Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

23.05.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] заборгованість по аліментам на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі - 16650 грн. та на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] - 6350 грн.; за минулий час, на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання [PERSON] , [INFO] - 12300 грн.; стягувати з [PERSON] на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання [PERSON] , [INFO] , починаючи з 21.05.2019р. по досягненню дитиною 23 років, тобто до [INFO] аліменти в розмірі 960 грн. щомісячно, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму на працездатну особу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] у період з 24.12.1996р. по 05.12.2003р. перебувала у шлюбі з гр. [PERSON] . Від даного шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . 31.07.2018р. рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду по справі № 500/3736/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів постановлено стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі: на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 11.07.2017р. по 30.11.2017р. - по 713 грн., з 01.12.2017р. по 30.06.2018р. - по 746 грн., з 01.07.2018р. до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] - у розмірі 779 грн. 50 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; на утримання [PERSON] , [INFO] , починаючи з 11.07.2017р. по 30.11.2017р. - по 885 грн. 50 коп., з 01.12.2017р. по 01.03.2018р., до досягненню дитиною повноліття - по 930 грн. Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду набрало чинності 14.02.2019 р., справа надійшла до Ізмаїльського міськрайонного суду 28.02.2019р. Але, починаючи з 11.07.2017р. та станом на 21.05.2019р. відповідач [PERSON] жодної оплати по аліментам не зробив, у зв`язку з чим за ним існує заборгованість по аліментам: по аліментам на [PERSON] , [INFO] , у розмірі як найменш, 16650грн., по аліментам на [PERSON] , [INFO] , у розмірі, як найменш, 6350 грн. Загальна сума заборгованості по аліментам складає майже 23000 грн. Крім того, частково задовольняючи позовні вимоги [PERSON] по справі №500/3736/17, суд зазначив, що стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, на часі неможливим, оскільки у відповідача відсутня така можливість у зв`язку із відсутністю коштів. При цьому, як зазначено у рішенні Ізмаїльського міськрайонного суду від 31.07.2018р. та в ухвалі Одеського апеляційного суду від 14.02.2019р. по справі №500/3736/17, у провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду знаходиться невирішена цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, що на думку суду, має значення для вирішення питання про стягнення аліментів, оскільки залишається невизначеним, яке саме майно та на яку вартість належить [PERSON] . Але, наприкінці лютого 2019р., саме відповідач [PERSON] самостійно та без згоди позивачки [PERSON] розпорядився спірним майном, а саме легковим автомобілем Nissan Tiida продавши його та отримавши, з його слів, за продаж авто 8000 доларів США, що станом на дату звернення з позовом складає 208800 грн. У зв`язку з чим, вважає, що матеріальне становище відповідача поліпшилось. Станом на 21.05.2019р., донька [PERSON] , [INFO] навчається у Ізмаїльському державному гуманітарному університеті, факультет іноземних мов, спеціальність «Германська філологія», на 2-му курсі. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 23.05.2019 року, справа №500/3722/19, в порядку ст. 33 ЦПК України, розподілена та передана судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Грубіян Л.І. Ухвалою судді від 27.05.2019 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Згідно відзиву відповідача [PERSON] на позов від 15.08.2019р., останній з позовними вимогами [PERSON] не згодний повністю, просить провадження у даній закрити, у зв`язку з тим, що рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 31.07.2018р. та постанова Одеського апеляційного суду від 14.02.2019р. набрало законної сили, ухвалене з приводу того ж самого предмету спору, стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття, до [INFO] та на утримання повнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, до досягнення 23 років. Зазначив, що після розірвання шлюбу, його доньки проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Проте, увесь час, починаючи з дня народження дітей і по теперішній час, він не припиняв їх утримувати та матеріально забезпечувати, постійно приймає участь у їх вихованні, догляді за ними, намагається надати їм повноцінне батьківське піклування та турботу. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2018 року та постановою Одеського апеляційного суду від 14.02.2019 року з нього були стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , починаючи з 11.07.2017р. по [INFO] - по 888,50 грн., з 01.12.2017р. по 01.03.2018р., тобто до досягнення дитиною повноліття, - по 930 гривен, в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , починаючи з 11.07.2017р. по 30.11.201р. - по 713 грн., з 01.12.2017р. по 50.06.2018р. - по 746 грн., з 01.07.2018р. до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , у розмірі 779,50 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Предметом спору, згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 31 липня 2018 року та постанови Одеського апеляційного суду від 14.02.2019 року, вимоги [PERSON] про стягнення з нього аліментів в розмірі 35100грн. щомісячно в утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] та стягнення аліментів на навчання [PERSON] , до досягнення нею 23 років. Так, судом при винесенні рішення, було встановлено його складне матеріальне становище: з 03.11.2017р. по 02.05.2018р. він працював в ФОП « [PERSON] » на посаді менеджера та отримував заробітну плату щомісячно в розмірі 3723 грн. З 04.05.2018р. по 04.03.2019р. він перебував на обліку в Ізмаїльському районному центрі зайнятості, як безробітний та отримував допомогу. Також, судом був врахований його стан здоров`я, оскільки він на протязі останніх років має патологічну (8-образну) звивистість лівої і правої внутрішніх сонних артерій, що супроводжується постійними головними болями, паморочним станом, та на сьогоднішній день особливо прогресує і значно ускладнилося, про що свідчить виписка з медичної картки амбулаторного хворого та висновок доплерографії судин голови. З даних обставин, суд і прийняв рішення про стягнення з нього аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме: на [PERSON] , [INFO] , до досягнення повноліття, до [INFO] та [PERSON] , [INFO] , до досягнення повноліття, до [INFO] . Оскільки можливості надання ним допомоги на навчання [PERSON] встановлено, то суд відмовив у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині аліментів на навчання повнолітньої дитини. На теперішній час він не працює і не має можливості сплачувати аліменти на навчання [PERSON] . 14.02.2019 року набрало чинності рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 31.07.2018 року про стягнення аліментів з нього на утримання дітей, про стягнення на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. [PERSON] мала можливість отримати виконавчий лист про стягнення аліментів, згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 31.07.2018р. та звернутися до Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби про виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів. Він звертався до Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби 08 квітня 2019 року та отримав відповідь про відсутність виконавчого провадження про стягнення аліментів відносно нього. Згідно ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» тільки стягувач, тобто [PERSON] , має право звернутися з виконавчим листом про стягнення аліментів до виконавчої служби. Але [PERSON] вирішила повторно звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів та заборгованості по аліментам, хоча судом вже був розглянутий позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів і є рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 31.07.2018 р. та постанова Одеського апеляційного суду від 14.02.2019р., які набули законної сили. Вважає, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, провадження по справі підлягає закриттю, оскільки набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Згідно відповіді на відзив від 29.09.2020, представник позивача зазначає, що підставою для звернення із позовом про стягнення заборгованості по аліментах є факт продажу наприкінці лютого 2019р. відповідачем [PERSON] легкового автомобілю автомобілем Nissan Tiida, з його слів за продаж авто 8000 доларів США, що станом на дату звернення з позовом складає 208800 грн., тобто суму, яка більш ніж в десять разів перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Відповідно до ст. 182 ч. 1 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Зазначений факт, який виявився підставою для звернення із позовом для [PERSON] по справі №500/3722/19 не був, з об`єктивних причин, предметом дослідження ані по справі №500/3736/17 за позовом [PERSON] про стягнення аліментів (рішення від 31.07.2018 при розгляді (провадження 22-ц/813/48/19) Одеським апеляційним судом скарги [PERSON] на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду (постанова від 14.02.2019р.). На підставі викладеного, провадження в Ізмаїльському міськрайонному суді по справі №500/3722/19 не може вважатися «провадженням з тим самих підстав відносно того ж самого предмету спору» і не передбачає наслідків, передбачених ст. 255 ч. 1 п. 3 ЦПК України. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2021 року, проведеного у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Грубіян Л.І. згідно рішення зборів суддів №10 від 04.10.2021 року, справа №500/3722/19 розподілена та передана на розгляд судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Адамову А.С. Ухвалою судді Адамова А.С. від 13 жовтня 2021 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та призначено підготовче судове засідання. 19 січня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, у судові засідання не з`являвся, проте відповідачем надано суду відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позову з наведенням обґрунтування та надання відповідних доказів, тобто відповідачем висловлено позицію з приводу розгляду справи, про існування судової справи відповідачу достеменно відомо. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 16.03.2000 року, виданий Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, актовий запис № 146, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 27.01.2015 року, виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 88, які перебувають на утриманні позивача (а.с. 8, 90). Згідно довідки Ізмаїльського державного Університету № 876 від 21.05.2019р. [PERSON] дійсно є студенткою 2 курсу за контрактною формою навчання (а.с. 10). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2018 року по справі №500/3736/17 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання: малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 11.07.2017 р., і по [INFO] - по 713 грн., з 01.12.2017р. по 30.06.2018р. - по 746 грн., з 01.07.2018р. до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , у розмірі - по 779,50 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання [PERSON] , [INFO] , починаючи з 11.07.2017р., по [INFO] - по 888,50 грн., з 01.12.2017р. по 01.03.2018р., тобто до досягнення дитиною повноліття, - по 930 грн. (а.с. 11-14). Постановою Одеського апеляційного суду від 14.02.2019 рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2018 року по справі №500/3736/17 залишено без змін (а.с. 35-39). Згідно довідки Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості Державного центру зайнятості Міністерства соціальної політики України за №1502/58 від 13.02.2019, [PERSON] перебуває на обліку як безробітний в Ізмаїльському МРЦЗ з 04.05.2018 (а.с. 44). Згідно довідки Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості Державного центру зайнятості Міністерства соціальної політики України за №1502/59 від 13.02.2019, дохід [PERSON] за період з 04.05.2018 по 31.01.2019 складав 9743,68 грн. (а.с. 45). Згідно довідки Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України за № 12595 від 08.04.2019р., станом на 08.04.2019р. відносно [PERSON] відсутні відкриті виконавчі провадження в Ізмаїльському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 46). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). За ч. 1 ст. 20 СК України, до вимог що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених Кодексом. Відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом ст. 199 СК України обов`язок утримувати повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином однією із обов`язкових умов надання батьками утримання повнолітнім дочці чи сину є можливість надання ними дітям матеріальної допомоги. Згідно з вимогами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, якщо: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У відповідності до п.15 ч.3 ст.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров?я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене вище, з огляду на наявність у відповідача фінансової можливості сплачувати аліменти в розмірах, які просить позивач, суд вважає за можливе покласти на нього такий обов`язок як сплата аліментів на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, починаючи з 21.05.2019 року до закінчення навчання, але не пізніше досягнення [PERSON] двадцяти трьох років, тобто до [INFO] в розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень щомісячно, але не менш 50% мінімального прожиткового мінімуму на працездатну особу. При цьому, позов в інші частині не підлягає задоволенню. Так, згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку. Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Аналогічний висновок мітить постанова ВС від 14.12.2020 року № 661/905/19. Вказане стосується саме стягнення неустойки, а не заборгованості по сплаті аліментів. При цьому, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до п. 1 ч. 1 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень. Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2018 року по справі №500/3736/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів набрало чинності 26.09.2018 року, позовну заяву пред`явлено до суду 23.05.2019, при цьому, станом на 08.04.2019 відносно [PERSON] були відсутні відкриті виконавчі провадження в Ізмаїльському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджено довідкою, наявною у матеріалах справи, 14.02.2020 судом видано виконавчий лист за даним рішенням, тобто на дату звернення до суду, виконавчий лист не було позивачем пред`явлено до примусового виконання та відповідно і довідка-розрахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів відсутня. Таким чином, суд вважає, що стягнення заборгованості по аліментам за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2018 року по справі №500/3736/17, повинно розглядатися саме в процесі виконання вказаного рішення виконавчою службою, а не шляхом подання нового позову про стягнення заборгованості за аліментами та ухвалення нового судового рішення. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, починаючи з 21.05.2019 року до закінчення навчання, але не пізніше досягнення [PERSON] двадцяти трьох років, тобто до [INFO] в розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень щомісячно, але не менш 50% мінімального прожиткового мінімуму на працездатну особу, при цьому за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по аліментам на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі - 16650 грн., на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] - 6350 грн.; за минулий час, на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання [PERSON] , [INFO] - 12300 грн. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial