Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що згідно вироку Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 09.07.2015 року за фактом вчинення [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України (справа № 189/1419/13-к), позивача, [PERSON] , [INFO] , визнано потерпілим в даному кримінальному провадженні. Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області встановлено наступне: 11 серпня 2012 року близько о 01.00 години, знаходячись біля магазину приватного підприємця по вул. Миру в с. Циково Покровського району Дніпропетровської області на підґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, використовуючи малозначимий привід, під час сварки, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, [PERSON] умисно наніс [PERSON] декілька ударів руками по різних частинах тіла, заподіявши садна на лівому передпліччі, лівого колінного суглобу. При цьому невстановленим слідством твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, незначних розмірів, утримуючи його в руці і усвідомлюючи можливість спричинення позивачу тяжких тілесних ушкоджень і бажаючи настання тяжких наслідків, умисно наніс у життєво важливі органи (голову), а саме в ліву тім`яну частину голови не менше двох ударів, внаслідок чого [PERSON] , були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3 ступеню, забитих ран голови лівої тім`яної ділянки, втисненого перелому лівої тім`яної кістки, внутрішньочерепної гематоми, які згідно висновку експерта № 232-2012 р. «Е» від 05.11.2012 року у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Висновком експерта № 232-2012 р. «Е» від 05.11.2012 року, завдані [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3 ступеню, забитих ран голови лівої тім`яної ділянки втисненого перелому лівої тім`яної кістки, внутрішньочерепної гематоми, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, та утворились від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі). Висновком експерта №13 від 01.02.2013 року, [PERSON] завдані тілесні ушкодження: проникаюча черепно-мозкова травма, 2 (дві), окремо розташовані, забиті рани уламковий, втиснутий в порожнину черепу перелом лівої тім`яної кістки, з двома дефектами кісткової тканини, відповідно яким маються ушкодження твердої мозкової оболонки; 2 (два) вогнища забою речовини головного мозку в лівій тім`яній частці, внутрішньо-мозкова гематома в області лівої півкулі мозку; мають місце ускладнення перенесеної черепно-мозкової травми у вигляді після травматичних, рубцово- кизтозно-атрофічних змін в правій лобній та лівій лобно-тім`яній частках; епідуральної (над твердою мозковою оболонкою, гігроми в лівій лобно-тім`яно-скроневій області; когнітивних розладів, правобічного геміпарезу, сенсорно-моторної афазії, енцефалопатії). Садна лівого передпліччя, лівого колінного суглобу. З вироку суду чітко вбачається, що отримані [PERSON] тяжкі травми спричинені внаслідок протиправних дій [PERSON] . Для відновлення свого здоров`я хоча б частково, скаліченого внаслідок протиправних дій з вини [PERSON] , позивач має постійно лікуватися, в результаті чого витрачати дуже великі кошти. Згідно договору про відшкодування збитків від 07.07.2015 року, зареєстрованого в реєстрі під № 1038, [PERSON] було виплачено позивачу відшкодування в розмірі 100000 грн., яких катастрофічно мало для лікування, оскільки нанесеними йому тяжкими тілесними ушкодженнями завдано значне ушкодження здоров`ю. Відповідно до епікризу з історії хвороби № 663/2017 по направленню обласної консультативної поліклініки на стаціонарне лікування в КУ ДОКПБ в 37 відділення з 23.01.2017 року по 03.03.2017 року, [PERSON] 14.02.2017 року проведена операція та поставлено діагноз: симптоматична посттравматична епілепсія з частими складними парціальними та вторинно генералізованими припадками. Т 90.5 - наслідки тяжкої черепно-мозкової травми, забою-здавлювання головного мозку 3 ст., вдавленого перелому тім`яної кістки зліва, внутрішньо мозкової гематоми в лівій гемісфері. З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 723595 виданого 31.10.2017 року вбачається, що позивачу, [PERSON] встановлено II групу інвалідності за загальним захворюванням по патології органів руху безстроково. На лікування [PERSON] на даний час потрачено 87235,07 грн. Зазначені обставини підтверджуються доданими до позовної заяви квитанціями. Протиправними діями відповідача моральному здоров`ю позивача спричинено значної шкоди, тому що, [PERSON] постійно вимушений терпіти нестерпний фізичний біль, внаслідок інвалідності позбавлений можливості жити нормальним повноцінним життям, постійно відчувати негативні емоції, психічні переживання. Внаслідок протиправних дій відповідача позивач поніс значні моральні та фізичні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок та бажань, які він міг би реалізувати. Враховуючи присутність психологічно травмуючого фактору (неправомірних дій відповідача), користуючись принципами розумності та справедливості, розмір моральної шкоди дорівнює 200 000 грн. (двісті тисяч гривень). Визначену суму моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. позивач вважає мінімальною компенсацією за перенесені ним фізичні та душевні страждання. Розмір завданої відповідачем майнової шкоди, (матеріальних збитків) становить 87235,07 грн. та моральної шкоди у розмірі 200 000 грн, в зв`язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ухвалюючи вирок від 09 липня 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у справі №189/1419/13-к зазначив: «… шкода, спричинена злочином повністю відшкодована». Крім того, згідно розписки, виданої 08.07.2015 року представником потерпілого [PERSON] , [PERSON] отримано від [PERSON] грошові кошти в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень. Матеріальних претензій до [PERSON] не має, від цивільного позову відмовляється. [PERSON] в повному обсязі виконав умови Договору від 07.07.2015 року про відшкодування матеріальних та моральних збитків, передав [PERSON] : 03.01.2016 р. - 15000 грн., 23.04.2016 р.- 15000 грн., 11.10.2016 р.- 20000 грн., 15.01.2017 р. - 14000 грн., 01.05.2017 р. - 16000 ґрн., 29.07.2017 р. - 20 000 грн. В силу виконання п.14 Договору від 07.07.2015 р., 29.07.2017 року [PERSON] передав [PERSON] примірник Договору з відміткою про повну сплату матеріального відшкодування. Третій раз за одне і те саме діяння позивач намагається тепер уже через Покровський районний суд Дніпропетровської області стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду, на цей раз у розмірі 87 235,07 грн., а також моральну шкоду у розмірі 200000 грн., на підставі вироку Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 09.07.2015 року (справа №189/1419/13-к). Крім того, як вбачається зі змісту копії епікризу із історії хвороби №663/2017, доданого до позову позивачем, зазначено: [PERSON] , 1979 року народження, перебував на лікуванні в КУ ДОКПБ в 37 відділенні з 23.01.2017 по 03.03.2017 року. Відповідно до п.14 Договору про відшкодування збитків від 07.07.2015 р. [PERSON] повністю виконані зобов`язання та 29.07.2017 року отримано від [PERSON] письмове підтвердження про повну сплату матеріального відшкодування. Позивач не додав до позову письмових доказів, які б свідчили про проходження лікування та витрат на лікування [PERSON] в період з 04.03.2017 року по теперішній час, у зв`язку з нанесенням йому тілесних ушкоджень 10.08.2012 року. Крім того, позивач звернувся до суду з позовом більше ніж через 5 років з моменту виникнення зобов`язання відшкодування збитків. При цьому, питання про поновлення строку позовної давності позивачем не піднімалося та не обґрунтовувалось. В зв`язку з чим, просить застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав обставини, викладені в позовній заяві та пояснив, що він дійсно отримав від [PERSON] 100000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, однак, даних коштів не вистачило на лікування, оскільки йому необхідно постійно приймати ліки, так як без них стан здоров`я може значно погіршитися. Крім того, на дані спірні відносини позовна давність не поширюється відповідно до ст.268 ЦК України. В зв`язку з чим, просить задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] підтримав в судовому засіданні наданий ним відзив, позов не визнає та заперечує проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов до наступних висновків. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, судом достовірно встановлено, що вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 09.07.2015 року за фактом вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України (справа №189/1419/13-к), позивача, [PERSON] , [INFO] , визнано потерпілим в даному кримінальному провадженні. Суд враховує, що згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили є обов`язковим для суду, що розглядає справу про наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає доведеним винність дій [PERSON] , які спричинили відповідні правові наслідки у вигляді заподіяної шкоди [PERSON] . Щодо клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд звертає увагу, що відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється: на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Так, загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до ст. 1177 даного Кодексу, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про відшкодування збитків, який було посвідчено приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г. та зареєстровано в реєстрі за №1038. Згідно умов даного договору [PERSON] та [PERSON] встановили, що матеріальні та моральні збитки, заподіяні пригодою, яка сталася 10.08.2012 року, складають 100000 грн. (сто тисяч), які будуть сплачені наступним чином: 50000 грн. будуть сплачені до 07.07.2016 року, та решта 50000 грн. до 07.07.2017 року (а.с.8). З копій розписок [PERSON] та його представника, [PERSON] , видно, що [PERSON] в повному обсязі виконав умови Договору від 07.07.2015 року про відшкодування матеріальних та моральних збитків та передав [PERSON] : 03.01.2016 р. - 15000 грн., 23.04.2016 р. - 15000 грн., 11.10.2016 р. - 20000 грн., 15.01.2017 р. - 14000 грн., 01.05.2017 р. - 16000 ґрн., 29.07.2017 р. - 20 000 грн., що також не заперечувалося позивачем в судовому засіданні (а.с.68-73). Однак, з копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №723595 виданого 31.10.2017 року та пенсійного посвідчення № [NUMBER] вбачається, що позивачу, [PERSON] , встановлено II групу інвалідності за загальним захворюванням по патології органів руху безстроково (а.с. 6-7). Згідно копії епікризу із історії хвороби №663/2017 по направленню обласної консультативної поліклініки на стаціонарне лікування в КУ ДОКПБ в 37 відділення з 23.01.2017 року по 03.03.2017 року, [PERSON] 14.02.2017 року була проведена операція та поставлено діагноз: G 40.3: симптоматична посттравматична епілепсія з частими складними парціальними та вторинно генералізованими припадками. Т 90.5 - наслідки тяжкої черепно-мозкової травми, забою-здавлювання головного мозку 3 ст., вдавленого перелому тім`яної кістки зліва, внутрішньомозкової гематоми в лівій гемісфері (а.с.9-10). Крім того, із копії вищевказаного епікризу із історії хвороби №663/2017 видно, що [PERSON] було призначено: постійний та регулярний прийом левіцитама (1000 мг 2 рази на добу) та ламотрина (50 мг 2 рази на добу) (а.с.9-10). Надані позивачем копії квитанцій підтверджують, що ним дійсно напротязі 2017-2021 р.р. неодноразово було придбано ліки левіцитам та ламотрин, які йому необхідно приймати постійно (а.с.12-23). На підставі ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. При визначенні способу захисту у відповідності до вказаної норми слід враховувати положення ч.1 ст. 13, п. 4 ч. З ст. 175 ЦПК, відповідно до яких спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач, а отже, - суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивача у спосіб, який останній не просить застосувати. Велика Палата Верховного Суду по справі №127/18934/18 (постанова від 22.09.2020 року) нагадала, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на відшкодування додаткових витрат на лікування в порядку ст.1195 ЦК України, однак, з урахуванням того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, а суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі поданих учасниками справи доказів, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed