Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Гулий А.В., звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним права і обов`язки забудовника житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько, [PERSON] 09.08.2012 року, батько склав заповіт, посвідчений Гурською Н.М., секретарем Комінтернівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, відповідно до якого [PERSON] заповів синові - [PERSON] наступне майно: належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 4.59 га, розташовану на території Комінтернівської сільської ради, яка належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 470460, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 8259 від 03.06.2002 року; належну йому на праві приватної власності будинок [ADDRESS] ; належну йому на праві приватної власності земельну ділянку загальною площею 0.2566 га, розташовану в [ADDRESS] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КР № 021104. На момент смерті батька позивач був зареєстрований та постійно проживав разом зі спадкодавцем, тож згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину. Позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 21.09.2021 року він отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 670/02-31 від державного нотаріуса Олександрійської районної нотаріальної контори Кіровоградської області Ліб В.В., в якій зазначено, що реєстрація на право власності на спадкове майно не проводилась, позивачем не надано правовстановлюючий документ на будинок, тому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу слід відмовити. Відповідно до рішення виконкому Олександрійської райради депутатів трудящих № 350 від 17.11.1966 року [PERSON] було надано дозвіл на будівництво індивідуального будинку та видано Свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР. 14.05.1987 р., видано технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області № 437 від 21.09.2021 р. померлий [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою з 24.08.1962 р. до дня смерті. Згідно з архівною довідкою № 972 від 17.08.2021 р. право власності на вказаний будинок не зареєстровано. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.10.2021 року та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки з кадастровим номером 3520383700:53:000:0230 для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] є [PERSON] . Також у вищевказаному свідоцтві вказано, що дана земельна ділянка належала спадкодавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КР № 021104, виданого Комінтернівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області 19.11.2001 р. Оскільки спадкодавець за життя не встиг оформити право власності на житловий будинок, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом і просить такий задовольнити. Ухвалою суду від 13.09.2022 року провадження по зазначеній справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання /а.с.44/. Ухвалою суду від 04.10.2022 року підготовче провадження по зазначеній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті /а.с.52/. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Гулий А.В. в судове засідання не з`явились. Представник надав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутність, позов підтримують в повному обсязі, просять задовольнити (а.с.109). Представник Приютівської селищної ради Олександрійського району в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с.108). Суд на підставі ст.223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність вказаних осіб на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ч 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , батько позивача, що підтверджується світлокопіями свідоцтв про народження та про смерть /а.с.15, 68/. Після його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до заповіту /а.с.18/, посвідченого 09.08.2012 року [PERSON] , секретарем Комінтернівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, зареєстрованим в реєстрі за №65, [PERSON] заповів синові - [PERSON] наступне майно: - належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 4.59 га, розташовану на території Комінтернівської сільської ради, яка належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 470460, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 8259 від 03.06.2002 року; - належний йому на праві приватної власності будинку [ADDRESS] ; - належну йому на праві приватної власності земельну ділянку загальною площею 0.2566 га, розташовану в [ADDRESS] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КР № 021104. На момент смерті позивач був зареєстрований та постійно проживав разом зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою № 436 від 21.09.2021 року та довідкою № 437 від 21.09.2021 року, які видані Приютівською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області /а.с.16, 17/. Після смерті батька позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Як вбачається з копії спадкової справи №370/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] , наданої Другою Олександрійською держаною нотаріальною конторою Кіровоградської області, 11.11.2014 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку кадастровий номер 3520383700:02:000:0466, розташовану на території Комінтернівської сільської ради Олександрійського району, площею 4,5946 га в межах згідно з планом, переданої для ведення особистого селянського господарство, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 470460 виданого Олександрійською райдержадміністрацією Кіровоградської області 03.06.2002 року і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 8259 /а.с.83/. 25.10.2021 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку кадастровий номер 3520383700:53:000:0230, для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в [ADDRESS] , площею 0,2500 га, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КР № 021104, виданого Комінтернівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області 19.11.2001 року і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № /а.с.104/. 21.09.2021 року позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 670/02-31 від [PERSON] , державного нотаріуса Олександрійської районної нотаріальної контори Кіровоградської області, в якій зазначено, що реєстрація права власності на спадкове майно (житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ) не проводилась, позивачем не надано правовстановлюючий документ на будинок, тому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу слід відмовити /а.с.20/. Відповідно до рішення виконкому Олександрійської райради депутатів трудящих № 350 від 17.11.1966 року [PERSON] було надано дозвіл на будівництво індивідуального будинку та було видано Свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР /а.с.21-26/. 14.05.1987 року було видано технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] , власником якого зазначено [PERSON] /а.с.35-38/. Відповідно до довідки Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області № 437 від 21.09.2021 року померлий [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 24.08.1962 року до дня смерті /а.с.17/. Згідно архівної довідки № 972 від 17.08.2021 року право власності на будинок по [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстровано /а.с.39/. Власником земельної ділянки з кадастровим номером 3520383700:53:000:0230 для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в [ADDRESS] , на якій розташовано вказане спадкове нерухоме майно, на теперішній час є [PERSON] . Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , виготовлений 30.07.2021 року КП«ОМ БТІ» вбачається, що житловий будинок «А,а» 1970 року побудови, загальна площа якого становить 63,3 кв.м., житлова площа 32,2 кв.м., допоміжна площа 31,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай та літня кухня «Б», гараж «В», лазня «Г», прибудова «г», вбиральня «Д», погріб «К», водопровід «З», водопровід «в», каналізація «к», замощення І, огорожа «№ 1». Усі вказані споруди були збудовані ще за життя спадкодавця /а.с.27-32/. Згідно статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1262 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Отже, з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після померлого батька [PERSON] та звернувся до Олександрійської районної\~нотаріальної контори\~Кіровоградської області\~для отримання\~свідоцтва про\~право на\~спадщину. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у частині першій статті 15 ЦК України та статті 4 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України). Згідно з роз`ясненнями п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки, як забудовника, входять до складу спадщини. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Правильною визнано практику судів щодо визнання за спадкоємцем прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Вказане узгоджується із правовою позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в інформаційному листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. Як роз`яснено в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок, іншу споруду. Зі змісту пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, визнання відповідачем позову, виходячи з підстав, які викладені нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії, з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України щодо права власності, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позивач набув право на успадкування прав та обов`язків забудовника житлового будинку, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Outcome: approved