Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості посилаючись на те, що позивач надає послуги постачання теплової енергії в квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , опалювальною площею 41,50 кв.м., особовий рахунок № [NUMBER] . Між сторонами виникли та існують фактичні договірні відносини.\~ У відповідачів за період з 01.01.2019 року по 31.08.2021 року утворилась заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії у сумі 12241,61 грн. Документів про те, що відповідачі у встановленому законом порядку відмовились від централізованого опалення не надали. На попередження позивача про добровільну сплату заборгованості за отриману теплову енергію відповідачі не відреагували, тим самим відмовившись в добровільному порядку вирішити питання по погашенню заборгованості. Згідно розрахунків інфляційні складають 1131,03 грн. та 3% річних 478,56 грн. На основі викладеного, просить суд стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] солідарно заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії у сумі 12241,61 грн., втрат від інфляційних процесів 1131,03 грн., 3% річних 478,56 грн. та 2270,00 грн. судового збору. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до МКП «Чернівцітеплокомуненерго», Чернівецької міської ради про захист прав споживача послуг, про заборону нарахування за постачання теплової енергії, про відшкодування майнової та моральної шкоди, який ухвалою суду від 17 грудня 2021 року прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом, посилаючись на те, що вона не отримує і ніколи не отримувала товарної продукції (теплової енергії), не заключала договорів на купівлю - продаж, не є суб`єктом підприємницької діяльності і тому не отримувала вказану послугу. Відсутність укладеного договору між нею та МКП «Чернівцітеплокомуненерго» є фактом відсутності виникнення цивільно-правових відносин. Повноваження [PERSON] та [PERSON] , як представників МКП «Чернівцітеплокомуненерго» в органах державної влади, не підтверджується належною довіреністю або ордером адвоката. Щодо стягнення моральної шкоди МКП «Чернівцітеплокомуненерго» та Чернівецької міської ради, зазначила, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» не проводилось належним чином обслуговування для забезпечення технологічних вимог по забезпеченню централізованого опалення житлових будинків комунальної власності, не забезпечили квартиру [ADDRESS] теплом відповідно до умов стандартів ЗУ «Про теплопостачання», тому вона змушена була опалювати квартиру електричними нагрівачами в опалювальний період. Обставини вказують на завдану їй моральну шкоду, а саме: посягання на честь і гідність, на ділову репутацію, моральні та душевні страждання в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї та її близьких родичів, протиправними а шахрайськими діями МКП «Чернівцітеплокомуненерго» та Чернівецькою міською радою. А тому просила, заборонити МКП «Чернівцітеплокомуненерго» нарахування їй за постачання теплової енергії, стягнути з МКП «Чернівцітеплокомуненерго» на її користь матеріальну шкоду в сумі 3000 грн. та стягнути солідарно з МКП «Чернівцітеплокомуненерго» та Чернівецької міської ради моральну шкоду в розмірі 30000 грн. Ухвалою суду від 17 грудня 2021 року було прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом та перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Представник позивача\~за первісним\~позовом МКП\~«Чернівцітеплокомуненерго» в\~судове засідання\~не з`явилась,\~ про\~час та\~місце розгляду\~справи була\~повідомлена у\~встановленому законом\~порядку.Зустрічні позовні вимоги не визнано з підстав, викладених у відзиві на зустрічний позов. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомила. В заяві, яка надійшла до суду 22.12.2021 просила не застосовувати до неї солідарного зобов`язання за позовною заявою МКП «Чернівцітеплокомуненерго», оскільки вимоги ст. 156 ЖК України її не стосуються та в квартирі [ADDRESS] вона не проживає. Окрім того, 25.03.2022 до канцелярії суду надійшла заява [PERSON] , подана до суду [PERSON] , в якій зазначено, що суд направляє судові повістки та має намір розглядати справу у прискореному темпі та просила відкласти розгляд справи у зв`язку з введенням воєнного стану. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була неодноразово повідомлена у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача за зустрічним позовом Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомив. Направив до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просив у задоволенні зустрічної позовної заяви по відношенню до Чернівецької міської ради відмовити у повному обсязі. Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуються судом і роз`яснення, наведені в рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відкладення судового розгляду з наступних міркувань. По-перше, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено Указом Президента України № 7664/2022 від 12 серпня 2022 року до 21 листопада 2022 року. В Україні продовжується агресія РФ і тривають воєнні дії, проте на території Чернівецької області вони не відбуваються та не перешкоджають здійсненню правосуддя, а відтак відкладення розгляду справи на період дії воєнного стану, буде суперечить завданням цивільного судочинства. Суд враховує, що відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. По-друге, згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу («Гуржій проти України», заява №326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», №8771/02, §27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Поряд з цим, національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Мусієнко проти України», №26976/06). По-третє, відхиляючи клопотання про відкладення справи суд враховує, що відповідачка [PERSON] подала до суду заперечення на позовну заяву, зустрічну позовну заяву, заперечення на відзив на зустрічну позовну заяву про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заяву про повернення позовної заяви [PERSON] , в яких ґрунтовно виклала свою позицію щодо даної справи та навела аргументи на спростування доводів, викладених у позовній заяві. Окрім того, аргументація відповідачки [PERSON] щодо незаконності позовних вимог викладена у поданих численних процесуальних документах, які містяться у справі, є об`ємними, детальними і чітко відображають її позицію. Справа перебуває у провадженні суду з 25.10.2021, в тому числі з огляду на численні заяви відповідачів за первісним позовом про відкладення її розгляду, що не відповідає встановленим процесуальним законом строкам її розгляду. За таких обставин, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідачів за первісним позовом з метою дотримання розумних строків розгляду справи та рівноваги у інтересах сторін щодо розгляду справи упродовж розумного строку, встановленого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд, дослідив надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясував обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню частково, зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що відповідно до інформації Адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Чернівецькій області, місце реєстрації [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на даний час згідно наданих відомостей зареєстровано за адресою [ADDRESS] (т.1, а.с.16-17). Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б спростовували той факт, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані за вказаною адресою, не користувались послугами з постачання теплової енергії, наданими МКП «Чернівцітеплокомуненерго», у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що вони є споживачами послуг, які надаються позивачем. Позивачем МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надаються послуги централізованого опалення в квартиру за адресою: [ADDRESS] , опалювальною площею 41,50 кв.м. та відкрито відповідачам особовий рахунок № [NUMBER] для проведення розрахунків (т.1, а.с. 5). Відповідно до статті 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Пункт 1 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Згідно з частиною першою\~статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга\~статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Частиною першою\~статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до пункту 5 частини 3\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Оплата за надані послуги повинна здійснюватись споживачами не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим відповідно до п.18\~Постанови КМУ від 21.07.2005 року №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Посилання відповідачки [PERSON] на відсутність факту договірних відносин між сторонами, спростовується висновком Верховного Суду України, викладеним в правовій позиції в постанові від 20 квітня 2016 року по справі №6-2951цс15, відповідно до якого хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг. Статтею 525 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Послуги централізованого опалення надавались протягом опалювального періоду із жовтня по квітень місяць відповідно по роках. Вартість послуг централізованого опалення визначається розрахунковим методом щомісяця, шляхом перемноження 1 кв.м. на тариф з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря розрахункового періоду та фактичної тривалості надання послуг у цьому періоді. В разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії відповідачі оплачують послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири. Розрахунки проводились згідно тарифів, затверджених постановами Національної комісії комунальних послуг №650 від 06.06.2014 року, №146 від 17.10.2014 року, постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №610 від 03.03.2015 року, №1171 від 31.03.2015 року, №969 від 09.06.2016 року, №1536 від 28.12.2017 року. Величина тарифу та його зміни доводились до споживачів регулярно і своєчасно. За період часу з 01.01.2019 року по 31.08.2021 року відповідачі користувались послугами, наданими позивачем з централізованого опалення, однак своєчасно не здійснювали повну оплату за фактично спожиту теплову енергію, внаслідок чого згідно з розрахунком заборгованості у них станом на день розгляду справи утворилась заборгованість перед МКП «Чернівцітеплокомуненерго»\~в розмірі 12241,61 грн. (т.1, а.с.8). Відповідно до повідомлення МКП „Чернівцітеплокомуненерго", відповідачі були повідомлені про добровільну сплату заборгованості за теплову енергію у визначений термін, інакше МКП „Чернівцітеплокомуненерго" буде змушене звернутись до суду для примусового стягнення боргу з покладенням на боржника судових витрат (т.1, а.с. 6). Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідачі зверталися до позивача із заявою про відмову від отримання послуг з надання теплопостачання, а також доказів на підтвердження внесення плати за отримані послуги. Крім того, відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту неотримання наданих послуг, або ж доказів отримання їх неналежної якості тощо. Таким чином, отримуючи відповідні послуги, відповідачі здійснювали нерегулярну їх оплату, а саме згідно з розрахунком заборгованості (т.1, а.с. 8) в січні 2019 - 925,92 грн., в лютому 2019 1293,32 грн., та в грудні 2019 1000 грн. й відповідно із заявами про надання неналежної якості послуг чи відмову від їх тримання не зверталися. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачами були порушені умови надання житлово-комунальних послуг по теплопостачанню, отже позовні вимоги МКП «Чернівцітеплокомуненерго»\~в частині\~стягнення боргу є обґрунтованими, а тому вказаний вище борг за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача в сумі 12241,61 грн. У відповідності до положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку інфляційних та 3% річних по заборгованості [PERSON] , [PERSON] за період з 01.01.2019 року по 31.08.2021 року втрати від інфляційних процесів складають 1131,03грн, три відсотки річних складають 478,56 грн (т.1, а.с. 9, 13). У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 р. введено воєнний стан, який в подальшому продовжено. Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних в умовах воєнного стану в Україні задоволенню не підлягають. Що ж стосується вимог зустрічної позовної заяви слід зазначити таке. Посилання відповідачки за первісним позовом [PERSON] на те, що первісний позов був поданий провідним юрисконсультом юридичної особи з назвою МКП «Чернівцітеплокомуненерго» Ринжук Ганною Михайлівною, особою, яка не має цивільної процесуальної правоздатності, спростовуються наявними в матеріалах справи довіреністю №1863 від 25 травня 2021 (а.с. 14) та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з яким [PERSON] уповноважена подавати документи для державної реєстрації від імені юридичної особи, здійснювати само представництво у судах України з усіма правами, що надані законом стороні по справі, з правом посвідчення копій документів (т.1, а.с. 244). Крім того, вимога заборонити МКП «Чернівцітеплокомуненерго» нарахування за постачання теплової енергії [PERSON] не підлягає задоволенню оскільки, відсутні підстави для припинення таких нарахувань грошових коштів за опалення. Як визначено в п. 12 ч. 1 статті 7 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» споживач, зокрема, має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Відповідно до пунктів 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 21 липня 2005 року №630, споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж ЦО і ГВП здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Матеріали справи не містять доказів, зокрема копії акта про відключення квартири від мереж централізованого опалення, який подається на затвердження відповідної Комісії, відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення квартири від мереж центрального теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла. Таким чином, безпідставною є вимога [PERSON] заборонити МКП «Чернівцітеплокомуненерго» нарахування за постачання теплової енергії, оскільки квартира [ADDRESS] не від`єднана від мереж централізованого опалення у встановлений Законом порядок, а тому відповідачі мають зобов`язання перед виконавцем послуги здійснювати оплату за фактичне надання ним житлово-комунальні послуги у вигляді послуги з централізованого опалення. Що стосується вимог про стягнення майнової та моральної шкоди, суд дійшов висновку, що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено право споживача на відшкодування згідно із законодавством збитків, заподіяних внаслідок порушення його прав, у разі виконання ним своїх зобов`язань відповідно до договору. Норми ст. 1166 ЦК України вказують, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року в справі № 466/8242/18 (провадження № 61-943св20) зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] не вказала, які ж саме протиправні та незаконні дії вчинив відповідач. Оскільки судом не встановлено протиправність, незаконність дій відповідача щодо позивача, а тому відсутні підстави і для задоволення вимоги про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди. Розглянувши справу в межах заявлених позивачем за зустрічним позовом позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, та враховуючи той факт, що [PERSON] не довела наявність фактів, про які вказує у зустрічній позовній заяві, тому суд дійшов висновку, що вимоги зустрічного позову є безпідставними та задоволенню не підлягають. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що необхідно частково задовольнити первісні позовні вимоги та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як роз`яснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі у своїй постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. У зв`язку із цим, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог судові витрати, понесені останнім у зв`язку із зверненням до суду з даним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: partial