Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

26 січня 2022 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просив поділити в натурі домоволодіння за адресою: [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] та [PERSON] , яким належить по Ѕ частині домоволодіння згідно першого варіанту висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомості від 01 листопада 2021 року, а саме: -виділити [PERSON] у власність: приміщення в житловому будинку літ. А-1: сіни 1-1 площею 11,9 кв.м.; санвузол 1-2 площею 6,0 кв.м.; коридор 1-3 площею 5,2 кв.м.; житлова 1-4 площею 10,9 кв.м; загальною площею 34,0 кв.м., житловою площею 10,9 кв.м., інвентаризаційною вартістю 74\~336 грн.; Ѕ частина сараю літ. Б інвентаризаційною вартістю 8\~420 грн.; погреб під літ. Б, інвентаризаційною вартістю 6\~384 грн.; вхід до погребу літ. В, інвентаризаційною вартістю 8\~106 грн.; вбиральня літ. Г, інвентаризаційною вартістю 2\~336 грн.; споруди № 9 (зливна яма), інвентаризаційною вартістю 1\~947 грн.; -виділити [PERSON] у власність: приміщення в житловому будинку літ. А-1 з ганком літ. а: житлова 2-1 площею 17,2 кв.м.; кімната 2-2 площею 5,2 кв.м.; загальною площею 23,4 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., інвентаризаційною вартістю 48 974 грн.; Ѕ частина сараю літ. Б, інвентаризаційною вартістю 8\~420 грн.; сарай літ. Д, інвентаризаційною вартістю 6\~136 грн.; гараж літ. Е, інвентаризаційною вартістю 24\~438 грн.; -споруди № 1-7 (огорожі, ворота, хвіртка, підпірні стінки), мощення І, загальною інвентаризаційною вартістю 17\~393 грн. залишити в загальному спільному користуванні; -припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , по Ѕ частині кожному. Між сторонами склались складні відносини, які унеможливлюють прийняття спільного рішення стосовно їх нерухомого майна. У висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомості від 01 листопада 2021 року міститься два варіанти поділу будинку. Позивач вважає, що доцільним буде поділ будинку за першим варіантом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить Ѕ частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі: свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 жовтня 1986 року, виданого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-5293; свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 липня 1999 року, виданого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1714. Інша Ѕ частина вказаного домоволодіння належить [PERSON] (а.с. 9-11, 14-15). У висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомості від 01 листопада 2021 року, складеному інженером з інвентаризації нерухомого майна ТОВ «БТІ ГРУП» [PERSON] (а.с. 28-35), зазначено, що за технічними показниками, після перепланування та переобладнання, об`єкт може бути поділено. За першим варіантом: -частина [PERSON] : в житловому будинку літ. А-1: сіни 1-1 площею 11,9 кв.м.; санвузол 1-2 площею 6,0 кв.м.; коридор 1-3 площею 5,2 кв.м.; житлова 1-4 площею 10,9 кв.м; загальною площею 34,0 кв.м., житловою площею 10,9 кв.м., інвентаризаційною вартістю 74\~336 грн.; Ѕ частина сараю літ. Б інвентаризаційною вартістю 8\~420 грн.; погреб під літ. Б, інвентаризаційною вартістю 6\~384 грн.; вхід до погребу літ. В, інвентаризаційною вартістю 8\~106 грн.; вбиральня літ. Г, інвентаризаційною вартістю 2\~336 грн.; споруди № 9 (зливна яма), інвентаризаційною вартістю 1\~947 грн.; загальною інвентаризаційною вартістю 106\~473 грн. ця частина домоволодіння після перепланування та переобладнання може бути відокремлена, матиме окремий вихід, може бути виділена в натурі і складатиме 55/100 частин домоволодіння. -частина [PERSON] : в житловому будинку літ. А-1 з ганком літ. а; житлова 2-1 площею 17,2 кв.м.; кімната 2-2 площею 5,2 кв.м.; загальною площею 23,4 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., інвентаризаційною вартістю 48 974 грн.; Ѕ частина сараю літ. Б, інвентаризаційною вартістю 8\~420 грн.; сарай літ. Д, інвентаризаційною вартістю 6\~136 грн.; гараж літ. Е, інвентаризаційною вартістю 24\~438 грн.; загальною інвентаризаційною вартістю 87\~967 грн. ця частина домоволодіння після перепланування та переобладнання може бути відокремлена, матиме окремий вихід, може бути виділена в натурі і складатиме 45/100 частин домоволодіння. -споруди № 1-7 (огорожі, ворота, хвіртка, підпірні стінки), мощення І, загальною інвентаризаційною вартістю 17\~393 грн. в загальному спільному користуванні. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не випливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Системний аналіз положень статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 545/3753/16-ц, провадження № 61-40289св18 та продубльований в постанові Верховного Суду від 22 лютого 2021 у справі № 279/4966/16-ц. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, з висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомості від 01 листопада 2021 року вбачається, що домоволодіння може бути поділене після перепланування та переобладнання, однак не зазначено які саме перепланування та переобладнання необхідно зробити кожному співвласнику. Сторонами клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи не заявлялось. Крім того,\~частка [PERSON] \~становитиме 55/100\~частин домоволодіння загальною інвентаризаційною вартістю 106 473 грн., а частка [PERSON] 45/100 частин загальною інвентаризаційною вартістю 87 967 грн. При цьому позивачем вимоги про зміну ідеальних часток в домоволодінні та присудження грошової компенсації заявлені не були, а суд в силу ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. З урахуванням викладеного, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, безпідставні та недоведені, а тому задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому за рахунок відповідача не відшкодовуються. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed