Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 01.11.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить суд зняти арешт з ј частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ,\~ реєстраційний\~ номер обтяження: 3448120; накладений на підставі Постанови\~про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, АН335187, 05.07.2006, накладений Відділом Державної виконавчої служби у м. Білгород-Дністровський та Білгород-Дністровському\~районі; об`єкт обтяження: ј частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказаний позов [PERSON] обґрунтовує тим, що вона є власником ј частки квартири [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що їй стало відомо, що відносно належного їй майна діє арешт на підставі постанови Відділу Державної виконавчої служби у м. Білгород-Дністровському. Вказане обтяження вжито щодо майна [PERSON] , однак власником цього майна, згідно постанови державного виконавця вказана [PERSON] , у той час як позивач є [PERSON] . Згідно інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, у вказаному Реєстрі міститься запис про наявне обтяження\~відносно ј частки квартири [ADDRESS] , вчинене на підставі Постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, АН335187 від 05.07.2006. [PERSON] вказує, що вона не була боржником за виконавчим провадженням, ні перед ким заборгованостей не мала, що підтверджується відповідними довідками з Відділу державної виконавчої служби, в Реєстрі боржників не перебуває. Станом на теперішній час стосовно [PERSON] у Білгород-Дністровському міськрайонному ВДВС виконавчі провадження\~ відсутні, що підтверджується відповідним повідомленням з боку Відділу. Одночасно, згідно цієї ж відповіді, у Відділу відсутні підстави для зняття арешту у зв`язку із відсутністю матеріалів виконавчого провадження, які були знищені за закінченням терміну зберігання. Позивачка зазначає,\~що вказаний\~запис про\~обтяження нерухомого\~майна порушує\~її права\~як власника\~майна,\~закріплені Конституцією\~України та\~чинним Законодавством,\~і станом\~на теперішній\~час відсутні\~будь-які\~правові підстави\~щодо його\~застосування, у зв`язку із чим просить задовольнити позов. Процесуальні дії. Ухвалою суду від 08.11.2022 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. \~Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася, надала до суду заяву відповідно до якої просила справу розглянути у її відсутність, наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 10.11.2022 року від в.о. начальника Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до суду надійшла заява, відповідно до якої просить вказану справу розглядати за відсутності представника відділу на підставі наявних у справі доказів, зазначила також, що відводі та заперечень не має. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що згідно розпорядження органу приватизації № 305 від 17.12.1994 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , яка належить їм на праві спільної сумісної власності в рівних долях. Згідно з вказаним розпорядженням позивачам було видане свідоцтво про право власності на житло від 17.12.1994 року на підставі якого Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації було здійснено реєстрацію права спільної сумісної власності на вказану квартиру за позивачами, про що було записано у реєстрову книгу реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб.\~ Таким чином, позивачка [PERSON] є власником ј частки квартири [ADDRESS] . З інформаційної довідки № 277636076 від 01.10.2021 року вбачається, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартири [ADDRESS] , за відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 11.07.2006 Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою було зареєстровано у вказаному реєстрі обтяження (реєстраційний номер обтяження: 3448120), зокрема арешт 1/4 частини квартири, власником якої зазначено [PERSON] . Згідно вказаної довідки, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АН № 335187, 05.07.2006, яку (постанову) було винесено відділом Державної виконавчої служби у м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі. [PERSON] вказує, що вона не була боржником за виконавчим провадженням, ні перед ким заборгованостей не мала, що підтверджується відповідними довідками з Відділу державної виконавчої служби, в Реєстрі боржників не перебуває. Станом на теперішній час стосовно [PERSON] у Білгород-Дністровському міськрайонному ВДВС виконавчі провадження\~ відсутні, що підтверджується відповідним повідомленням з боку Відділу. Одночасно, згідно цієї ж відповіді, у Відділу відсутні підстави для зняття арешту у зв`язку із відсутністю матеріалів виконавчого провадження, які були знищені за закінченням терміну зберігання. Вказане обтяження вжито щодо майна [PERSON] , однак власником цього майна, згідно постанови державного виконавця вказана [PERSON] , у той час як позивач є [PERSON] . Згідно листа Білгород-Дністровського\~ відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 30.09.2021 року № 72098/31-16, щодо надання інформації позивачці [PERSON] стосовно скасування арешту, зазначено наступне: «згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 30.09.2021 року у Відділі відсутнє виконавче провадження, згідно якого накладено арешт на майно, що належить [PERSON] , але, згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження (реєстраційний номер обтяження: 3448120) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АН № 335187 від 05.07.2006, Відділу Державної виконавчої служби у м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі, об`єкт обтяження: квартира, 1/4 частина, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] . Доводимо до вашого відома, що зняти вищезазначений арешт на 1/4 частину квартири за адресою [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , у Відділі немає підстав, тому задовольнити вимоги, вказані у Вашій заяві не маємо можливості.» Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями\~15,\~16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить\~спадкоємцеві з\~часу відкриття спадщини. Згідно\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року відповідно до ст.\~8, ст.\~16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868\~для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. У відповідності до\~ст. 34 Закону України «Про нотаріат»\~накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п. 2.1.1 п. 2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майнои та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. 28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні\~від 15\~листопада 1996\~року у\~справі «Чахал\~проти Об`єднаного\~Королівства» Європейський\~суд з\~прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Судом установлено, що, згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 30.09.2021 року у Відділі відсутнє виконавче провадження, згідно якого накладено арешт на майно, що належить позивачу [PERSON] , але, згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження (реєстраційний номер обтяження: 3448120) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АН № 335187 від 05.07.2006, Відділу Державної виконавчої служби у м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі, об`єкт обтяження: квартира, 1/4 частина, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] . Таким чином, встановлено, що у відділі відсутні виконавчі провадження за яким боржником є позивачка [PERSON] . На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що існування запису про обтяження - арешту\~нерухомого майна, належного\~позивачу [PERSON] , накладеного державною виконавчою службою у м. Білгород-Дністровський та Білгород-Дністровського району, перешкоджає позивачці розпоряджатися майном, належним їй на праві приватної власності, тому її права підлягають захисту шляхом звільнення майна з-під арешту (скасування запису про обтяження), що відповідає вимогам ч.2\~ст. 16 ЦК України. Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що заборона на відчуження нерухомого майна, що належить відповідачу [PERSON] на праві власності, порушує його права та законні інтереси,\~\~оскільки існування вказаного обтяження нерухомого майна позбавляє можливості позивача вільно розпоряджатися належним йому майном у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved