Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просить: встановити факт укладення шлюбу між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та встановити факт перебування непрацездатної [PERSON] , [INFO] , на утриманні [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбу з 09.09.1968 року з [PERSON] , [INFO] . В зв`язку з її непрацездатністю (довідка № 3801-вих 14525 від 15.02.2022р., пенсійне посвідчення [NUMBER] ) вона перебувала на утриманні свого чоловіка [PERSON] , вони проживали разом за однією адресою: [ADDRESS] . [INFO] її чоловік [PERSON] помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 03.02.2022 р. Відповідно до ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", вона 16.02.2022р. звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в особі Жовківського відділення Управління Пенсійного фонду України у Львівській області з зверненням про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та подала відповідні підтверджуючі документи. Однак, рішенням № 913190140274 від 23.03.2022 р. їй було відмовлено в призначені пенсії в зв`язку з втратою годувальника в зв`язку з тим, що «до заяви додано свідоцтво про укладення шлюбу, яке засвідчує родинні стосунки [PERSON] з [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть помер [PERSON] ». Заявник зазначає, що дійсно в свідоцтві про шлюб серія [NUMBER] від 09.09.1968 р. зазначено помилковий запис [PERSON] , [INFO] , замість [PERSON] , [INFO] . Однак, такий запис не відповідає дійсності, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.07.1952 р. ім`я її чоловіка є « [PERSON] , [INFO] », аналогічні дані містяться і в інших його документах (паспорт, ідентифікаційний код, пенсійне посвідчення). Заявник зазначає, що також, в паспорті її чоловіка (серія [NUMBER] виданий 23.09.1998р. Жовківським РВ УМВС України у Львівській області) зазначено відомості про укладення 09.09.1968р., із нею, [PERSON] , шлюбу. З метою підтвердження родинних відносин з [PERSON] , вона зверталась до органів реєстрації актів цивільного стану (РАЦСу), але їй було відмовлено в задоволенні, оскільки оригінали реєстраційних документів про укладення шлюбу знаходяться на території країни агресора - Тюменська область російської федерації, та відповідно відсутня можливість для отримання їх належним чином засвідчених копій. Заявник вказує, що вона одержувала від померлого чоловіка допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, відповідно встановлення факту перебування на утриманні чоловіка необхідно їй для призначення пенсії в зв`язку з втратою годувальника. 13.09.2022 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 12.10.2022 року. 12.10.2022 року у зв`язку із неявкою заявника в судове засідання та зазначеними в письмовій заяві причинами неявки заявника, розгляд справи відкладено на 25.10.2022 року. Заявник в судове засідання не прибула, однак її представник адвокат Гаврилюк О.Р. в судовому засіданні зазначив, що заяву підтримує в повному обсязі, просить таку задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, однак представником подано заперечення на заяву, в якому заінтересована особа просить відмовити в задоволенні заяви [PERSON] у зв`язку з тим, що відповідно до абзацу 3 ч.1 ст. 22 Закону №2398, у разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Згідно з підпунктом 2.13.2 пункту 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду. Відповідно до абз.2 п.12 Постанова №5, заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Щодо встановлення факту перебування на утриманні, повідомляють наступне, а саме що із аналізу зазначених правових норм вбачається, що однією із умов на отримання пенсії в разі смерті годувальника є перебування непрацездатних членів сім`ї на утриманні померлого, тобто дохід такої особи не забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений діючим законодавством, і така особа потребує сторонньої матеріальної допомоги. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Більш того, згідно з роз`ясненням Верховного Суду України від 01.01.2012 року повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Отже, подані заявницею документи не є належним доказами перебування її на утриманні померлого чоловіка, бо не відображають того, що заявниця постійно протягом певного часу перебувала на повному утриманні померлого або одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом для існування, вони свідчать лише про спільне проживання та ведення спільного господарства. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе проводити розгляд заяви [PERSON] у відсутності заявника та заінтересованої особи та на підставі поданих суду доказів. Дослідивши матеріали поданої заяви та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до змісту ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 85 у поєднанні із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, заходи регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства. Базовим (рамковим) нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади й механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку та виплати пенсії, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV). Згідно із положеннями абзацу двадцять другого статті першої Закону № 1058-IV як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім`ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 9 Закону № 1058-IV одним із видів пенсійних виплат є пенсія у зв`язку із втратою годувальника. Допитана в судовому засіданні 25.10.2022 року свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що заявниця є її матір`ю, а померлий [PERSON] був її батьком. Зазначила, що батьки одружилися в 1968 році, завжди проживали разом до дня смерті батька, мати не працювала. Її матір отримує пенсію приблизно 3 000 грн., а тому перебувала на утриманні батька, який мав більший розмір пенсію, а саме приблизно 15 000 грн. Після смерті батька вони дізналися, що мати може перейти на пенсію батька, а саме отримувати половину пенсії батька. Однак, при збиранні документів ними було виявлено ряд розбіжностей, а саме, що стосується подвійного імені батька. Коли мама звернулися в органи РАЦСу щоб виправити помилку їй відмовили. У ПФУ їм теж відмовили, оскільки є не достатньо доказів, що мати перебувала на утриманні батька. Відновити документи вони не можуть, так як оригінали реєстраційних документів про укладення шлюбу знаходяться на території країни агресора - Тюменська область російської федерації, та відповідно і відсутня можливість для отримання належним чином засвідчених копій таких документів. Як встановлено із копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 23.09.1998 року на ім'я [PERSON] , [INFO] , встановлено запис про сімейний стан: Березівським відділом ЗАГС Тюменської області 09.09.1968 року з [PERSON] (арк.спр.7). Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у місті Дубляни Львівського району, Львівської області, актовий запис №29 (арк. спр. 8). Згідно із свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , одружився 09.09.1968 року із [PERSON] , [INFO] , місце реєстрації Березівський ЗАГС Тюменської області, актовий запис за №56 (арк.спр.9). Із копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] встановлено, що його батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] (арк.спр.10). Із копії посвідчення серії [NUMBER] виданого 10.08.2004 року встановлено, що [PERSON] , 1949 року народження, отримує пенсію по віку, розмір пенсії 198, 00 грн. (арк.спр.12). Із копії посвідчення серії № [NUMBER] виданого 01.06.1995 року встановлено, що [PERSON] , 1938 року народження, отримує пенсію 41 400 грн. (арк.спр.13). Відповідно до довідки виданої 15.02.2022 року №380-Вих №14525 Відділом «Офіс Львівської громади у м.Дубляни с.Малі Підліски, с.Ситихів», на утриманні гр. [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та помер [INFO] , знаходилася непрацездатна дружина пенсійного віку [PERSON] [INFO] (арк.спр.11). Згідно із рішенням №913190140274 від 23.03.2022 заявниці було відмовлено в призначені пенсії в зв`язку з втратою годувальника через те, що «до заяви додано свідоцтво про укладення шлюбу, яке засвідчує родинні стосунки [PERSON] з [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть помер [PERSON] » (арк. спр. 14). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Факт перебування фізичної особи на утриманні встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника. Таким чином, заявник скористалася своїм правом на звернення до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка та надала про це відповідні докази. Відповідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Статтею 5 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням. Відповідно до частини третьої статті 4 Закону види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення. У частині першій статті 9 Закону наведено види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Статтею 10 Закону передбачено право вибору пенсійних виплат - особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Згідно з частиною другою вказаної норми непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону). Аналіз норм статей 4, 5, 10, 26, 36 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» дає підстави для висновку про те, що чоловік (дружина), які стали непрацездатними, а саме, досягнули пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на отримання пенсії (за їх вибором) за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника, за умов, що вони були на повному утриманні померлого годувальника, та за умов наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. Отже, заявниця [PERSON] як така, що досягнула пенсійного віку відповідно до положень статті 26 Закону та отримала пенсію за віком, має право перейти на пенсію у зв`язку із втратою годувальника за умови знаходження на повному утриманні свого чоловіка [PERSON] . Відповідно до ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). При цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення», члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника. Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка, [PERSON] посилалась на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , проживала з ним спільно, та пенсія її чоловіка була постійним та основним джерелом для її існування. Оцінюючи заперечення заінтересованої особи, суд визначає, що такі є формальними і зводяться до вказівки про можливість заявника усунути такі розбіжності в позасудовий спосіб. Відтак, такі пояснення не спростовують конституційного права заявника для звернення до суду. Так, метою встановлення факту на одержання пенсії, в разі смерті годувальника, є перебування непрацездатних членів сім`ї на утриманні померлого, що закріплено у ст.36 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, в даній справі, розбіжність в написанні подвійного імені покійного чоловіка заявника унеможливлює здійснення нею такого права. Щодо тверджень ГУ ПФУ у Львівській області у відзиві про відсутність факту перебування заявниці на утриманні [PERSON] , суд зазначає, що спеціальний закон встановлює право членів сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону №1058-IV). Вказаний спеціальний закон не пов`язує таке право особи із постійним чи на певний період часу перебування на повному утриманні померлого, наявність чи відсутність інших доходів чи отримуваним заявницею розміром отримуваної пенсії. Як встановлено судом, розмір доходів заявниці та її померлого чоловіка свідчать про те, що саме дохід її чоловіка був основним та постійним засобом існування сім`ї, а відтак слугував його дружині основоположним і систематичним джерелом грошової допомоги зі сторони чоловіка, який за життя взяв на себе обов`язок по її утриманню. Щодо посилань заінтересованої особи про наявність спору про право, то суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки предметом судового розгляду є виключно встановлення юридичного факту, а не вирішення питання щодо призначення пенсійного забезпечення заявниці. Таким чином, викладені вище докази у своїй сукупності свідчать про те, що заявницею доведено належними доказами факт проживання із [PERSON] до дня його смерті, а також те, що [PERSON] перебувала на утриманні свого чоловіка до дня його смерті, а відтак, заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги заяви є підставними і такі належить задовольнити.

Outcome: approved