Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

19 вересня 2022 року позивач звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, в якому просив скасувати заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за виконавчими листами № 183/836/21 від 20 вересня 2021 року за період від 15 лютого 2021 року по 01 листопада 2021 року згідно розрахунку заборгованості у сумі 42999,92 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2021 року з [PERSON] стягуються аліменти у твердій грошовій, починаючи з 15 лютого 2021 року щомісячно в сумі в розмірі 6000 грн на двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . До ухвалення судом рішення про стягнення аліментів [PERSON] самостійно без рішення суду перераховував на ім`я відповідача певні суми на утримання дітей. На момент пред`явлення виконавчих листів до виконання та відкритті ВП за №67497117 та № 67496924 позивачу було нараховано заборгованість, за домовленістю з відповідачем остання повинна була написати заяву до виконавчої служби про те, що за період з 15.02.2021 по 01.11.2021 року у позивача немає заборгованості по аліментах. Однак 06 грудня 2021 року через складні неприязні стосунки сторін, [PERSON] подано виконавцю заяву, якою просила визнати недійсною заяву про відсутність заборгованості по аліментах, том як вона такої заяви не подавала. За таких обставин згідно довідки виконавця заборгованість позивача перед відповідачем по аліментах станом на 01.09.2022 року складає 42999,92 грн саме за період з 15.02.2021 року по 01.11.2021 року. Крім того, факт отримання відповідачем коштів від позивача в рахунок аліментів підтверджуються відповідними квитанціями у період з 15.02.2021 року по 01.11.2021 року. А тому посилаючись на вимоги ст. 197 СК України просить задовольнити його позов. 18 жовтня 2022 року відповідачем поданий відзив на позов, в якому позовні вимоги позивача вважає необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначає, що вона дійсно ставила підпис на заяві, на яку посилається позивач як на підставу позову, у якій зазначено, що за період з 15.02.2021 року по 01.11.2021 року вона до боржника жодних претензій не має щодо стягнення аліментів у вказаних ВП, заборгованість відсутня. Підписувала її з огляду на те, [PERSON] запевнив її, що відмовиться від позову щодо графіку побачень з дітьми, що перебуває у провадженні суду. Однак вона особисто такої заяви виконавцю не подавала, а тому, дізнавшись, що позивач подав цю заяву виконавцю вимушена була звернутися до виконавця з заявою про визнання недійсною такої заяви. Щодо наявності квитанцій про перерахування на її рахунок позивачем коштів на сплату аліментів, вважає, що такі квитанції є неналежними доказами. Також вважає, що позивач у своєму позові не навів жодних фактичних обставин, які б були істотними саме для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах, тому як він не посилається а ні на стан свого здоров`я, а ні на майновий стан, як і на наявність інших утриманців тощо. Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2022 року відкрите провадження у справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (письмове провадження). Суд, дослідивши підстави позовної заяви, відзиву на позов, а також докази, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а у своїй сукупності, з точки зору достатності, дійшов до наступних висновків. Суд, дослідивши підстави позовної заяви, відзиву на позов, а також докази, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а у своїй сукупності, з точки зору достатності, дійшов до наступних висновків. Обставини, встановлені судом і зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/836/21, яке набрало законної сили 04 вересня 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття; а також на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення стягнення аліментів з позивача проводилися в межах виконавчих проваджень: № 67497117 відкрите 18 листопада 2021 року та за № 67496924 відкрите 18 листопада 2021 року, стягувачем у яких є відповідач [PERSON] стан яких завершений. На сьогодні стягнення аліментів з позивача проводиться в межах двох виконавчих проваджень: №АСВП 67775893 відкрите 10 грудня 2021 року та №АСВП 67776172 відкрите 08 грудня 2021 року. Згідно розрахунку заборгованості за аліментами старшого державного виконавця Рибак О.О. за виконавчими листами № 183/836/21 від 20.09.2021 загальна заборгованість по 2 виконавчим документам станом на 01 вересня 2022 року складає 42999,92 грн, яка утворилася до 01 листопада 2021 року. Саме дана сума є предметом спору в даній справі і саме від сплати цієї суми заборгованості просить його звільнити позивач. Позивачем, як на підставу позовних вимог надана копія заяви з підписом відповідача, про те, що за період з 15 лютого 2021 року по 01 листопада 2021 року [PERSON] до [PERSON] жодних претензій у виконавчих провадженнях за № 67497117 та № 67496924 не має, питання вирішене, заборгованість відсутня. Також позивачем надані копії квитанцій за період лютий-жовтень 2021 року про перерахування на рахунок [PERSON] аліментів на загальну суму 27616,1 грн. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами,\~першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада\~\~1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.\~Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частини другої статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем, тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За змістом ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. В пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~\~роз`яснено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. З приведеного вище аналізу випливає, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Тобто, лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Відповідно до ч.ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З позовних вимог позивача вбачається, що він не згодний з розміром заборгованості по аліментах за двома виконавчими провадженнями, у зв`язку з чим і просить не звільнити його від сплати аліментів, а скасувати заборгованість, наддаючи на підтвердження відсутності заборгованість свої докази, в той час як предметом розгляду не є звернення до виконавця, який оцінював надані [PERSON] підтвердження відсутності заборгованості. Частиною 1 статті 263 ЦПК України передбачено, що\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи викладене вище, суд не приймає наведені доводи позивача як належні та такі, що мають істотне значення та є достатніми для задоволення його позовних вимог, а тому у задоволенні позову належить відмовити. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed