Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , звернулася до суду із позовом до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори, Державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа Оксани Миколаївни про скасування відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та зобов`язання вчинити певні дії, в обґрунтування якого зазначила, що вона є онукою [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла. Позивач подала до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини із відповідними документами, які підтверджують наявність родинних зав`язків з померлою та інші необхідні відомості. 10 серпня 2021 року заведено спадкову справу. Мати [PERSON] , [PERSON] , яка є дочкою померлої, відмовилась від прийняття спадщини на користь позивачки, про що у матеріалах спадкової справи міститься відповідна заява. Постановою державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожи Оксани Миколаївни від 12 жовтня 2021 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її баби, [PERSON] . Постанова обґрунтована тим, що при відкритті спадкової справи за даними Спадкового реєстру виявлено заповіт, виданий від імені особи з прізвищем, ім`ям та по батькові « [PERSON] » (рос. мовою - « [PERSON] »), який був посвідчений Першою Луганською державною нотаріальною конторою 26 червня 1990 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-2448. У зв`язку з цим державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки визначення кола спадкоємців, які прийняли спадщину після померлої [INFO] [PERSON] не є можливим. Позивач вважає відмову державного нотаріуса протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки той факт, що прізвище ім`я та по батькові особи, яка склала відповідний заповіт, повністю повторює прізвище, ім`я та по батькові спадкодавця за цією справою, не свідчить про те, що мова йде про одну і ту саму особу, адже відповідний заповіт (відомості про нього) у Спадковому реєстрі не містить дати народження особи, яка його склала. Крім того єдиним спадкоємцем [PERSON] , яким виявлено бажання прийняти спадщину, є [PERSON] . Будь-які інші особи із відповідним заповітом до державного нотаріуса після смерті баби позивача не звертались, що робить відмову нотаріуса надуманою та такою, що не відповідає вимогам діючого законодавства, а відтак заважає позивачу скористуватись своїм законним правом на прийняття спадщини. [PERSON] просила суд скасувати відмову державного нотаріуса Шостої Харківської державної нотаріальної контори Вовкожи Оксани Миколаївни у вчиненні нотаріальної дії від 12 жовтня 2021 року № 3617/02-31, а саме у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її баби - [PERSON] та зобов`язати державного нотаріуса Шостої Харківської державної нотаріальної контори Вовкожу Оксану Миколаївну або особу, яка її змінює, вирішити питання щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її баби - [PERSON] із врахуванням висновків суду по цій справі. Крім того позивачка просила стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із судового збору та понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3700 грн. Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора, Державний нотаріус Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа Оксана Миколаївна відзиву на позовну заяву не надали, у зв`язку з чим суд розглянув справу на підставі наявних доказів відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання позивачка не з`явилася, її представник просив справу розглянути за відсутністю сторони позивача. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, завідувач Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Ольга Головащенко надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу слухати без участі представника відповідача. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на таке. Судом встановлено обставини про те, що [INFO] у місті Свердловськ Луганської області у віці 90 років померла [PERSON] , [INFO] , про що 23 жовтня 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного ставну Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено відповідний актовий запис №16280 (а.с. 21). 10 серпня 2021 року на підставі заяви [PERSON] державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Вовкожою Оксаною Миколаївною заведено спадкову справу №68121218, про що заявнику видано відповідний Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №65953648 від 10 серпня 2021 року. Як зазначає позивач і не заперечується відповідачами [PERSON] , яка є яка є дочкою померлої та матір`ю позивачки, відмовилась від прийняття спадщини на користь позивачки, про що у матеріалах спадкової справи міститься відповідна заява. Постановою Державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожи Оксани Миколаївни від 12 жовтня 2021 року №3617/02-31 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її баби, [PERSON] . Відповідно до змісту оскаржуваної постанови від 12 жовтня 2021 року при відкритті спадкової справи за даними Спадкового реєстру, було виявлено 1 заповіт, посвідчений від імені особи з прізвищем, ім`я та по батькові « [PERSON] » (рос. мовою - « [PERSON] »), який був посвідчений Першою луганською державною нотаріальною конторою 26 червня 1990 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-2448. За даними Спадкового реєстру дата і місце народження заповідача за вищезазначеним заповітом невідомі. Оригінал вищезазначеного заповіту у спадкоємця відсутній. 08 вересня 2021 року за вих. № 3170/02-14 Шостою Харківською міською державною нотаріальною конторою було зроблено запит до Луганського обласного державного нотаріального архіву для отримання інформації стосовно виявленого за даними Спадкового реєстру заповіту, посвідченого Першою луганською державною нотаріальною конторою 26 червня 1990 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2448. 07 жовтня 2021 року до нотаріальної контори надійшла відповідь з Луганського обласного державного нотаріального архіву від 15 вересня 2021 року за вих. № 1101/01-22, у якій зазначено, шо документи Луганського обласного державного нотаріального архіву, в тому числі вищезазначений заповіт, до Луганського обласного державного нотаріального архіву на території України не передавались, і встановити їх місцезнаходження та перевезти на підконтрольну територію Луганської області, наразі неможливо. Таким чином, через неможливість встановити зміст заповіту, посвідченого Першою луганською державною нотаріальною конторою 26 червня 1990 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2448, визначення кола спадкоємців, які прийняли спадщину після померлої [INFO] [PERSON] , не є можливим, у зв`язку чим нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з частиною 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину визначено статтею 67 Закону України «Про нотаріат», а видача свідоцтва про право на спадщину за законом - статтею 68 Закону України «Про нотаріат». Стаття 67 наведеного Закону визначає, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Пункт 3.3 глави 10 розділу II Порядку встановлює, що заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. За приписами пунктів 4.1 та 4.9 розділу II Порядку, які кореспондуються з вимогами ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. З матеріалів справи вбачається, що єдиним спадкоємцем, який звернувся до нотаріуса у встановленому законом порядку із заявою про прийняття спадщини є онука спадкодавця [PERSON] [PERSON] , [INFO] . Пунктами 1-4 глави 13 розділу І Порядку встановлено наступне. Нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом України «Про нотаріат». Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону України «Про нотаріат», або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 зазначеного Закону. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Оскаржувана постанова державного нотаріуса №3617/02-31 від 12 жовтня 2021 року мотивована неможливістю визначити коло спадкоємців, оскільки неможливо встановити зміст заповіту, посвідченого Першою луганською державною нотаріальною конторою 26 червня 1990 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2448. Разом з тим єдиним спадкоємцем [PERSON] , [INFO] , яка у встановленому законом порядку і в строк визначений законом звернулася із заявою про прийняття спадщини, є [PERSON] . Відомостей про те, що будь-які інші особи звернулися у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , [INFO] , за законом чи за заповітом ані матеріали справи, ані оскаржувана постанова не містять. Окрім того, суд зазначає, що в оскаржуваній постанові державний нотаріус дійшов висновку про неможливість встановлення кола спадкоємців, оскільки за даними Спадкового реєстру, було виявлено 1 заповіт, посвідчений від імені особи з прізвищем, ім`я та по батькові « [PERSON] і [PERSON] » (рос. мовою - « [PERSON] »), який був посвідчений Першою луганською державною нотаріальною конторою 26 червня 1990 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-2448. За даними Спадкового реєстру дата і місце народження заповідача за вищезазначеним заповітом невідомі. Тобто відмова державного нотаріуса ґрунтується на внесених з грубим порушенням законодавства відомостях із Спадкового реєстру, оскільки відповідно до пункту 2.3.1 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 17.10.2000 № 51/5, реєстратором вносяться такі відомості про спадкодавця: - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності); - ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів або причина його відсутності; - дата та місце народження; - дата смерті. Однак невідповідність внесених до Спадкового реєстру відомостей вимогам закону не може бути поставлено у вину позивачу, який при зверненні до нотаріуса позивач зі свого боку вжив усіх необхідних та передбачених законом заходів для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини. Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 189/904/19. Суд наголошує, що невідповідність внесених до Спадкового реєстру відомостей про особу, яка склала заповіт, вимогам закону, зокрема без зазначення дати народження цієї особи, дозволяє ототожнити цю особу не тільки зі спадкодавцем за цією справою, а із будь-якою [PERSON] нині проживаючою на території України або померлою у період після складання такого заповіту. За таких обставин, суд не може виключати доводи позивача про те, що нею в позасудовому порядку встановлено ту обставину, що заповіт, складений [PERSON] , про який зазначає нотаріус в оскаржуваній постанові, видано від імені особи 1915 року народження, тобто не від баби позивачки, яка народилась на 15 років пізніше. