Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

Представник позивача адвокат Стефківський В.І. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 75114,00 грн. страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.10.2019 року приблизно о 00.10 годині по вул. І.Малки в м. Покров Дніпропетровської області водій автомобіля "Volkswagen Passat В6" [PERSON] не впорався з керуванням, в результаті чого виїхав за межі дороги, перекинувся та скоїв зіткнення з електроопорою. Внаслідок ДТП пасажир вказаного автомобіля [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер. За фактом ДТП СУ ГУНП в Дніпропетровській області внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України до ЄРДР за №12019040000000794. 14.07.2020 року постановою слідчого вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. 15.09.2020 року [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ТДВ «Страхова компанія Ю.Ес.Ай.» відшкодування заподіяної шкоди в розмірі 25038,00 грн. 23.10.2020 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ТДВ «Страхова компанія "Ю.Ес.Ай.» відшкодування витрат на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника в розмірі 37490,00 грн. Ухвалою суду від 01.03.2021 року справи були об`єднані в одне провадження. Рішенням суду від 01.03.2021 року (справа №184/1641/20), залишеним в силі Постановою Верховного Суду від 26.04.2022 року, з відповідача на користь [PERSON] стягнуто 62528,00 грн. страхового відшкодування. Рішенням суду від 25.01.2021 року, яке набрало законної сили 04.03.2021р. (справа №184/1630/20), позовні вимоги [PERSON] були задоволені повністю. Стягнуто з відповідача на користь [PERSON] суму 35898,00 грн. страхового відшкодування. Таким чином, з відповідача стягнуто 98426,00 грн. страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та витрат на поховання та виготовлення і встановлення надгробного пам`ятника на користь обох батьків загиблого. 260000,00 грн. - 98426,00 грн. = 161574,00 грн. Отже, виходячи з вищенаведеного, загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, з урахуванням виплаченої суми, становить 150228,00 грн. Виходячи з того, що право на одержання утримання мають обоє батьків загиблого [PERSON] , позивач має право на одержання 1/2 частки страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника в розмірі 75114,00 грн. Позивач та її представник адвокат Стефківський В.І. в судове засідання не з`явились, але надали заяву, в якій просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечують. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Разом з тим, на адресу суду органом зв`язку повернутий конверт з повідомленням та довідкою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалив рішення про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 05.10.2019 року приблизно о 00.10 годині по вул. І.Малки в м. Покров Дніпропетровської області водій автомобіля "Volkswagen Passat В6" [PERSON] не впорався з керуванням, в результаті чого виїхав за межі дороги, перекинувся та скоїв зіткнення з електроопорою. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля [PERSON] загинув на місці ДТП, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] (а.с.9) та лікарським свідоцтвом про смерть №519 від 05.10.2019 року (а.с.10). Станом на дату настання ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Серії №АО1795816, який діяв на момент настання ДТП станом на 05.10.2019 року (а.с.28). 14.07.2020 року постановою слідчого вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України (а.с.7-8). Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки). Викладене вище свідчить, що позивач має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену йому шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, позивач вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача. І таке право вибору, як відновити своє порушене право, це виключне право Позивача, і ніхто не може йому вказувати, як його відновлювати, скільки таке гарантоване законом. Законодавством України визначено досудовий порядок отримання грошової компенсації і спричинену шкоду третіми особами внаслідок ДТП майну, життю та/або здоров`ю, і такий порядок міститься у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який являється спеціальним законом, скільки застосовується у спеціальних правовідносинах. Даним законом не покладено обов`язку на особу, яка має право на одержання страхового відшкодування отримувати це страхове відшкодування виключно шляхом врегулювання страхового випадку в досудовому порядку. Це підтверджує і Постанова Великої Палати Верховного Суду України від 11.12.2019 року по справі №465/4287/15 провадження № 14-406цс19. Відповідно до ч. 27.2 ст. 27 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] Серії [NUMBER] , виданим відділом РАГС Орджонікідзевського міськвиконкому 20.01.1982р., його батьками були [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Відповідно до Інформації про коло осіб першого ступеня споріднення по відношенні до загиблого від 13.08.2020р., до кола осіб першого ступеня споріднення входили: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с.12). Таким чином, станом на день смерті [PERSON] право на одержання від загиблого утримання мали його батько [PERSON] та мати [PERSON] . Позивач є непрацездатною особою та пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням Серії [NUMBER] , виданим 02.02.2011р. (а.с.13). Саме така правова позиція висловлена в Ухвалі Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.08.2017р. по справі №285/3116/15-ц. Така правова позиція підтверджує той факт, що право на отримання страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника мають не тільки особи, які фактично перебували на утриманні у загиблої особи, а й ті, які мають право на одержання утримання за законом. Таким чином, судом встановлено, що право на одержання від загиблого утримання мала його мати [PERSON] . Відповідно до ст. 22 Закону №1961-IV, в редакції чинній на дату ДТП: «У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи». Згідно п.23.1 ст.23 Закону України №1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п.27.1 ст.27 Закону України №1961-IV, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2 ст.27 Закону №1961-ІV). Тобто зазначеною нормою Закону №1961-ІV, встановлений мінімально гарантований розмір страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Пунктом 27.2. статті 27 Закону України №1961-ІV від 01.07.2004р.: «Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку». На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4173,00 грн. Отже, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою Позивачем годувальника становить 150228,00 грн. Ліміт відповідальності страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО 1795816, який діяв на момент настання ДТП станом на 05.10.2019 року, становить 200 000,00 грн. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 01.03.2021 року (справа №184/1641/20), залишеним в силі Постановою Верховного Суду від 26.04.2022 року, з відповідача на користь [PERSON] стягнуто 62528,00 грн. страхового відшкодування (а.с.14). Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021 року, яке набрало законної сили 04.03.2021р. (справа №184/1630/20), позовні вимоги [PERSON] були задоволені повністю. Стягнуто з відповідача на користь [PERSON] суму 35898,00 грн. страхового відшкодування (а.с.24-26). Таким чином, судом встановлено, що з відповідача стягнуто 98426,00 грн. страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та витрат на поховання та виготовлення і встановлення надгробного пам`ятника на користь обох батьків загиблого. 260000,00 грн. - 98426,00 грн. = 161574,00 грн. Отже, виходячи з вищенаведеного, загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, з урахуванням виплаченої суми, становить 150228,00 грн. Виходячи з того, що право на одержання утримання мають обоє батьків загиблого [PERSON] , позивач має право на одержання 1/2 частки страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника в розмірі 75114,00 грн. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України. Тому з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved