Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

В серпні 2022 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй належить житлове приміщення-домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] . На сьогодні в ньому зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначає, що реєстрація місця проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] перешкоджає їй реалізувати право власності у повній мірі. Тому позивач просить визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судовому засідання не з`явилася, представник Позивача адвокат Польвий В.А., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити та не стягувати судові витрати з відповідачів. Відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, у яке не з`явилися без повідомлення причин неявки, процесуальними правами щодо подачі заяв по суті справи не скористалися, що не перешкоджає розгляду справи по суті, тому суд розглянув справу за його відсутності. Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дані умови проведення заочного розгляду справи наявні у їх сукупності. На підставі\~ пунктів 1-4 частини першої статті 280 та частини четвертої статті 223 ЦПК України у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, як окремо так і взаємний їх зв`язок, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю з підстав. Відповідно до договору від 16.11.1987 року домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] належить [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.06.2022 року). З довідки Солобковецької сільської ради Хмельницької області від 22.08.2022 року №402 домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] належить [PERSON] . Відповідно до довідки Солобковецької сільської ради Хмельницької області від 22.08.2022 року №403 за адресою [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що відповідачі не проживають більше одного року у домоволодінні, що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1, 2 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В ч.1 ст.383ЦК України зазначено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 344/12223/19 від 05.10.2022). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.405ЦК України члени сім`ї власника житла,які проживають разом з ним,мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 336/1773/17 від 14.05.2020 зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №243/9627/16-ц від 16.10.2019 право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. З`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач, як власник домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] , позбавлений можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв`язку з тим, що за адресою її нерухомого майна зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які за вказаною адресою не проживають понад один рік, витрати на утримання домоволодіння не несуть, комунальні платежі не сплачують, інших домовленостей між позивачем та відповідачами не встановлено. Будь яких доказів, які б підтверджували інше, суду не надано, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд приходить до висновку, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] необхідно визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням, що знаходиться по [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved