє, що визнає позов у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у суду є всі підстави для повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Просив суд: здійснювати судовий розгляд справи за відсутності представників відповідача; повернути позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судовог7о збору , сплаченого при поданні позовної заяви. 09.08.2022 року на адресу суду від представника відповідача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» Наваренко В.Г. надійшло клопотання про зменшення судових витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якому зазначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг на виконання робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Вважає, що покладання судових витрат на відповідача в розмірі, заявленому позивачем є неправильним і несправедливим. Вважає, що відшкодування відповідачем витрат можливе в обсязі 1000 грн. У судове засідання представник позивача Дубчак Л.С. не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить суд його задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. У судове засідання представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» Назаренко В.Г. не з`явився, в заяві про визнання позову просив суд здійснювати судовий розгляд справи за відсутності представників відповідача. У судове засідання третя особа Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. не з`явився по невідомим для суду причинам, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У судове засідання третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І. не з`явився по невідомим для суду причинам, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 22 жовтня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та позивачем [PERSON] було укладено Договір «Автопакет» №206/П/40/2007-980 відповідно до умов якого, банком на підставі отриманої заяви, цього договору та інших документів відповідно до вимог чинного законодавства України, включаючи нормативно-правові акти Національного банку України було надано споживчий кредит у розмірі 20851,49 доларів США строком дії до 20 жовтня 2014 року (включно) зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 1,69% на місяць. 21 травня 2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за позовом ПАТ «КБ «Надра» було прийнято рішення по справі №2-2132/12 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором №206/П/40/20007-980 у розмірі 27338 доларів США 02 центи, що еквівалентно станом на 20.03.2012 року за курсом 218294 гривні 09 копійок, а також судовий збір у розмірі 2182 гривні 95 копійок, а всього загальна сума становить 220447 гривень 09 копійок. 28.05.2015 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області (справа № 369/4051/15-ц)позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.Ю. до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнено з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. заборгованість за Договором «Автопакет» № 206/П/40/2007-980 від 22 жовтня 2007 року по нарахованим відсоткам в розмірі 5828,97 доларів США, що еквівалентно 145469 грн., заборгованість по пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 5 556,56 доларів США, що еквівалентно 138 670 грн. 60 коп., а всього 284 139 грн. 60 коп. Стягнути з Стягнено з [PERSON] судовий збір в розмірі 3654 грн. в дохід держави. В решті позову відмовлено. 17 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. був вчинений виконавчий напис № 1449. Як убачається із вказано виконавчого напису, приватний нотаріус, на підставі статті 262 ЦК, статей 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року № 296/5, та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, пропонує стягнути на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість, що виникла за кредитним договором №206/П/40/20007-980 від 22 жовтня 2007 року, з усіма додатковими угодами, який укладений між ВАТ «КБ «Надра» (правонаступник: ПАТ «КБ «Надра») та [PERSON] . Правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «КБ «Надра» за вказаним кредитним договором є ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договором від 26 серпня 2020 року. Строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. У виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості здійснюється за період з 26 серпня 2020 року по 22 жовтня 2020 року. Сума заборгованості складається з: суми заборгованості за кредитом 229355,61 гривень; сума заборгованості за відсотками за користування кредитом 645852,17 гривень; суми заборгованості за комісією 0,00 гривень; суми заборгованості за штрафними санкціями 0,00 гривень, суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення нотаріального напису 300 гривень. Загальна сума, що підлягає стягненню становить1135578,52 гривень. Як зазначає представник позивача, у серпні 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги за зазначеним кредитним договором, проте жодних документів щодо відступлення прав вимоги, ні від банку ні від ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» позивач не отримував. 07.04.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом І.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№ 65059513 на підставі виконавчого напису № 1449, виданого 17 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій також містить правила та умови вчинення виконавчого напису (Глава 16 розділу ІІ Порядку). Згідно із підпунктом 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Так, пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року за № 662, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто, саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року за № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29 листопада 2001 року, в якій у пункті 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому, пункт 2 взагалі не передбачено в діючому Переліку. Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2012 року за № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Як встановлено судом, оспорюваний виконавчий напис стосується стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором №206/П/40/20007-980 від 22 жовтня 2007 року. У матеріалах справи міститься надана представником позивача копія договору206/П/40/20007-980 від 22 жовтня 2007 року, з якої вбачається, що договір не є нотаріально посвідченим. Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 07 квітня 2021 року, тобто на момент, коли вже були скасовані внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Таким чином, під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. керувався законодавством, визнаним нечинним, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяв в порушення норм частини другої статті 87 Закону України «Про нотаріат». Крім того, слід зазначити, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, досліджене судом вищої інстанції (постанова від 05.07.2017 по справі № 754/9711/14-ц; від 23.01.2018 по справі № 310/9293/15; від 18.07.2018 по справі № 486/388/16-ц; від 06.06.2019 № 750/1627/18). Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 5 липня 2017 року у справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18 від 16 травня2018 року. Отже, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість повинна бути безспірною. Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався щодо існування безспірної заборгованості за кредитним договором206/П/40/20007-980 від 22 жовтня 2007 року, чим порушив норми статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки, у суму заборгованості входить тіло кредиту та відсотки. Крім цього, перед вчиненням виконавчого напису, стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання. В свою чергу, боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та мати змогу усунути допущені порушення чи оскаржити вимогу у судовому порядку. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Представник позивача вказує, що на адресу відповідача не надходило жодних повідомлень про порушення кредитних зобов`язань. Тобто, нотаріус, в порушення вимог Закону України «Про нотаріат», не повідомив боржника про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створило ситуацію, коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти нарахованих сум і відповідно нотаріусом не була перевірена безспірність вимог кредитора. Приватним нотаріусом не було надіслано суду будь-яких пояснень з приводу вчиненого виконавчого напису, не надано заперечень (спростувань) заявлених позовних вимог. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом допущено порушення порядку його вчинення, не було перевірено безспірність наявної суми заборгованості, крім того не повідомлено боржника щодо вчинення такого напису та надання можливості останньому висловити свої заперечення щодо заборгованості. Належних та допустимих доказів, на підтвердження зворотного представник відповідача не надав, позов визнав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 гривень. Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення із відповідача суми витрат на професійну правову допомогу у розмірі 16000,00 грн. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи правова допомога надавалась позивачу адвокатом Дубчак Л.С. на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги № 0009740 від 25.05.2021 року. Судом встановлено, що матеріали справи не містять Акта приймання прийому передачі виконаних робіт та детального опису виконаних робіт. Таким чином, позивачем в порушення вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України не надано суду розрахунків витрат(детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, суд враховує, що представником відповідача 09.08.2022 року було заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої правової допомоги адвоката, оскільки до позовної заяви не додано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги. Враховуючи вищевикладене, наданий позивачем Ордер на надання правничої (правової) допомоги № 0009740 від 25.05.2021 року у підтвердження заявленої до стягнення із відповідача на користь позивача суми витрат на професійну правничу допомогу не може вважатися належним та допустимим доказом в розумінні ст. 137 ЦПК України, оскільки відсутній розрахунок (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та акт прийому-передачі виконаних робіт. Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наданих доказів не достатньо для встановлення факту надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу у даній справі. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено фактичного розміру понесених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, а тому заявлена позовна вимога про стягнення витрат на професійну правову допомогу задоволенню не підлягає.

Outcome: partial