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що державним нотаріусом без достатніх правових підстав було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з чим оскаржувана постанова від 12 жовтня 2021 року №3617/02-31 підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначено статтею 16 ЦК України. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частина 2 ст. 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. В справі East/West Alliance Limited проти України (№ 19336/04) ЄСПЛ вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією небезпідставної скарги та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними яку теорії, так і на практиці (Kudla v. Polanda № 30210/96). Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17 березня 2021 року по справі №761/36415/18 суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат». За таких обставин суд вважає, що ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивача у даному випадку буде зобов`язання державного нотаріуса вирішити питання щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її баби - [PERSON] , із врахуванням висновків суду у цій справі. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори, Державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожи Оксани Миколаївни про скасування відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та зобов`язання вчинити певні дії у повному обсязі. Щодо питання про судові витрати суд зазначає наступне. Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмірі 1816,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією. У зв`язку із задоволення позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816,00 грн. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію Договору про надання правової допомоги № 01/09-09 від 09 вересня 2021 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Гріньовим Русланом Олеговичем, копію Додатку №1 до договору про надання правової допомоги № 01/09-09, копію квитанції № 01/09-09 про сплату гонорару на виконання умов договору про надання правової допомоги № 01/09-09 від 12 жовтня 2021 року, копію Звіту про виконання договору про надання правової допомоги (на відповідну дату) № 01/09-09 від 28 жовтня 2021 року. Розділом 5 Договору встановлено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за кожну окрему послугу, погоджено сторонами у додатку № 1 до цього Договору. За наслідком внесення клієнтом гонорару адвокатом на вимогу клієнта видається відповідна квитанція. На вимогу клієнта адвокат надає звіт про виконання Договору, який за відсутності зауважень підписується клієнтом. Якщо такий звіт було складено, його підписання клієнтом свідчить про прийняття клієнтом наданих адвокатом послуг. У разі відсутності вимоги клієнта щодо складання звіту про виконання Договору, за спливом 5 календарних днів після закінчення його дії клієнт вважається таким, що прийняв надані адвокатом послуги. Відповідно до Додатку №1 до договору про надання правової допомоги № 01/09-09 клієнт та адвокат погодили вартість послуг адвоката щодо представництва інтересів клієнта у суді або захисту клієнта у суді за договором про надання правової допомоги від 09.09.2021 №01/09-09, зокрема підготовка позовної заяви 3700 грн. Згідно зі Звітом про виконання договору про надання правової допомоги (на відповідну дату) № 01/09-09 від 28 жовтня 2021 року адвокат надав клієнту наступні правові послуги із таким розрахунком витраченого часу: Підготовка позовної заяви до Шостої ХМДНК та державного нотаріуса Шостої ХМДНК Вовкожи О.М. про скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії - 8 годин. 12 жовтня 2021 року адвокатом на підтвердження факту сплати [PERSON] адвокату 3700 грн гонорару готівкою на виконання умов договору про надання правової допомоги від 09.09.2021 № 01/09-09 за надання правової послуги, а саме підготовка позовної заяви, видано квитанцію №01/09-09. Таким чином позивачем належними та допустимими доказами доведено фактично здійснений розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3700 грн. Суд наголошує, що відповідно до ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Окрім того, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності, передбачених ст. 12, 13 ЦПК України відповідно, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 вересня 2022 року у справі №529/201/20, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. За таких обставин, враховуючи складність справи, яка не є малозначною, обсяг наданої адвокатом Гріньовим Русланом Олеговичем правничої допомоги, заявлений розмір витрат та їх документальне підтвердження, відсутність доводів щодо неспівмірності розміру цих витрат, суд не бачить підстав для їх зменшення або відмови у задоволенні заяви про компенсацію таких витрат, у зв`язку з чим стягує з Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3700 гривень.

Outcome: approved