Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

У травні 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] , в якій він просить: -визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] . -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі, а саме, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2022 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував з відповідачем у шлюбі, що був зареєстрований 19 червня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис №522). Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 10 травня 2016 року рішенням Печерського районного суду міста Києва їх шлюб було розірвано. При розірванні шлюбу сторони уклали Договір про участь у вихованні та утриманні спільних дітей від 11.09.2015 року, у якому погодили, що після розірвання шлюбу діти проживатимуть з матір`ю (відповідачем), а позивач взяв на себе обов`язок матеріально забезпечувати дітей шляхом сплати аліментів. Однак, у 2016 році зазначений Договір сторони вирішили розірвати за взаємною згодою, уклавши між собою у вересні 2016 року Додаткову угоду до Договору від 11.09.2015 року, адже зрозуміли, що життєві обставини змінились. Розриваючи Договір про участь у вихованні та утриманні спільних дітей від 11.09.2015 року, сторониусно погодили, що дітям буде краще проживати з батьком (позивачем), авідповідач буде мати вільний доступ до дітей та до спілкування із ними. Фактично, починаючи з літа 2016 року, відповідач переїхала жити на іншу квартиру, а діти залишились проживати з позивачем і з того часу перебувають на його самостійному утриманні. Позивач зазначив, що починаючи з 2020 року, графік спілкування та зустрічей відповідача з дітьми порушився, після того відповідач самоусунулась від виховання дітей. Починаючи з січня 2022 року, відповідач перестала виходити на зв`язок. 24.02.2022 року, у зв`язку із початком збройної агресії Росії щодо України, дбаючи про безпеку та благополуччя дітей, позивач вирішив тимчасово вивезти дітей з міста Києва на безпечнішу територію.Однак, стикнувся із проблемою, що місце проживання дітей не визначено з ним, що створює значні формальні юридичні перешкоди для нього (зокрема, він не має можливості вивезти дітей за кордон, не має можливості отримати аліменти на їх утримання тощо). Зазначає, що намагався він зв`язатись із відповідачем, щоб вирішити дану ситуацію в досудовому, добровільному порядку, проте, зв`язок із нею знайти на вдалось. За результатами звернення Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією (органом опіки та піклування) було встановлено, що позивач самостійно займається вихованням і утриманням двох малолітніх дітей, а відповідач участі у їх вихованні і утриманні не приймає. Вважаючи, що з колишньою дружиною могло щось трапитись, позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про її зникнення. Позивач зазначив, що за таких обставин, з метою захисту прав дітей, вимушений звернутись до суду з даним позовом про визначення місця проживання дітей з батьком та стягнення аліментів на їх утримання, щоб суд формалізував з ким будуть проживати діти і це питання не залишалося юридично невирішеним. Ухвалою від 30.05.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд цивільної справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. В подальшому від позивача надійшла уточнена позовна заява, у якій він зазначив, що формулюючи позовні вимоги, керувався нормами чинного законодавства, а також офіційними роз`ясненнями Адміністрації Державної прикордонної служби України від березня 2022 року щодо порядку організації виїзду за кордон на період дії правового режиму воєнного стану, однак, органи ДПС України вже після подання ним позовної заяви до суду змінили свою позицію щодо можливого переліку підтверджуючих документів для осіб, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років, у зв`язку із чим права дітей, а також його батьківські права та обов`язки вже не будуть цілком захищені у разі задоволення первісних позовних вимог. В уточненій позовній заяві позивач просив: -Визначити місце проживання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] . -Визнати [PERSON] таким, що самостійно виховує двох дітей віком до 18 років - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . - Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі, а саме, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов. Відзив на позовну заяву відповідачемподано не було, у судові засідання відповідач не з`являлась. Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши позивача, свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено судом, сторони перебували у шлюбі, що був зареєстрований 19 червня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис №522). 10 травня 2016 року рішенням Печерського районного суду міста Києва їх шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При розірванні шлюбу сторони уклали Договір про участь у вихованні та утриманні спільних дітей від 11.09.2015 року, який у 2016 році було розірвано за взаємною згодою сторін. Відповідно до положень ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до положень ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до положень ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 181 СК України визначає, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На вимогу Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, у зв`язку із відсутністю інформації про місцезнаходження відповідача, позивачем було подано оголошення до щоденного видання центральних органів виконавчої влади України «Урядовий кур`єр» про виклик [PERSON] на комісію з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації. У оголошенні також було вказано про те, що у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа №761/8792/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] . Відповідне оголошення було опубліковано у випуску №183 (7304) від 24 серпня 2022 року. Однак, на комісію з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації відповідач не з`явилась. Відповідно до положень ч. 4 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Органом опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації за результатами розгляду матеріалів справи, обстеження умов проживання дітей та безпосереднього спілкування із дітьми було надано висновок про доцільність проживання дітей з батьком, адже це забезпечить їх найкращі інтереси. Актом обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання дітей та батька встановлено, що в квартирі створені належні умови для проживання, навчання та виховання дітей. У судовому засіданні представник Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації відповідний висновок підтримав, проти уточнення позовних вимог не заперечував. З довідки вих.№01/01.04.22 від ТОВ «Початкова школа «Атлантика», яку відвідують діти, та доданих до позовної заяви квитанцій, вбачається, що позивач самостійно оплачує навчання та здійснює виховання дітей в межах навчального процесу в школі, а саме: спілкується з адміністрацією та вчителями школи щодо питань організації та успішності дітей, бере участь в заходах школи, привозить та забирає дітей зі школи тощо. Мати дітей (відповідач) участі в навчальному житті дітей не бере. До позовної заяви також додано копії чеків на придбання позивачем товарів для дітей, копії актів виконаних робіт щодо стоматологічного лікування дітей, копії квитків з подорожі позивача із дітьми на відпочинок та копії медичного страхування дітей під час виїзду за кордон. Згідно висновку фахівця - практикуючого психолога [PERSON] щодо особливостей дитячо-батьківських відносин та прихильності дітей до батьків за результатами психодіагностичного обстеження дітей, складеного 09 червня 2022 року, діти мають тісну, надійну прив`язаність до батька. Прив`язаність дітей між собою є особливою, тісною та надійною. Середовище, в якому знаходяться діти, є для них сприятливим та таким, що забезпечує задоволення їхніх базових потреб та всебічний розвиток. Батько є для дітей опорною особою. З матір`ю наразі діти мають порушений зв`язок. У нотаріально посвідчених заявах бабуся та дідусь дітей (батьки відповідача) [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивач самостійно займається вихованням і утриманням дітей, а відповідач участі у їх вихованні і утриманні не приймає, її місце перебування їм невідомо. Відповідні факти були також підтверджені ними під час допиту цих осіб як свідків у судовому засіданні. У судовому засіданні 20.10.2022 року також було допитано свідка [PERSON] , няню дітей, яка підтвердила, що саме [PERSON] займається вихованням та утриманням дітей - [PERSON] та [PERSON] , батько забезпечуєдітям усі належні умови для проживання та навчання. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно достатті 8 Закону України «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як вказував Верховний Суд у постанові від 23.02.2022 року у справі №682/1456/20: «Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини». Таким чином, враховуючи, що судом на підставі оцінки доказів і показань свідків встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з батьком відповідатиме інтересам дітей, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дітей до батька, вік дітей, а також те, що в даному випадку відповідач не надала своїх заперечень та доказів, що визначення місця проживання дітей з батьком буде суперечити інтересам дітей, суд приходить до висновку про задоволення заявлених [PERSON] .

Outcome: approved