Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельні ділянки. Просить суд визнати за ним право власності на 2/6 частин земельної ділянки від загальної площі земельної ділянки, що становить 0,0068 га, кадастровий номер 5610300000:01:003:1679 та право власності на 2/6 частин земельної ділянки від загальної площі земельної ділянки, що становить 0,0012 га, кадастровий номер 5610300000:01:003:1673, які надані для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] в м. Дубно, Рівненської області померла мати позивача [PERSON] . 19 лютого 2018 року державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Тимощук Л.Л. було посвідчено заповіт [PERSON] , згідно якого остання заповіла на ім`я позивача все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все, що буде їй належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 2/6 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] та на 2/6 частини земельної ділянки 0,0068 га та на 2/6 частини земельної ділянки 0,0012 га, що знаходиться в [ADDRESS] . Позивач вчасно прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Інших спадкоємців, що прийняли спадщину чи претендують на обов`язкову частку в спадщині немає. 01 жовтня 2021 року державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Тимощук Л.Л. було видано на ім`я позивача свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/6 частки житлового будинку [ADDRESS] , який належав померлій [PERSON] . При зверненні до нотаріуса оформити свої спадкові на 2/6 частини земельної ділянки 0,0068 га та 2/6 частини земельної ділянки 0,0012 га, що знаходяться у [ADDRESS] , позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що за життя [PERSON] її частку на кожну земельну ділянку не було визначено, а тому не можливо встановити склад спадкового майна. У зв`язку з цим позивач змушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 30 травня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 08 серпня 2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого Дубенська міська рада позовні вимоги [PERSON] не визнає, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначили, що позивач не обґрунтовує доказами правову природу наявності у спадкодавця частки розміром 2/6, тобто не вказує чи мало місце з визначення частки кожного з учасників спільної власності та на підставі якого документу. Натомість, позивач надає докази про те, що спадкодавцю [PERSON] належала ціла частка у спільній власності на земельні ділянки на рівні з іншими співвласниками землі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вважає, що позивачем не наведено жодних аргументів, що саме Дубенською міською радою було порушено, не визнано чи оспорено права чи законні інтереси позивача. За таких обставин, вважає, що саме держаним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Тимощук Л.Л. не визнається право позивача на успадкування часток спадкодавця у спільній власності на земельні ділянки, тому Дубенська міська рада є неналежним відповідачем у даній справі. Крім того, просить залучити до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог не предмет спору на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 11 серпня 2022 року ухвалою суду до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В подальшому, в письмових запереченнях від 03.10.2022 відповідач позов визнав у повному обсязі. 15 серпня 2022 року представником позивача адвокатом Рідченко М.В. подано до суду відповідь на відзив. Ухвалою суду від 04 жовтня 2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Рідченко М.В. позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задоволити. Представник відповідача Дубенської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення. Зазначив, що враховуючи те, що після смерті [PERSON] відсутні інші спадкоємці, з урахуванням практики Верховного Суду України, відповідачами у даній категорії справ мають бути органи місцевого самоврядування, в даному випадку Дубенська міська рада. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] була власником 2/6 частини житлового будинку по [ADDRESS] , відповідно до практики Верховного Суду України та ст. 120 ЗК України, яка була чинна на момент виникнення даних правовідносин, вбачається, що [PERSON] була власником по 1/3 частини земельних ділянок площею 0,0068 га та 0,0012 га, що знаходяться по [ADDRESS] . За таких обставин, вважають, що до [PERSON] у порядку спадкування має перейти саме 2/6 частини даних земельних ділянок. Таким чином, проаналізувавши доводи позивача, Дубенська міська рада прийшла до висновку, що позов є обґрунтованим та не заперечує щодо його задоволення. Треті особи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, до суду подали заяви, згідно яких просять розгляд справи проводити у їх відсутності. Зазначили, що не заперечують проти задоволення позову та у разі визнання за [PERSON] права власності на 2/6 частин земельних ділянок в порядку спадкування їхні права як співвласників земельних ділянок порушені не будуть. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку суд з врахуванням визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5610357252021 від 26.11.2021, земельна ділянка площею 0,0068 га, кадастровий номер 5610300000:01:003:1679, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] частка 1; [PERSON] частка 1; [PERSON] частка 1; [PERSON] частка 1 (а.с.11-13). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №239462197 від 30.12.2020, за [PERSON] зареєстровано право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею ,0068 га, кадастровий номер 5610300000:01:003:1679, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №28126740 від 15.10.2014 (а.с. 10). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5610357222021 від 26.11.2021, земельна ділянка площею 0,0012 га, кадастровий номер 5610300000:01:003:1673, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] частка 1; [PERSON] частка 1; [PERSON] частка 1; [PERSON] частка 1 (а.с. 17-19). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №239399066 від 30.12.2020, за [PERSON] зареєстровано право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0012 га, кадастровий номер 5610300000:01:003:1673, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №28126740 від 15.10.2014 (а.с. 16). Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкоємцем 2/6 частки житлового будинку [ADDRESS] , який належав померлій [INFO] [PERSON] , є [PERSON] (а.с. 8). Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як визначено статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220, ч. 3 ст.1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] судом не встановлено. Згідно з ч.1 ст. 1220, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається, в тому числі, з 2/6 частини земельної ділянки площею 0,0068 га та 2/6 частини земельної ділянки площею 0,0012 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Першої Дубенської державної нотаріальної контори №487/02-31 від 22.12.2021 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/6 частини земельної ділянки 0,0068 га та 2/6 частини земельної ділянки 0,0012 га, що знаходяться у [ADDRESS] , оскільки за життя [PERSON] її частку на кожну земельну ділянку не було визначено (а.с.22). Також встановлено, що земельні ділянки, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5610300000:01:003:1679, кадастровий номер 5610300000:01:003:1673, належать померлій [INFO] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності. При цьому розмір часток співвласників не визначені. Норма ч. 1, ч. 2 ст. 355 ЦК України прописує, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, при цьому, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. За змістом ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно положень ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. Згідно ч. 4, 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Частиною 4 ст. 120 Земельного Кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, померлій [PERSON] , яка була власником 2/6 частини житлового будинку, належало право власності на 2/6 частини земельної ділянки площею 0,0068 га, кадастровий номер 5610300000:01:003:1679 та на 2/6 частини земельної ділянки площею 0,0012 га, кадастровий номер 5610300000:01:003:1673, які надані для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться в [ADDRESS] . Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених в листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 відповідно дост.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасники спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на викладене вбачається, що положення ст. 1226 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Оскільки позивач [PERSON] прийняв спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] - до нього перейшли всі права та обов`язки, що належали померлій на момент смерті. На підставі викладеного суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача про визнання за ним права власності на 2/6 частини, що рівне 1/3 частини, земельної ділянки від загальної площі земельної ділянки, що становить 0,0068 га, та права власності на 2/6 частини, що рівне 1/3 частини, земельної ділянки від загальної площі земельної ділянки, що становить 0,0012 га, які надані для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , оскільки таке право спадкодавця підтверджене наявними в матеріалах справи доказами. Враховуючи, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] , нотаріусом відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину, відповідач позов визнав, суд вважає, що за позивачем необхідно визнати право на спадкове майно в судовому порядку.

Outcome: approved