Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до прокуратури Закарпатської області, прокуратури Чернівецької області, Офісу Генерального прокурора та Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Офісу Генерального прокурора: Генеральний прокурор України Венедіктова І.В., Офіс Генерального прокурора, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконно винесеними рішеннями та протиправною тривалою бездіяльністю прокуратури Закарпатської області, прокуратури Чернівецької області, Офісу Генерального прокурора. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що слідчим відділом прокуратури Закарпатської області 05.12.2014 розпочато досудове розслідування кримінальних правопорушень, відомості про які внесено до ЄРДР за № 42014070000000229, на виконання ухвал слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Бедьо В.І. від 19.11.2014 за її заявою від 28.10.2014 про вчинення колишнім слідчим прокуратури Закарпатської області [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 5 ст. 191, ст. 197, ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 206-2, ст. 232, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 387, ч. 1 ст. 388 КК України. У заяві про порушення кримінального провадження прямо зазначено посадову особу, яку вона звинувачує у неправомірних діях, а також зазначає зміст таких дій. У травні 2007 року колишній слідчий прокуратури області Кузан В.В., використовуючи службове становище, будучи впевненим в безкарності незаконно порушив кримінальну справу № 9706407, в якій 06.03.2008 пред`явив їй обвинувачення, вилучив бухгалтерську документацію, обернув майно товариства, директором та засновником якого вона являється, на користь підконтрольного йому товариства «Інгрид Плюс», яке на той час очолювали [PERSON] та [PERSON] 03.04.2008 спрямував кримінальну справу № 9706407 до суду. Тривалий час розглядалася судами та органами досудового слідства. Вказує, що ні під час досудового слідства, ні в суді доказів її вини не було отримано, що підтверджує безпідставність і незаконність порушення кримінальної справи, яка з 19.06.2014 зареєстрована вже за № 12014070030001332 та була закрита 10.08.2015. 30.01.2015 матеріали кримінального провадження № 42014070000000229 об`єднані з матеріалами кримінальних проваджень №№ 12013070030002960 від 29.08.2013, 12014070030002746 від 28.10.2014 (12.12.2014 визнана потерпілою). Об`єднаному провадженню присвоєно порядковий № 12013070030002960. 21.05.2015 матеріалам досудового розслідування кримінального провадження присвоєно новий порядковий № 42015070000000130. 12.01.2016 матеріали кримінального провадження № 42015070000000130 об`єднано з матеріалами кримінальних проваджень №№ 42016070000000002 від 05.01.2016, 42016070000000005 від 06.01.2016 (12.01.2016 визнана потерпілою). Об`єднаному провадженню присвоєно порядковий № 42015070000000130. До ЄРДР внесено відповідні відомості за ч. 2 ст. 384, ч. 5 ст. 191, ст. 197, ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 206-2, ст. 232, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 387, ч. 1 ст. 388 КК України. 12.01.2016 їй було вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки і допитано в якості потерпілої у кримінальному провадженні № 42015070000000130 від 21.05.2015. Постановою слідчого в ОВС прокуратури Закарпатської від 09.02.2016 кримінальне провадження № 42015070000000130 від 21.05.2015 в частині неправомірних дій [PERSON] було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 206-2, ст. 232, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 387 КК України. Вказана постанова слідчого скасована ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 25.02.2016 з тих підстав, що постанова слідчого від 09.02.2016 про закриття кримінального провадження прийнята передчасно, без надання належної правової оцінки обставинам, без дотримання вимог ст. ст. 2, 284 КПК України. Зауважує, що упродовж досудового розслідування неодноразово зверталася зі скаргами на упереджене та необ`єктивне розслідування, недотримання розумного строку. 10.03.2016 прокурором області матеріали кримінального провадження № 42015070000000130 направлено до заступника Генерального прокурора для вивчення та вирішення питання про визначення підслідності за слідчими органів прокуратури іншого регіону. Постановою заступника Генерального прокурора від 23.03.2016 здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 42015070000000130 доручено прокуратурі Чернівецької області в зв`язку з неефективним розслідуванням прокуратурою Закарпатської області. 05.01.2017 за її заявою від 04.01.2017 до ЄРДР за № 42017070000000011 внесено відомості про допущення службової недбалості колишнім слідчим в ОВС прокуратури Закарпатської області [PERSON] під час розслідування кримінальної справи № 9706407, що спричинила тяжкі наслідки у вигляді зникнення речових доказів вартістю 73090 євро. Попередня кваліфікація за ч. 2 ст. 367 КК України. Постановою заступника Генерального прокурора від 06.06.2017 здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 42017070000000011 доручено прокуратурі Чернівецької області. 13.07.2017 прокуратурою Закарпатської області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42017070000000260 за ч. 1 ст. 367, ст. 357 КК України, щодо втрати колишнім слідчим прокуратури області [PERSON] документів, які становлять комерційну таємницю товариства, директором якого вона являється, проведення якого в подальшому доручено прокуратурі Чернівецької області. Матеріали кримінальних проваджень №№ 42015070000000130, 42017070000000011, 42017070000000260 об`єднано в одне провадження під № 42015070000000130. За результатом розгляду її звернень до Генеральної прокуратури України від 07.10.2016 та 10.10.2016, на виконання наказу № 194 дск від 31.10.2016 прокурором області призначено службову перевірку, під час проведення якої встановлено, що [PERSON] , будучи згідно з наказом прокурора області № 856 від 28.12.2006 відповідальним за збереження речових доказів після їх приєднання до кримінальної справи, в порушення вимог Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду не зробив відповідного запису у книзі обліку речових доказів прокуратури Закарпатської області, що унеможливило подальші перевірки їх збереження. Зазначає, що незважаючи на встановлені обставини, 26.09.2017 слідчим прокуратури Чернівецької області кримінальне провадження № 42015070000000130 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вказана постанова слідчого була скасована слідчим суддею Шевченківського районного суду від 24.10.2017 з тих підстав, що постанова є такою, що винесена передчасно, без повного та всебічного дослідження обставин, які мають суттєве значення. 23.04.2018 кримінальне провадження № 42015070000000130, внесене до ЄРДР 21.05.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384, ч. 5 ст. 191, ст. 197, ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 206-2, ст. 232, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 387, ч. 1 ст. 388, ч. 1 ст. 384, ч. 2 ст. 367 КК України, слідчий закриває в частині вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 384, ст. 197, ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 206-2, ст. 232, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 387, ч. 1 ст. 388 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вказана постанова слідчого скасована ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду від 30.05.2018 з тих підстав, що диспозиція ст. 284 КПК України не передбачає закриття кримінального провадження в частині, якщо обвинувачення нікому не було пред`явлено, постанова є такою, що винесена без повного та всебічного дослідження обставин, які мають суттєве значення, не відповідає вимогам КПК України. Звертає увагу, що упродовж всього часу досудового розслідування вона систематично зверталася зі скаргами до регіональних прокурорів, Генеральної прокуратури та Офісу Генерального прокурора на невиправдану тривалість слідства, проте отримувала листи формального змісту про необхідність вжити заходів та посилити контроль з боку процесуальних керівників, без настання реального результату у виді завершення досудового розслідування. У її інтересах направляли свої звернення народні депутати України, Рада бізнес-омбудсмена, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Офіс Президента України. Листом Генеральної прокуратури України від 30.07.2018 її повідомлено, що з метою усунення виявлених порушень досудового розслідування до прокуратури Чернівецької області направлено листа з вимогою посилення контролю за станом досудового розслідування та забезпечення прийняття законних рішень. 14.11.2019 прокурор у кримінальному проваджені приймає незаконне рішення про визначення підслідності за слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у місті Львові, та поширює свою діяльність на Закарпатську область, про що повідомлено заступника прокурора Закарпатської області Манькута А. Наголошує, що КПК України не передбачає повноважень прокурору у кримінальному проваджені визначати підслідність, а тим більше змінювати рішення заступника Генерального прокурора від 23.03.2016, яким здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42015070000000130 доручено прокуратурі Чернівецької області, про що заступнику прокурора Чернівецької області Пеліпюк О. та заступнику прокурора Закарпатської області Манькуту А. достеменно відомо. Погодившись з її аргументами про незаконність здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 42015070000000130 прокуратурою Закарпатської області, до Офісу Генерального прокурора 21.01.2020 скеровано листа щодо доручення здійснення процесуального керівництва у вказаному проваджені іншій прокуратурі. Про прийняте рішення наразі нічого не відомо. Слідство фактично нікім не здійснюється. Імітуючи розслідування кримінальної справи, прокурори прокуратур Закарпатської та Чернівецької областей не виконували обов`язку здійснювати належне процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, зловмисно та навмисно не виконували вимоги Конституції України та кримінального процесуального законодавства. Як зазначає позивач, враховуючи, що 12.01.2016 вона визнана потерпілою у цьому кримінальному провадженні, тобто одним з учасників кримінального провадження, вважає, що норма ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий розгляд, справи упродовж розумного терміну у тій же мірі розповсюджується на потерпілого, як і на підозрюваного (обвинуваченого) у кримінальному провадженні, оскільки недотримання розумного строку розслідування та неможливість протягом кількох років отримати відновлення своїх прав та можливість їх захисту в судовому порядку безумовно не відповідає критеріям Конвенції та нормам Конституції України. Закриття кримінальної справи № 9706407 (кримінального провадження № 12014070030001332) із зазначенням про повернення майна лише 10.08.2015, перебування її під слідством та судом з 06.03.2008 до 10.08.2015, свідчить про безпідставне переслідування і як наслідок неправомірну протидію законній господарській діяльності з боку [PERSON] . Склалася ситуація, що і основна частина вилученого майна (виробничої лінії для виготовлення взуття) з вини [PERSON] втрачена, документація не повернута. Крім того, слідством встановлено, що неправомірне використання виробничої лінії принесло [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дохід в сумі близько 20000 євро. Вказує, що у рамках кримінального провадження № 42015070000000130 її права, порушені в 2007 році колишнім слідчим прокуратури [PERSON] , не були відновлені, жодній особі про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення не повідомлялося, що змусило її у листопаді 2015 року звернутися до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю органів досудового розслідування і прокуратури та 2018 році з позовом про відшкодування збитків за рахунок коштів Державного бюджету України. На виконання рішення суду у справі № 308/13083/15-ц на її користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України стягнуто 387150 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Рішення суду виконано 24.07.2017. Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2019 (справа № 910/10399/18) позов ТзОВ «Віма» до прокуратури Закарпатської області та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача вартість втраченого обладнання у розмірі 56000 євро. Неправомірність дій колишнього слідчого прокуратури області [PERSON] під час розслідування кримінальної справи № 9706407 встановлена судовими рішеннями, а виплачені з Державного бюджету України грошові кошти є матеріальною шкодою, заподіяною державі Україна діями фігуранта кримінального провадження № 42015070000000130 від 21.05.2015 діючого прокурора заступника керівника Берегівської місцевої прокуратури Кузана В.В. До сьогодні у кримінальному провадженні № 42015070000000130 жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення, порушення Закону не припинені. Вважає, що нездатність прокурорів, слідчих прокуратур Закарпатської та Чернівецької областей, Генеральної прокуратури, Офісу Генерального прокурора захистити її права, інтереси держави, забезпечити виконання вимог закону щодо невідворотності покарання, сприяє та збільшує вірогідність уникнення [PERSON] кримінальної відповідальності та від обов`язку відшкодувати матеріальну шкоду в порядку регресу державі. Тривалість досудового розслідування більше, ніж п`ять років для підтвердження чи спростування звинувачення посадової особи не можна вважати розумним строком в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає позитивний обов`язок держави організувати діяльність досудових органів таким чином, щоб право кожного на справедливий суд упродовж розумного строку не було ілюзорним. Переглядаючи обґрунтованість постанов слідчих прокуратури про закриття кримінального провадження у подальшому, суди кожного разу встановлювали обставини, на підставі яких доходили висновку, що органами досудового слідства не зібрані усі можливі докази, повного та всебічного дослідження зібраних доказів з проведенням їх аналізу в процесуальному рішенні не відбулося, а висновки про закриття провадження були зроблені передчасно, що свідчить про невиконання визначеного у ст. 2 КПК України завдання кримінального провадження. Постанова слідчого судді про скасування процесуальної постанови слідчого у кримінальному провадженні є самодостатньою правовою підставою на підтвердження невідповідності рішень вимогам закону, неправомірності дій слідчих органів та їх вини у завданні шкоди. На думку позивача, оскільки здійснення усіх необхідних заходів для повного та об`єктивного розслідування кримінальної справи та виконання вимог кримінально-процесуального законодавства належить до посадових обов`язків прокурора та слідчого, зазначене вище свідчить про наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 1174 ЦК України, а саме прийняття незаконних рішень та бездіяльність посадових осіб органу державної влади при здійсненні своїх повноважень. Надмірна тривалість кримінального провадження повністю нівелює засаду, визначену в ст. 28 КПК України (розумні строки), призвела до моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації. Своїми тривалими неправомірними і незаконними діями, бездіяльністю посадові та службові особи прокуратури Закарпатської та Чернівецької областей, Офісу Генерального прокурора заподіяли їй, як потерпілій, моральну шкоду, розмір якої оцінюю в 150000 грн., оскільки вона була вимушена протягом тривалого часу звертатися до суду із заявами про скасування незаконно прийнятих рішень, з вини прокуратури, яку вважає криміналізованим правоохоронним органом України, що допускає найбільш брутальні правопорушення, позбавлена відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону, порушено психологічне благополуччя. Зазначає, що вказаний розмір моральної шкоди не має за мету призвести до збагачення. Не призведе й до істотного порушення балансу інтересів сторін деліктного зобов`язання з приводу відшкодування моральної шкоди. Враховуючи викладене та на підставі ст. 56 Конституції України, ст. ст. 16, 23, 276, 280, 1173, 1174 ЦК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та практики ЄСПЛ, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на її користь 150000 грн. компенсації моральної шкоди, завданої прийняттям незаконних рішень та бездіяльністю посадових осіб органу державної влади при здійсненні своїх повноважень шляхом списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного\~суду Закарпатської\~області від 07.05.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Розгляд даної справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 27.05.2020 прокуратурою Закарпатської області до суду подано відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позову, зауваживши, що свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує бездіяльністю слідчого та прокурора, вважаючи незаконними їх процесуальні рішення. Однак, вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Такі процесуальні рішення, на які посилається заявник, та розцінені нею як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про вчинення злочину, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України (у редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Ухвали слідчих суддів про задоволення скарг [PERSON] на бездіяльність слідчого та прокурора свідчать про реалізацію нею передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК України, як це помилково вважає заявник, акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту ч. 6 ст. 1176 ЦК України. Виходячи з матеріалів позовної заяви, заявником наведено лише перелік обставин, які, на її переконання, свідчать про незаконність і протиправність дій (бездіяльності) працівників прокуратури. Позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених нею душевних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та заподіяної шкоди, а також не зазначено з яких саме міркувань вона виходила при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 150000 грн. З позовної заяви вбачається, що позивач скористалася виключно своїм правом на оскарження рішення слідчого та звернулася до слідчого судді із скаргою на бездіяльність слідчого щодо розгляду її клопотання, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та закриття кримінального провадження. Крім того, встановлено, що слідчим прокуратури Чернівецької області 26.09.2017 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 42015070000000130 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. За заявою [PERSON] вказану постанову 23.04.2018 скасовано слідчим суддею Шевченківського районного суду. Звертає увагу, що скасування процесуального рішення слідчого або органу прокуратури не є безумовним доказом неправомірності такого процесуального рішення, дії або бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК України. Крім того, ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вищезазначене свідчить про реалізацію заявником передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК України, як це було вже зазначено вище. Враховуючи наведене, відсутні правові підстави для застосування до заявлених позовних вимог положень ст. ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України та відповідно відшкодування моральної шкоди. Наголошує, що позивачем не доведено доказами факти безпосереднього порушення її прав як потерпілої у кримінальній справі будь-якими неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокуратури у справі чи її посадовими особами, які б підтверджували необхідність відшкодування їй моральної шкоди у сумі 150000 грн. саме з вини прокуратури, а також не зазначено, з яких саме розрахунків вона при цьому виходила, визначаючи таку суму. 08.07.2020 прокуратурою Чернівецької області до суду подано відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що відносини, які склалися між позивачем та прокуратурою, врегульовані кримінальним процесуальним законодавством та не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Питання правомірності дій представників прокуратури слідчими суддями не розглядалися, оскільки вказані питання, згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України, не відносяться до їх повноважень. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а сам факт скасування постанов відповідача не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання такими діями позивачу моральної шкоди. Відсутність будь-яких передбачених законом підстав для висновку щодо протиправності дій прокуратури області в кримінальному провадженні № 42015070000000130 зумовлює відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди. Наголошує, що позивачем не надано суду жодних доказів, якими б доводилися її моральні страждання від незаконних, на її думку, дій прокуратури області. У зв`язку цим, вважає, що доводи позивача про завдання її моральної шкоди внаслідок винесення постанов про закриття та їх скасування судом, а також тривалістю розслідування кримінального провадження є безпідставні. 10.07.2020 Державною казначейською службою України до суду подано відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позову, зауваживши, що враховуючи компетенцію Казначейства України та органів прокуратури жодні правові зв`язки Казначейства України з позивачем не виникали і не могли виникнути, оскільки Казначейство України відповідно до наданих повноважень не спричинило ніякої шкоди позивачеві. Відтак, спірні правовідносини виникли виключно між позивачем та органами прокуратури, а тому Казначейство не завдало та не могло завдати шкоди позивачу. Цей факт підтверджується і тим, що позов не містить жодних посилань на незаконні дії, рішення чи бездіяльність посадових осіб Казначейства України, що виключає їх відповідальність за порушення прав позивача. Зазначає, що Казначейство України відповідно до Бюджетного кодексу України не є розпорядником усіх бюджетних коштів і не відповідає за зобов`язаннями інших бюджетних установ. Крім того, наголошує, що ухвали слідчих суддів про задоволення скарг [PERSON] , на які посилається позивач у позовній заяві, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки даними ухвалами не встановлено неправомірність дії чи бездіяльність органів прокуратури. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження перенесених нею душевних страждань, які б призвели до відшкодування їй моральної шкоди у розмірі 150000 грн. Сума позовних вимог у розмірі 150000 грн. заявлена позивачем без відповідного обґрунтування. 13.07.2020 Офісом Генерального прокурора до суду подано відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що факт оскарження позивачем рішень слідчих про закриття кримінального провадження та скасування їх слідчими суддями не свідчить про порушення її прав та законних інтересів, і як наслідок, завдання їй моральної шкоди, а отже не є підставою для її відшкодування. Позивачем не надано суду жодних доказів протиправності будь-яких дій, бездіяльності чи рішень Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), факту заподіяння їй моральної шкоди та її розміру, а також причинного зв`язку між прийняттям постанов про закриття кримінального провадження, діями, рішеннями чи бездіяльністю Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) та завданням шкоди. Генеральною прокуратурою України (Офісом Генерального прокурора) кримінальне провадження не розслідувалося і процесуальне керівництво у ньому не здійснювалося. Рішення, дії чи бездіяльність її (його) службових осіб, у встановленому законом порядку протиправними не визнавалися Скеровані на адресу ще Генеральної прокуратури України звернення стосувалися здебільшого вказівок прокурорам виконати ті чи інші процесуальні дії у кримінальному провадженні № 42015070000000130 від 21.05.2015, автором звернення проводилася оцінка зібраних під час досудового розслідування доказів, вказувалося на їх достатність для повідомлення особі про підозру тощо. Наголошує, що доводи позивача щодо підслідності кримінального провадження та недотримання розумних строків під час його досудового розслідування не підлягають перевірці судом в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідно до КПК України такі питання розглядаються у порядку встановленому цим кодексом. Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42015070000000130 триває. Доказів вирішення вказаних питань у порядку, передбаченому КПК України та рішень про визнання дій (бездіяльності) відповідачів протиправними позивачем не надано. Ухвалою суду від 27.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даною позовною заявою до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 04.12.2020 задоволено клопотання позивача про заміну відповідачів. Постановлено залучити до участі у справі № 308/4274/20 правонаступника первісного відповідача прокуратури Закарпатської області, яким є Закарпатська обласна прокуратура, та правонаступника первісного відповідача прокуратури Чернівецької області, яким є Чернівецька обласна прокуратура, замінивши первісних відповідачів їх правонаступниками відповідно. Позивач [PERSON] у дане судове засідання не з`явилася, при цьому її представник адвокат Шкорка І.М. подав до суду клопотання, згідно з яким просить розглянути справу без їх участі, зазначивши, що позов підтримує повністю. Представник відповідачів Закарпатської обласної прокуратури, Чернівецької обласної прокуратури та Офіс Генерального прокурора Роман М.С. у судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у поданих відповідачами відзивах на позовну заяву. Представник відповідача Державної казначейської служби України Лешанич А.А. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Офісу Генерального прокурора у судове засідання не з`явилася, письмові пояснення щодо позову не подано, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, слідчим відділом прокуратури Закарпатської області 05.12.2014 розпочато досудове розслідування кримінальних правопорушень, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 42014070000000229, на виконання ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 19.11.2014 за заявою директора ТОВ «Віма» [PERSON] від 28.10.2014 про вчинення колишнім слідчим прокуратури Закарпатської області [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 5 ст. 191, ст. 197, ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 206-2, ст. 232, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 387, ч. 1 ст. 388 КК України. 30.01.2015 матеріали кримінального провадження № 42014070000000229 об`єднано з матеріалами кримінальних проваджень № 12013070030002960 від 29.08.2013, № 12014070030002746 від 28.10.2014. Об`єднаному кримінальному провадженню присвоєно № 12013070030002960. 21.05.2015 матеріалам досудового розслідування у кримінальному провадженні присвоєно новий № 42015070000000130. 12.01.2016 матеріали кримінального провадження № 42015070000000130 об`єднано з матеріалами кримінальних проваджень № 42016070000000002 від 05.01.2016, № 42016070000000005 від 06.01.2016. Об`єднаному кримінальному провадженню присвоєно № 42015070000000130 та до ЄРДР внесено відповідні відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 384, ч. 5 ст. 191, ст. 197, ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 206-2, ст. 232, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 387, ч. 1 ст. 388 КК України. 12.01.2016 позивачу вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки і допитано в якості потерпілої у кримінальному провадженні № 42015070000000130. Постановою слідчого в особливо важливих справах прокуратури Закарпатської Кампова І.М. від 09.02.2016 кримінальне провадження № 42015070000000130 в частині неправомірних дій [PERSON] закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 206-2, ст. 232, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 387 КК України. Вказана постанова у порядку ст. ст. 303-307 КПК України оскаржена [PERSON] до суду. Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 25.02.2016 постанова про закриття кримінального провадження від 02.02.2016 скасована. Матеріали кримінального провадження за № 42015070000000130, відомості про яке внесено до ЄРДР 21.05.2015, повернуто слідчому в особливо важливих справах прокуратури Закарпатської Кампову І.М. для продовження проведення досудового розслідування. 10.03.2016 прокурором Закарпатської області матеріали кримінального провадження № 42015070000000130 направлено заступнику Генерального прокурора для вивчення та вирішення питання про визначення підслідності за слідчими органів прокуратури іншого регіону. Постановою заступника Генерального прокурора від 25.03.2016 здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42015070000000130 доручено слідчому відділу прокуратурі Чернівецької області. 05.01.2017 за заявою позивача від 04.01.2017 внесено відомості до ЄРДР за № 42017070000000011 щодо допущення службової недбалості колишнім слідчим в ОВС прокуратури Закарпатської області [PERSON] під час розслідування кримінальної справи № 9706407, що спричинила тяжкі наслідки у вигляді зникнення речових доказів вартістю 73090 євро. Попередня кваліфікація за ч. 2 ст. 367 КК України. Заступником Генерального прокурора від 06.06.2017 підслідність кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 42017070000000011 визначено за слідчими прокуратури Чернівецької області. 13.07.2017 прокуратурою Закарпатської області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42017070000000260 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 367 КК України, щодо втрати колишнім слідчим прокуратури області [PERSON] документів, які становлять комерційну таємницю товариства, директором якого вона є. 08.11.2017 заступником Генерального прокурора України доручено здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42017070000000260 від 13.07.2017 за заявою [PERSON] за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 367 КК України, слідчому відділу прокуратури Чернівецької області. Матеріали кримінальних проваджень за № 42015070000000130, № 42017070000000011, № 42017070000000260 об`єднано в одне провадження за № 42015070000000130. 26.09.2017 старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Чернівецької області Івончею М.П. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 42015070000000130, відомості про яке внесеного до ЄРДР 21.05.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 384, ч. 5 ст. 191, ст. 197, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 206-2, ст. 232, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 387, ч. 1 ст. 388, ч. 2 ст. 367 КК України. Вказана постанова у порядку ст. ст. 303-307 КПК України оскаржена [PERSON] до суду. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.10.2017 постанова про закриття кримінального провадження від 26.09.2017 скасована. Матеріали кримінального провадження за № 42015070000000130, відомості про яке внесено до ЄРДР 21.05.2015, повернуто в прокуратуру Чернівецької області. 26.04.2018 старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Чернівецької області Івончею М.П. повторно винесено постанову про закриття кримінального провадження № 42015070000000130, відомості про яке внесено до ЄРДР 21.05.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 384, ч. 5 ст. 191, ст. 197, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 206-2, ст. 232, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 387, ч. 1 ст. 388, ч. 2 ст. 367 КК України. Вказана постанова оскаржена [PERSON] в порядку ст. ст. 303-307 КПК України до суду. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.05.2018 постанова про закриття кримінального провадження від 26.04.2018 скасована. Матеріали кримінального провадження за № 42015070000000130, відомості про яке внесено до ЄРДР 21.05.2015, повернуто в прокуратуру Чернівецької області. 12.11.2019 у зв`язку з ліквідацією слідчого відділу прокуратури Чернівецької області, через втрату функції проведення досудового розслідування, відповідно до вимог ст. 215 КПК України, підслідність у кримінальному провадженні № 42015070000000130 визначено за територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Львові, а процесуальне керівництво передано прокуратурі Закарпатської області. Матеріали кримінального провадження скеровано до територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що є потерпілою у кримінальному провадженні № 42015070000000130, у якому тривалий час проводиться досудове розслідування і у якому жодну особу не притягнуто до кримінальної відповідальності, у зв`язку з цим вважає, що їй, як потерпілій, заподіяно моральну шкоду в розмірі 150000 грн., яку просить стягнути на її користь з Державного бюджету України з урахуванням положень ст. ст. 23, 280, 1173, 1174 ЦК України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Частиною 6 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Як встановлено судом, за результатами досудового розслідування слідчими прокуратури 09.02.2016, 26.09.2017 та 26.04.2018 приймались рішення про його закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, які скасовано слідчими суддями. Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує бездіяльністю слідчих прокуратур, вважаючи незаконними процесуальні рішення слідчих прокурорів прокуратури Закарпатської та Чернівецької області відповідно з огляду на їх скасування слідчими суддями. Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Такі процесуальні рішення, на які посилалася позивач, та розцінені нею як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про вчинення злочину, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Позивач не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй працівниками прокуратур моральної шкоди, яка згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, позивач не довела достатніми та допустимими доказами факту заподіяння їй шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між прийняттям постанов про закриття кримінального провадження, бездіяльністю органу прокуратури та настанням шкоди. Сам по собі факт, що прийняті слідчими у порядку КПК України процесуальні рішення про закриття кримінального провадження були скасовані судом, не свідчить про незаконність дій відповідачів, оскільки постанови скасовані з процесуальних підстав, заподіяння шкоди позивачу, а також і про причинний зв`язок із заподіяною моральною шкодою. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22.05.2019 у справі № 686/24243/18-ц та у постанові від 31.07.2019 у справі № 686/22133/18. Суд зазначає, що необхідність звернення до суду щодо дій органів досудового розслідування не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, а позивачем не доведено моральних страждань внаслідок бездіяльності відповідачів при розслідуванні кримінального провадження. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до переконання, що правові підстави для застосування норм ст. ст. 1173, 1174 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім. У судовому засіданні 04.11.2022 на підставі ч. 6 ст. 259 ЦПК України проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, повний текст якого складено 11.11.2022.

Outcome: dismissed