Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

У лютому 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.01.2021 року між [PERSON] та [PERSON] в усній формі було укладено договір позики, відповідно до якого позивач позичив відповідачу грошові кошти у сумі 10\~000 гривень, в подальшому 24.01.2021 року відповідач звернувся до [PERSON] з проханням про позику в розмірі 3\~000 гривень, 29.01.2021 року [PERSON] повторно звернувся до відповідача з проханням позичити 8\~000 гривень, про що було складено розписку на загальну суму 21\~000 гривень, відповідно до якої відповідач зобов`язався повернути частину боргу в розмірі 15\~000 гривень до 30.01.2021 року, решту суми в строк до 05.02.2021 року. В разі порушення зобов`язання відповідачем, та неповернення суми боргу у визначені строки, відповідач взяв на себе зобов`язання виплачувати 2% від загальної суми боргу за кожен день затримки, починаючи з 31.01.2021 року. Факт укладення такого договору підтверджено письмовою розпискою відповідача від 29.01.2021 року. Відповідач борг не повернув, зобов`язання за договором не виконав, що змусило позивача звернутися до суду за захистом порушеного права. На підставі викладеного, позивач просив суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 21 000 грн., 2 % за кожен день прострочки та моральне відшкодування у розмірі 20% від загальної суми позики. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатова Д.Д. від 09.04.2021 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили. 01.09.2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, яка обґрунтована тим, що починаючи з 31.01.2021 року позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про виконання останнім зобов`язання за договором позики від 29.01.2021 року , на що відповідач не реагував. Тому позивач вважає за необхідне здійснити розрахунок пені в розмірі, визначеному в договорі позики 2% за кожен день прострочення виконання зобов`язання: - період прострочення повернення позики з 31.01.2021 року по 21.10.2021 року в сумі 15\~000 грн., кількість днів прострочення = 264. Розмір договірної пені = 15\~000*2.00/100*264=79\~200,00 грн. - період прострочення повернення позики з 06.02.2021 року по 21.10.2021 року в сумі 6\~000 грн., кількість днів прострочення = 258. Розмір договірної пені = 6\~000*2.00/100*258=30\~960,00 грн. Загальна сума договірної пені дорівнює 110\~160,00 грн. На підставі наведеного, просив суд: -стягнути з [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області, РНОКПП [NUMBER] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] грошові кошти в загальній сумі 131\~160,00 грн., з яких 21\~000,00 грн. сума позики, 110\~160,00 грн. загальна сума договірної пені; -стягнути з [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області, РНОКПП [NUMBER] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] сплачений судовий збір у розмірі 1\~311,60 грн. На підставі Розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу судових справ від 08 жовтня 2021 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 жовтня 2021 року, ухвалою від 19 жовтня 2021 року суддею Фінагеєвою І.О. вказану цивільну справу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги повністю підтримує та просить суд їх задовольнити. Не заперечував проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з`явився, причини неявки суду невідомі, судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату час та місце розгляду. Відповідач повідомлений про дату та час судового розгляду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. З матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2021 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 21\~000 грн., які зобов`язувався повернути на таких умовах: частину боргу в розмірі 15\~000 гривень до 30.01.2021 року, решту суми в строк до 05.02.2021 року. В разі порушення зобов`язання відповідачем, та неповернення суми боргу у визначені строки, відповідач взяв на себе зобов`язання виплачувати 2% від загальної суми боргу за кожен день затримки, починаючи з 31.01.2021 року. На підтвердження отримання грошових коштів було укладено боргову розписку. У вказаний строк відповідач добровільно борг не повернув, в зв`язку з чим у відповідача виник борг у розмірі 21\~000 грн. Відтак грошове зобов`язання відповідача перед позивачем вбачається з розписки, яка підписана відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст.\~207\~і ч. 2 ст.\~1047 ЦК України. Щодо вимог позивача про стягнення боргу за договором позики від 29.01.2021 року суд зазначає наступне. Згідно ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1\~ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до\~ст. 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18). Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору позики та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів. Як вбачається із тексту розписки від 29.01.2021 року, в ній зазначено, що відповідач отримав від позивача в борг 21\~000,00 гривень та зобов`язався повернути частину боргу в розмірі 15\~000 гривень до 30.01.2021 року, решту суми в строк до 05.02.2021 року. В разі порушення зобов`язання відповідачем, та неповернення суми боргу у визначені строки, відповідач взяв на себе зобов`язання виплачувати 2% від загальної суми боргу за кожен день затримки, починаючи з 31.01.2021 року. Отже, між позивачем та відповідачем дійсно виникли правовідносини щодо укладення договору позики та враховуючи правову природу розписки, з урахуванням тексту такої, суд приходить до висновку, що фактична передача коштів від кредитора до боржника відбулась, що й підтверджується цією розпискою. Даних, які б свідчили про повернення відповідачем всієї суми заборгованості позивачу згідно розписки від 29.01.2021 року судом не встановлено. Статтею 599 ЦК України\~визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України\~визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідачем не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами є нечинними, його дійсність не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний. Відтак, у справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики, а саме 21\~000,00 гривень. Стосовно позовних вимог про стягнення неустойки (пені) в розмірі 2 % від суми боргу за кожен день прострочення, суд зазначає наступне. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою-другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Як вбачається зі змісту боргової розписки в разі порушення зобов`язання відповідачем, та неповернення суми боргу у визначені строки, відповідач взяв на себе зобов`язання виплачувати 2% від загальної суми боргу за кожен день затримки, починаючи з 31.01.2021 року. Згідно розрахунку позивача розмір пені за договором позики складає: - за період прострочення повернення позики з 31.01.2021 року по 21.10.2021 року в сумі 15\~000 грн., кількість днів прострочення = 264. Розмір договірної пені = 15\~000*2.00/100*264=79\~200,00 грн. - за період прострочення повернення позики з 06.02.2021 року по 21.10.2021 року в сумі 6\~000 грн., кількість днів прострочення = 258. Розмір договірної пені = 6\~000*2.00/100*258=30\~960,00 грн. Загальна сума договірної пені дорівнює 110\~160,00 грн. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком, в той же час на переконання суду позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково з огляду на таке. Частиною третьою\~статті 551 ЦК України\~встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України\~з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 727/9352/17. Так, сума основного боргу за договором позики становить 21 000,00 грн., а неустойка (пеня), згідно розрахунку позивача -\~110 160,00 грн., тобто розмір неустойки (пені) більший за суму основного зобов`язання у 5 разів. Тому суд,

Outcome: partial