Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.06.2008 року між сторонами зареєстровано шлюб. Однак, шлюб носить формальний характер, подружжя не веде спільного господарства та не проживає разом з 2018 року. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Від шлюбу у подружжя народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] (відомості про доньку до Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження внесені не були). На підставі викладеного позивач просить розірвати шлюбу укладений між сторонами 21.06.2008 року, актовий запис № 293. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Коптілов Ю.В., не з`явились, при цьому, 01.11.2022 року (вх. № 7646) на адресу суду надійшов лист за підписом представника відповідача, згідно якого представник зазначив, що позивач позовні вимоги підтримує в поновному обсязі, та у зв`язку з перебуванням в лавах збройних сил України просить позов розглянути за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.36). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті. Відзиву на позовну заяву, заперечень з приводу позову не надала, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Згідно розпорядження Верховного Суду від 05.07.2022 року N 36/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» (суди Автономної Республіки Крим та м. Севастополя). Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів",\~частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", враховуючи неможливість здійснення правосуддя судами Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, розташованими на тимчасово окупованих територіях: зокрема, Бахчисарайський район, віднесено до територіальної підсудності (юрисдикції) Суворовського районного суду м. Одеси. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 21 червня 2008 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 293. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.6-7). Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження сторони у справі є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8-13). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб и створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Нормами Сімейного Кодексу України передбачена добровільність шлюбу. Так, згідно ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З урахуванням того, що позивач на примирення не згоден, зазначив, що сім`я розпалася остаточно, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, та позивач не бажає перебувати у шлюбі з відповідачем, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача по справі, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідач відзиву на позов або заяву про визнання позову не надала, не висловила думки щодо заявлених вимог. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя та визначення місця проживання дітей під час розгляду справи заявлено не було. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Outcome: approved