Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

13 травня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просить суд визнати відповідача [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] .. Стислий виклад позиції позивача. Так, вимоги позивача мотивовані тим, що згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом НВС 149005 від 11.12.2015 року, вона є власником будинку [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований [PERSON] , який не проживає в даному будинку з 1996 року. [PERSON] особистих речей у вищевказаному житловому будинку не залишав, будь-яких платежів на утримання будинку не сплачує, ремонт житла не проводить. Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає її праву розпорядження та володіння своїм майном, їй доводиться додатково сплачувати за відповідача комунальні послуги. Крім того, у зв`язку з високими тарифами на комунальні послуги вона зверталася з вимогою про оформлення субсидії на сплату комунальних послуг, однак її зобов`язали надати довідку про доходи відповідача для нарахування субсидії, однак цього зробити вона не має можливості, оскільки місце знаходження відповідача їй не відомо. З урахуванням наведеного, вона і звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі 18 травня 2022 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду провадження по вказаній справі було відкрито с призначенням її підготовчого розгляду. 16 червня 2022 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач [PERSON] надала до суду клопотання щодо якого зазначає, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд проводити розгляд справи за її відсутності та на заочний розгляд справи згодна. Відповідач\~ в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Так, у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Суд розглядає справу за відсутність належним чином повідомлених сторін, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Зі згоди позивача, про що свідчить заява позивача, суд ухвалою від 07 листопада 2022 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що дійсно згідно з свідоцтва про право на спадщину за заповітом НВС 149005 від 11.12.2015 року, позивач є власником будинку [ADDRESS] . /л.с. 8/ За вказаною адресою зареєстрований [PERSON] , який не проживає в даному будинку з 1996 року. Згідно акту № 04 від 24 лютого 2022 року, складеного комісією у складі старости села, депутата Старокозацької сільської ради та свідків, яка була створена на підставі розпорядження сільського голови для обстеження та підтвердження факту проживання на території Старокозацької сільської ради було виявлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з 1996 року він за вказаною адресою не проживає. /л.с. 6/ Факт не проживання відповідача за зазначеною адресою також підтверджується довідкою Старокозацької сільської ради Білгород Дністровського району № 52 від 24 лютого 2022 року. /л.с. 7/ Крім того, до Білгород-Дністровського міськрайонного суду 30 червня 2022 року надійшов інформаційний лист від Старокозацької сільської ради, Білгород Дністровського району Одеської області, відповідно до якого зазначається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає. Нормативне обґрунтування. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст. ст.\~16,\~391,\~386 Цивільного кодексу України,\~власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. На підставі ч. 1\~ст. 316 ЦК України,\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~ передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1\~ст. 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1\~ст. 386 ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч. 2\~ст. 386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України\~передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У відповідності до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім`ї права користування займаним приміщенням. Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Відповідно до\~ ст. 405 ЦК України,\~ члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. 24 грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 369/6361/15-ц, провадження № 61-7233св19, досліджував питання щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до вказаної постанови ВС зазначив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19) Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. У ч.2 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказом, судом встановлено відсутність відповідача за місцем реєстрації з 1996 року, що підтверджено актом не проживання від 24 лютого 2022 року; довідкою від 24 лютого 2022 року № 52, втратив інтерес до вказаного житлового приміщення. Таким чином, не зняття з реєстрації відповідача порушує право власності позивача. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право приватної власності [PERSON] на будинок [ADDRESS] , ту обставину, що [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 1996 року, що станом на день винесення рішення перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання членів сім`ї власника, враховуючи також, що реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні порушує право власності позивача, суд приходить до висновку про те, що є усі законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved