Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що з 2011 року по даний час, вона постійно користується вищевказаним будинком. Протягом усього часу вона здійснювала поточний та капітальний ремонт, сплачувала комунальні платежі та обробляла прилеглу до будинку земельну ділянку. Користуватись вказаним будинком та проживати в ньому їй дозволив відповідач [PERSON] , який передав ключі від вказаного будинку та протягом усього часу не заявляв про необхідність її виселення. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Надав до суду письмові пояснення. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Спір щодо визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю регулюється вимогами ст.344 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до п.9,11,13,14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Також, відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Таким чином, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Зокрема такий\~висновок зробила\~Велика Палата\~Верховного Суду\~у своїй\~постанові від\~14\~травня 2019\~року у справі №\~910/17274/17. Встановлено, що згідно Акту обстеження соціального стану від 01.07.2022 року складеного депутатом Радомишльської міської ради, [PERSON] з весни 2011 року користується будинком за адресою [ADDRESS] , доглядає за будинком, здійснює поточний ремонт, обробляє біля будинку земельну ділянку. Вказані обставини також підтверджуються письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] . З пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що він дійсно надав ключі позивачці від будинку [ADDRESS] та дозвіл на проживання й користування ним, так як був уповноважений на це згідно нотаріального доручення, яке отримав від власників даного будинку, які уповноважили його розпорядитися будинком на власний розсуд і саме тому, він пустив проживати [PERSON] до даного будинку, щоб вона підтримувала його в нормальному житловому стані. З 2011 року по даний час до [PERSON] власники даного будинку більше не зверталися і з того часу він їх більше не бачив. Згідно довіреності посвідченої 20.08.2008 року нотаріусом Петрозаводського нотаріального округу Республіки Карелія РФ, Кочура В.П. та [PERSON] , які проживають по [ADDRESS] , уповноважили [PERSON] представляти їхні інтереси щодо продажу будинку, який належить їм на праві власності в рівних частках, за адресою [ADDRESS] . Довіреність видана терміном на три роки з правом продовження. Таким чином, позивач з весни 2011 року добросовісно заволоділа будинком за даною адресою і відкрито та безперервно ним володіє, доглядає за будинком та забезпечує його схоронність, обробляє біля будинку земельну ділянку. Доказів того, що у вказаний час будь-яка інша особа виявила інтерес до вказаного будинку судом не здобуто. Ніхто, окрім позивача не претендує на будинок, не заявляє ніяких претензій на нього. Оскільки позивач з 2011 року (більше 10 років) добросовісно, безперервно, відкрито володіє будинком [ADDRESS] , за нею може бути визнано право власності на це майно за набувальною давністю, відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання за позивачем права власності на вищевказаний будинок за набувальною давністю, отже позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved