Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2009 року та мають спільну дитину [PERSON] , 2009 року народження. Спільне життя не склалось, проживають окремо за рішення суду шлюб розірваний. Неповнолітня дитина залишилась проживати разом з нею та перебуває повністю на її утриманні. За рішенням суду з [PERSON] стягуються аліменти в розмірі ј частини всіх його доходів. Але останній аліменти не сплачує, існує заборгованість. Крім призначених аліментів, вона несе додаткові витрати на утримання дитини. Так, донька відвідує гуртки: англійська мова (2000 грн. на місяць) та танці (400 грн. на місяць). Тому з відповідача слід стягнути додаткові витрати в розмірі 1200 грн. щомісячно для забезпечення можливості відвідування дитиною додаткових занять у подальшому. Через невиконання відповідачем свого обов`язку по сплаті аліментів, участі у додаткових витратах, вона самостійно утримує дитину та витрачає кошти. За відвідування дитиною гуртку танці з вересня 2020 року по лютий 2022 року нею сплачено 7200 грн. та на купівлю одягу для танців 785 грн., а Ѕ частина цих витрат в розмірі 3992,50 грн. має бути стягнута з відповідача. На курси англійської мови з грудня 2019 року по лютий 2022 року нею сплачено 40\~600 грн., тому 20\~300 грн. слід стягнути з відповідача. Відвідування дитиною шкоди моделей 11900 грн. (1/2 частина 5950 грн.), літні табори від гуртка танців 9000 грн. (1/2 частина 4500 грн.). Екскурсія в м.Запоріжжя 1800 грн. (1/2 частина 900 грн.). Медичне обслуговування дитини 7\~101 грн. (1/2 частина 3550 грн). В загальному нею витрачено на дитину 78386 грн. У добровільному порядку відповідач відмовляється від сплати, тому Ѕ частина таких витрат має бути стягнена в судовому порядку в розмірі 39\~193 грн. Вказала, що відповідач працює слюсарем, тому має нормальний неофіційний дохід (середній заробіток по такій професії становить від 20 до 40 тисяч грн.), тому має змогу сплачувати не лише аліменти, а й додаткові витрати у заявленому нею розмірі. Просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 39\~193 грн.; встановити щомісячні додаткові витрати на користь [PERSON] для розвитку здібностей [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, проти заочного рішення не заперечувала. Просила задоволити позов. У судове засідання відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками отримав 07 вересня 2022 року, що підтверджено зворотнім повідомлення та роздруківкою з сайту Укрпошти. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При розгляді справи судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08 вересня 2014 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18 квітня 2014 року (цивільна справа №697/2084/14-ц). Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст.180 СК України. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З матеріалів справи встановлено, що на виконанні у Лисичанському відділі державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавчий лист №697/2084/14ц щодо примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів. З розрахунку Лисичанського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вбачається, що станом на 01 червня 2022 року заборгованість по аліментам становила 147\~086,98 грн. Матеріали справи не містять доказів сплати цієї заборгованості або наявність у відповідача поважних причин щодо невиконання обов`язку по утриманню дитини. [PERSON] , отримавши позовну заяву, жодного доказу на спростування доводів позивача не надав. Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджені аліменти на дитину, зобов`язаний брати участь в додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Ці положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 травня 2018 року у справі № 61-15690св18. З довідки позашкільного навчального закладу «Дитячо-юнацький спортивний клуб з водних видів спорту «Бригантина» від 27 липня 2022 року вбачається, що [PERSON] дійсно є вихованкою клубу з вересня 2020 року та займається у гуртку спортивно-сучасної хореографії. Відповідно до квитанцій за відвідування дитиною гуртку [PERSON] сплатила з вересня 2020 року по 02 лютого 2022 року 1500 грн., купівля одягу для танців 785 грн., за відвідування дитиною таборів від танців 9000 грн. Загальна сума 13\~570 грн. З довідки освітнього простору Enjoy.English and Joy від 23 червня 2022 року встановлено, що [PERSON] навчається в освітньому просторі з листопада 2019 року. Відповідно до квитанцій за навчання дитини [PERSON] за період з грудня 2019 року по лютий 2022 року сплатила 40 000 грн. 22 серпня 2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір про наміри щодо співпраці. За даним договором [PERSON] навчалась в школі моделей та акторів Golden Stars Agency. Відповідно до квитанцій за навчання [PERSON] сплатила: 22 серпня 2021 року 5100 грн., 18 серпня 2021 року 800 грн., 19 вересня 2021 року 6000 грн. Всього на загальну суму 11\~900 грн. Також згідно квитанцій [PERSON] сплатила за екскурсії [PERSON] 05 жовтня 2021 року 500 грн., 13 жовтня 2021 року 1300 грн. Крім того, [PERSON] надала медичну документацію та квитанції по придбанню для [PERSON] ліків, проведення лікування на загальну суму 5761,10 грн. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховуватиме, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При вирішенні питання про стягнення додаткових витрат, суд враховує, що рішення суду про стягнення аліментів було прийняте в 2014 році, коли дитині виповнилось п`ять років, розмір стягуваних аліментів (близько 3000 грн.), потреби дитини даного віку, відсутність заперечень відповідача щодо відсутності в нього матеріальних можливостей сплати таких витрат. На час вирішення спору дитині виповнилось тринадцять років, тому заявлені позивачем витрати є по суті додатковими витратами, пов`язані з особливостями розвитку здібностей дитини та стану її здоров`я, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача Ѕ частини таких витрат підлягають до задоволення в частині доведених витрат: на відвідування дитиною танців 6785 грн., школи моделей 5950 грн., курси англійської мови - 20\~000 грн., витрати на екскурсії 900 грн., витрати на лікування 2880,55 грн. А всього 36\~515,55 грн. В частині інших витрат суд відмовляє, оскільки позивачка не надала відповідних квитанцій щодо їх сплати. Вимоги про стягнення з [PERSON] додаткових витрат щомісячно в розмірі 1200 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачка не надала суду доказів того, що такі витрати будуть нею нестись і в майбутньому, а по суті ґрунтуються лише на власних припущеннях і бажаннях. Довідки про відвідування дитиною певного гуртку підтверджують лише факт того, що [PERSON] їх відвідувала на час видання таких довідок. Інших доказів позивачка суду не надала. Крім того, позивачка має право звернутись до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів або зміну способу їх стягнення в порядку, встановленому чинним законодавством. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved