Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] яка діє в своїх та інтересах неповнолітніх дітей, що мешкають разом з матір`ю: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва, 3-особи: [PERSON] , Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради про стягнення моральної шкоди, спричиненої наданням особі медичної допомоги неналежної якості. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є дружиною [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Вони з покійним чоловіком мають трьох спільних неповнолітніх дітей - синів [PERSON] (2006 р.н.), [PERSON] (2008 р.н.) та доньку [PERSON] (2014р.н.), які постійно мешкають разом з позивачкою. [PERSON] два останні роки свого життя боровся з онкозахворюванням. Тривале лікування, операції та 28 сеансів хіміотерапії не принесли позитивного результату. В листопаді 2018 року стало очевидним, що лікування продовжувати неможливо оскільки позитивного ефекту воно не приносило, а тому [PERSON] зажадав останні дні провести вдома в колі сім`ї і потребував паліативної допомоги лікарів, оскільки дуже страждав від хронічного больового синдрому. Протягом останніх місяців, а саме в період листопада 2018 року - січня 2019 року чоловік позивачки отримував паліативну допомогу у сімейного лікаря [PERSON] , яка працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва. При зверненні до неї, вона виписала чоловікові [PERSON] опіоїдний анальгетик - морфін сульфат, тричі на день, разова доза, визначена лікарем, становила 1 таблетка. При цьому у [PERSON] був зріст - 2 м 14 см та вага - 120 кг. Проте біль був настільки сильним, що зазначена доза взагалі не знеболювала його. Він страждав від страшної болі, кричав від мук, проте сімейний лікар відмовилася збільшити дозування. Тоді позивачка самостійно збільшила дозу і надавала чоловікові [PERSON] більшу кількість таблеток морфіну, щоб якось полегшити його стан. В результаті виписаних ліків не хватало на період, визначений лікарем і вона була змушена звертатися до лікаря за знеболюючим раніше. Проте лікар відмовлялася виписувати новий рецепт, вона скандалила та принижувала позивачку. Лише після посилання позивачки на постанову Кабміну про порядок призначення знеболюючого таким хворим, як її чоловік, лікарка відкорегувала кількість призначених ліків до 2 таблеток тричі на добу, чого також було недостатньо, оскільки максимальна тривалість дії морфіну складає 4 години, тобто чоловік мав приймати ліки 8 разів на добу. Зазначене вище характеризує [PERSON] як непрофесійного лікаря, яка надавала медичну допомогу [PERSON] неналежної якості. Крім того, сімейний лікар жодного разу не повідомила позивачку про те, що її чоловік [PERSON] має право на безкоштовні знеболюючі, не роз`яснила порядок їх отримання, внаслідок чого вона, маючи на утримання трьох неповнолітніх дітей, кожного разу витрачала надмірні кошти, але сімейний лікар просто не надала інформацію про існуючий порядок безкоштовного знеболення онкохворих. Позивачка вважає, що сімейний лікар [PERSON] неякісно надавала паліативну допомогу її чоловіку [PERSON] , що спричинило матеріальну та моральну шкоду, яку має відшкодувати її роботодавець - Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва. Ухвалою судді від 24.01.2020 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. Крім того, на адресу суду від позивачки надійшло клопотання про призначення судово - психологічної експертизи для оцінки моральних страждань (моральної шкоди) на вирішення якої поставити наступні питання: Чи були заподіяні моральні страждання (моральна шкода) [PERSON] та неповнолітнім [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] внаслідок надання [PERSON] паліативної допомоги неналежної якості? Якщо [PERSON] та неповнолітнім [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] була заподіяна моральна шкода внаслідок надання [PERSON] паліативної допомоги неналежної якості, то як можна визначити грошовий еквівалент цієї шкоди (для кожного із зазначених осіб окремо)? Згідно ухвали суду від 11.12.2020 клопотання представника позивача [PERSON] про призначення по справі судово-психологічної експертизи було залишено без задоволення. 11.02.2021 через канцелярію Деснянського районного суду м. Києва від позивачки [PERSON] надійшла позовна заява в оновленій редакції, відповідно до змісту якої позивачка просила суд встановити, що сімейний лікар [PERSON] , яка працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва надавала [PERSON] , померлому [INFO] , паліативну допомогу неналежної якості. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва на користь [PERSON] спричинену матеріальну шкоду в сумі 25 778 грн. (двадцять пять тисяч сімсот сімдесят вісім гривень) та стягнути на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спричинену їм моральну шкоду в розмірі по 10 000 000 грн. (десять мільйонів) гривень кожному. Разом з матеріалами оновленої позовної заяви містилось клопотання [PERSON] про звільнення її від сплати судових витрат, яке обґрунтовано тим, що позивачка на даний час знаходиться в скрутному матеріальному становищі, не працевлаштована та не має жодних доходів. Ухвалою суду від 03.03.2021 позивачку було звільнено від сплати судового збору та прийнято оновлену позовну заяву до провадження. Ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 03.03.2021, було закрито підготовчий розгляд та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні. В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Семенюк О.Г. остаточні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надаючи пояснення посилались на обставини викладені в первинній позовній заяві, оновленій позовній заяві та відповіді на відзив. Надаючи пояснення в судовому засіданні в якості свідка позивачка безпосередньо показала суду, що паліативна допомога надавалась лікарем [PERSON] неналежної якості, тому вона вимушена була звертатись у приватному порядку за консультаціями до інших спеціалістів, яких їй радили знайомі. При цьому позивачка вказала, що вона надаючи знеболювальні препарати, призначені лікарем [PERSON] вимушена була корегувати їх кількість та частоту прийому виходячи зі стану свого чоловіка та інтенсивності болю, оскільки були такі випадки, що після прийому препаратів померлого нудило, після чого приходилось надавати ліки повторно, т.я. болі, що відчував [PERSON] були на її переконання нестерпними. Позивачка зазначила, що вона весь час боялась, що знеболювальних препаратів не вистачить і вона не зможе допомогти чоловікові, тому її звернення до інших спеціалістів за порадами були вимушеними, оскільки знеболення за призначенням лікаря [PERSON] було недостатнім, що в тому числі підтверджується отриманими за її зверненням відповідними висновками та експертними заключеннями. Представник відповідача - адвокат А.В.Світлицький, заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у відзиві на позов та зазначав суду, що обраний позивачкою спосіб захисту, а саме, встановлення юридичного факту, що сімейний лікар надавала померлому паліативну допомогу неналежної якості, не відноситься до способів захисту прав особи, визначених ст.16 ЦК України. Заявлені позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди не основані на законі, а також допустимих та належних доказах. Мотивуючи наявність права на відшкодування матеріальної шкоди, позивачка посилається на відмову лікаря виписувати безкоштовні рецепти, як того вимагає Постанова Кабінету міністрів України від 17 серпня 1998 р. № 1303 «Про порядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарський засобів за центами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань» (далі - Постанова № 1303). Згідно п. З цієї станови передбачено, що «Витрати, пов`язані з відпуском лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах, провадяться за рахунок асигнувань, що передбачаються державним та місцевими бюджетами на охорону здоров`я», таким чином, виписування рецептів виявляється можливим за умови фінансування медичного закладу з державного та місцевого бюджету. У зв`язку з виданим наказом Департаментом охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13.07.2018 №703 «Про організаційні заходи щодо забезпечення населення пільговими рецептами», керівникам Центрів первинної медико-санітарної допомоги м. Києва направлено факсограму від 30.07.2018 №061 -9865/04, якою попереджено про недопущення виписки рецептів на отримання пільгових медикаментів за Постановою № 1303, зобов`язано забезпечити направлення на консультацію до вузьких спеціалістів консультативно-діагностичних центрів пацієнтів, які відносяться до пільгових категорій населення тощо. Таким чином, КНП «ЦПМСД № 2» не мало законних підстав виписувати рецепти на безкоштовне придбання «Морфіну сульфат». При цьому, користуючись правом виписування інших рецептів, вони виписувалися пацієнту в повному обсязі, в межах передбаченої потреби. Разом з тим, твердження позивачки про непоінформованість можливості отримання безкоштовних рецептів не відповідає дійсності, оскільки викладений порядок був доведений до відома як самого пацієнта, так і позивачки не лише лікарем, а й заступником директора з медичного обслуговування КНП «ЦПМСД № 2» [PERSON] під час оформлення заяви про отримання наркотичних, психотропних речовин та/або прекурсорів і виконання призначень лікаря від 23.11.2018. Представник вказав, що лікар [PERSON] виконувала свої посадові обов`язки виключно в умовах правових норм, що регулюють надання паліативної допомоги пацієнтам.Як свідчить медична документація, додана позивачкою до матеріалів справи, зокрема медична карта амбулаторного хворого, а також результати спілкування лікаря безпосередньо з пацієнтом під час надання допомоги, на першому етапі (лікування призначених препаратів («Морфіну сульфат») або вистачало для знеболення, або його дозування збільшувалося для ефективності знеболення. збільшення відбувалося після огляду, спілкування та узгодження лікування з пацієнтом. В той же час позивачка постійно вимагала збільшення доз, навіть коли пацієнту, з його слів, знеболення було достатньо. Крім того представником відповідача зазначено, що позивачкою (не відомо, разом з пацієнтом чи без нього) неодноразово приймалися самовільні рішення щодо лікування, що могло в умовах відсутності медичної освіти у [PERSON] та неповідомлення про всі маніпуляції лікаря, просто нівелювати ефект знеболення або погіршувати його стан. Зокрема, згідно Листків призначень за формою № 129-11/о, що додані до позовної заяви, неодноразово спостерігається безсистемне списання опіоїдних препаратів (то збільшення, то зменшення доз самостійно). Згідно записів амбулаторної карти пацієнта, позивачкою самовільно здійснювалися внутрішньовенні ін`єкції. Безсистемне знеболення, як підтвердила сама позивачка у позовній заяві, що вона ввела ін`єкцію «Морфіну» і пацієнт помер, врешті підтверджує недопустимість різкого перевищення доз та порушення системи знеболення. Однак, різке збільшення доз та подекуди самовільне, всупереч динних приписів, перевищення їх величини 200 мг спостерігається саме з боку позивачки. Клініко-експертною комісією ДОЗ (далі КЕК ДОЗ) на її засіданні, яке відбулося 23.05.2019 за заявою представника позивачки, за результатами її розгляду за підписами всіх її членів одностайно прийняли рішення про відсутність порушень в діях лікаря під час дання паліативної допомоги [PERSON] .. Крім того, представник відповідача вказав, що обґрунтування страждань позивачки тим, що таблетки «Морфіну сульфат» виписувалися на 10 днів замість 15 днів також не свідчить про протиправність дій лікаря. Нормами п. 27 Порядку придбання, перевезення, зберігання, відпуску, використання та знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у закладах охорони здоров`я, затвердженого Постановою КМУ від 13 травня 2013 р. № 333, встановлено диспозитивну норму: «Хворі, які отримують лікування в амбулаторних умовах, у тому числі в умовахствореного стаціонару вдома, забезпечуються препаратами наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів лікувально-профілактичним закладом або за рецептом у фармацевтичних (аптечних) закладах в обсягах, що не перевищують десятиденної потреби, а під час надання паліативної та хоспісної допомоги - що не перевищують п`ятнадцятиденної потреби.». Тобто, забезпечення психотропними препаратами на 10 днів жодним чином не порушує чинного законодавства. Відповідач вважає, що ані протиправності в діях [PERSON] , ані їі вини, ані тим більше причинно- наслідкового зв`язку з заявленими вимогами не вбачається і вбачатися не може з огляду на дійсні обставини та матеріали у справі, а відтак просили в позові відмовити. 3-особа: [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала суду письмові пояснення. Представник 3-особи [PERSON] - адвокат Іщенко Г.М. позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі, надаючи пояснення послалась на письмові пояснення [PERSON] , відповідно до яких зазначила, що 22.11.2018 пацієнт [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] звернулися до КНП «ЦПМСД № 2», для укладання декларації. Пацієнт особисто прийняв рішення укласти декларацію з лікарем [PERSON] , що підтверджується підписом на Декларації № 0001-ММ83-НН00. Пацієнт особисто підтвердив усвідомлення стану свого здоров`я, наголосив на бажанні гідно прожити стільки часу скільки йому відведено та висловив бажання залишатись вдома у колі своєї сім`ї незалежно від можливого погіршення самопочуття. Пацієнт особисто отримав всі повідомлення щодо перебігу його хвороби, її особливості та методи лікування в амбулаторних умовах (про зазначене хворий підписав всю необхідну документацію разом з інформованою згодою). Пацієнт та його дружина особисто підтвердили, що останній рік пацієнт не знаходився під наглядом профільного спеціаліста онколога без пояснення причини. Документація про лікування підтверджує медичний супровід хвороби з 25.01.2017. 23.11.2018 відбувся перший огляд пацієнта Лікарем [PERSON] вдома у пацієнта. За результатами огляду та ознайомлення з наявною медичною документацією встановлено наявність у хворого діагнозу - рак сліпої кишки, стан після комбінованого лікування. Новоутворення прямої кишки. Метастатичне ураження лімфатичних вузлів, множинні метастази в лімфатичні вузли, карциноматоз черевної порожнини, вогнищеве ураження печінки, метастатичне ураження обох наднирників та легенів. Тромбоз порожнистої вени. Стан після хірургічного втручання (07.02.2017). Лікар [PERSON] була не першим лікарем, який надавав паліативну допомогу пацієнту [PERSON] . Встановлено зі слів пацієнта та його дружини, що пацієнт вже отримував паліативну терапію: налбуфін (опіоїдний анальгетик), димедрол, дексалгин. Документів, що підтверджували б особу та кваліфікацію лікаря, який призначив лікування, спосіб і дозування прийому препаратів паліативної терапії не надано. Перелік препаратів, що приймав пацієнт, означав, що пацієнт вже знаходився на третій сходинці знеболення. Через неефективність налбуфіну у пацієнта виникла необхідність змінити лікування більш сильним опіоїдом, а саме - отримання морфіну сульфат в таблетках. Основним нормативно-правовим актом, що застосовується при правовому регулюванні цього аспекту спірних правовідносин є Уніфікований клінічний протокол паліативної медичної допомоги при хронічному больовому синдромі, розроблений на підставі настанови «Контроль болю», затверджений наказом МОЗ України від 25.04.2012 № 311. Анамнез паліативного лікування пацієнта підтверджує висновок про недотримання пацієнтом/попередніми лікарями/третіми особами (при призначеннях) порядку 3-х ступеневого призначення препаратів знеболення, визначеного в Уніфікованому клінічному протоколі паліативної медичної допомоги при хронічному больовому синдромі, розробленому на підставі настанови «Контроль болю» (Наказ МОЗ України від 25.04.2012 року № 311). Саме тому в даному випадку першочерговим завданням було: систематизувати історію хвороби через тривалу дезорганізацію лікування в проміжок часу між припиненням нагляду онкологами до укладання декларації (фактично, більше року);Встановити контакт з пацієнтом на засадах довіри й ефективної своєчасної перевірки його скарг, опису стану здоров`я з метою якнайкращого розуміння та забезпечення балансу між вже застосовуваними призначеннями, їх наслідками та недопущенням стрімкого погіршення стану пацієнта. На відміну від повного контакту з пацієнтом, який незважаючи на свій стан хвороби, виражав готовність й бажання жити повноцінним життям, що в даному випадку означало - бачити своїх близьких, бути в свідомості, знаходитись вдома, встановити контакт з його дружиною - позивачкою у справі лікарю не вдалось. Здебільшого така ситуація склалась через конфлікт професійної медичної й побутової точок зору, що займали лікар [PERSON] та позивачка, що втім не стало підставою для прийняття рішення укласти декларацію з іншим лікарем, оскільки пацієнт від такої пропозиції очевидно відмовився. Не переконували його й бажання дружини йти у розріз з роботою і порадами лікаря. За клінічної необхідності сімейний лікар направляє пацієнта ХрБС у відповідний багатопрофільний або онкологічний заклад охорони здоров`я (ЗОЗ), або в хоспіс для вторинної медичної допомоги в амбулаторних/стаціонарних умовах. Згідно з підпунктом 1 пункту А.2.1. Уніфікованого клінічного протоколу для організації контролю ХрБС необхідними діями є невідкладно почати вживати заходів для полегшення болю, доки розглядаються інші заходи з метою діагностики чи спеціального лікування (в т.ч. направлення до закладів охорони здоров`я вищих рівнів допомоги) - цей пункт також виконано, пацієнту призначено морфін 0,01*3 рази в день, що узгоджується з особливостями взаємодії попередніх застосовуваних ним препаратів. Згідно з підпунктом 2 пункту А.2.1. Уніфікованого клінічного протоколу діагностика й всебічна оцінка ХрБС включає реєстрацію локалізації болю, інтенсивності, початку тривалості, факторів, що впливають на перебіг болю за допомогою формалізованого інструменту. Обов`язковим в даному випадку є документальне підтвердження наявності основного захворювання, яке спричиняє ХрБС - в розрізі предмету спору та визначених підстав позову, встановлено, що до 23.11.2018 пацієнт [PERSON] не перебував під наглядом жодного з спеціалістів понад рік. В ході спілкування з родиною пацієнта встановлено, що такий підхід зумовлений зневірою та безсиллям перед тяжким усвідомленням стану здоров`я, наявністю широкого кола спеціалістів, які на дружніх засадах готові буди надавати неузгоджені між собою рекомендації без належної їх фіксації в медичній документації. Наведене стало додатковою підставою заглиблення непорозуміння між лікарем та позивачем (але не пацієнтом). Згідно з підпунктом 3 пункту А.2.1. Уніфікованого клінічного протоколу методи лікування застосовуються з обов`язковою оцінкою їх адекватності та ефективності. Призначивши при першому огляді морфін 0,01*3 рази в день лікар керувався: а) вже застосуванням налбуфіну (який є антагоністом морфіну) та інших знеболювальних; б) необхідністю коректної заміни одного знеболювального засобу на інший; в) об`єктивної необхідності в часі для фіксації динаміки стану пацієнта та кореляції дози з урахуванням стану пацієнта та реакцію організму на попередню дозу; г) для унеможливлення ситуації відсутності ліків для знеболення, рецепти на кількість морфіну передбачали наявність ліків у пацієнта щонайменше на 6 днів з додаванням дози на «проривний біль». Сторони досягли усної домовленості, що у випадку посилення болю пацієнт може самостійно прийняти додаткову дозу морфіну з відповідною фіксацією використання та залишку.З метою діагностики та оцінки ХрБС пацієнта, лікарем було виконано та записано в картці анамнез хронічного больового синдрому - дані клінічного огляду пацієнта, що надали інформацію про характер та поширеність онкологічного процесу; оцінено інтенсивність - в картці вказано «інтенсивний біль». Уніфікованим протоколом передбачено, що оцінка інтенсивності болю на підставі суб`єктивних відчуттів пацієнта проводиться як до початку лікування, так і в процесі лікування болю для визначення ефективності знеболювання. Як встановлено, до 23.11.2018 пацієнт знеболювався без медичного нагляду на власний розсуд, що вимагало від лікаря пильної уваги та спостереження за динамікою зміни його стану з урахуванням наданих призначень. Уніфікований протокол містить посилання на рекомендації застосовувати як найчастіше 5-бальну шкалу вербальних оцінок інтенсивності хронічного болю, згідно з якою: 0 - болю немає, 1 бал - слабкий, 2 бали - помірний, 3 бали - сильний, 4 бали - найсильніший біль, так і застосування візуально-аналогову шкалу інтенсивності болю від 0 до 100% у вигляді лінії, завдовжки 10 см, на якій пацієнт сам позначає силу своїх больових відчуттів. Відсутність слідувати саме другій запропонованій методиці визначення болю не кваліфікується ані Уніфікованим протоколом, ані іншим медичним нормативним актом, як порушення; оцінено якість життя пацієнта, оцінено реакцію організму пацієнта на терапію ХрБС - з цією метою надано призначення в мінімальній дозі з тенденцією до підвищення та з урахуванням вже застосовуваних препаратів, що не можуть ефективно взаємодіяти між собою (прямо передбачено як Уніфікованим Протоколом, так й інструкціями до застосування препаратів). Враховуючи загальний стан пацієнта, велику кількість і деструктивних процесів в органах і системах пацієнта, а також можливу післядію і морфіну на рецептори центральної нервової системи після відміни налбуфіну, лікарем [PERSON] призначено відповідну дозу морфіну. Інше призначення, на експертне переконання лікаря, могло значно погрішити стан пацієнта, викликати побічні дії препарату та пришвидшити його смерть. В подальшому дозування збільшено, що позивачем визнається. Матеріали справи підтверджують достатній запас таблеток морфіну в пацієнта. На проривні болі також викликався лікар. Так, зокрема, 26.12.2018 лікар прибув за викликом з приводу проривного болю. При огляді виявлено різке погіршення загального стану і ознаки : непрохідності кишківника, що потребувало паліативної хірургії. Анамнез - до 24.12.2018 пацієнт знімав біль, приймаючи 8 таблеток на добу. З 24.12.20218 стан погіршився й пацієнт додаткового прийняв 1 т. на ніч; 25.12.2018 прийняв 14 т/добу. Представник зазначила, що матеріали справи та зібрані у ній докази підтверджують: відсутність на період лікування скарг та/або заяв до адміністрації відповідача, предметом яких виступали непрофесіоналізм чи неетичність [PERSON] ; відсутність в період лікування скарг та/або заяв до правоохоронних органів; отримання позивачем консультацій за допомогою соціальних мереж та публікації власної, проте професійно безграмотної позиції в оцінці надання паліативної допомоги; останній період життя пацієнта відбувся у відповідності до його волі - вдома, в оточенні близьких. Представник вказала, що сукупність названих чинників, дозволяє лікарю [PERSON] й медично, й юридично, й за внутрішнім свідомим відчуттям професійної та людяної гідності стверджувати, що підстави для задоволення позову відсутні. Представник Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - К.Вітвіцька в судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду письмові пояснення відповідно до яких зазначила, що доводи позивачки є необгрунтованими, а вимоги безпідставними, а отже не підлягають задоволенню виходячи з тих обставин, що за результатами проведеної клініко-експертної оцінки якості наданої медичної допомоги померлому [PERSON] , комісія дійшла висновку що медична допомога позивачу в умовах КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Деснянського району міста Києва надана у відповідності до Уніфікованого Клінічного протоколу паліативної медичної допомоги при хронічному больовому синдромі» затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.04.2012 № 311 «Про затвердження та впровадження медико-технологічних документів зі стандартизації паліативної медичної допомоги при хронічному больовому синдромі», що не вплинуло на достатній обсяг надання медичної допомоги на первинному рівні. Медична документація Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги ведеться у відповідності до вимог законодавства України. Таким чином, Департамент охорони здоров`я, діяв в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим останнім здійснено усі заходи для всебічного та об`єктивного розгляду звернень позивачки, з одночасним наданням повних та ґрунтовних відповідей. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд, заслухавши вступне слово (пояснення) позивачки та представників сторін, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] була дружиною [PERSON] та мали трьох спільних неповнолітніх дітей: синів [PERSON] (2006 р.н.), [PERSON] (2008 р.н.) та доньку [PERSON] (2014р.н.), які постійно мешкають разом з позивачкою (а.с.15, 17, 18, 19 т.1). 22.11.2018 пацієнт [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] звернулися до КНП «ЦПМСД № 2», для укладання декларації та особисто прийняв рішення укласти декларацію з лікарем [PERSON] , що підтверджується підписом на Декларації № 0001-ММ83-НН00. Пацієнт особисто підтвердив усвідомлення стану свого здоров`я, наголосив на бажанні гідно прожити стільки часу скільки йому відведено та висловив бажання залишатись вдома у колі своєї сім`ї незалежно від можливого погіршення самопочуття. Особою, яка буде здійснювати догляд було визначено позивачку [PERSON] , що підтверджується її особистим підписом у поданій [PERSON] заяві(а.с. 56, 57, 58 т.1). Згідно з копією свідоцтва про смерть, [INFO] [PERSON] помер у віці 47 років (а.с.16 т.1). Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь; відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я. Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди у зв`язку з наданням паліативної допомоги неналежної якості працівником медичної установи, які у даному випадку регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України та відповідними постановами Пленуму Верховного Суду України, які регулюють питання відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 травня 1995 № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Згідно частини 1 статті 103 ЦПК для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8, судово-медична експертиза призначається у випадках, коли для вирішення питань, що виникли у справі, необхідні спеціальні знання в галузі медицини. Як вбачається з Висновку за результатами клініко-експертної оцінки якості та обсягів наданої медичної допомоги [PERSON] в умовах КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва: медична допомога гр.. [PERSON] в умовах КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Деснянського району міста Києва надана у відповідності до Уніфікованого Клінічного протоколу паліативної медичної допомоги при хронічному больовому синдромі» затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.04.2012 № 311 «Про затвердження та впровадження медико-технологічних документів зі стандартизації паліативної медичної допомоги при хронічному больовому синдромі», що не вплинуло на достатній обсяг надання медичної допомоги на первинному рівні. Медична документація Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги ведеться у відповідності до вимог законодавства України (а.с.20-22 т.1). При цьому сторонами у справі було надано суду, в тому числі дві копії Протоколу засідання клініко-експертної оцінки від 23.05.2019 року, які містять взаємовиключну інформацію, а саме позивачкою долучено копію протоколу з зазначеним висновком: «Медична допомога гр.. [PERSON] в умовах КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Деснянського району міста Києва надана з порушенням Уніфікованого Клінічного протоколу паліативної медичної допомоги при хронічному больовому синдромі» затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.04.2012 № 311 «Про затвердження та впровадження медико-технологічних документів зі стандартизації паліативної медичної допомоги при хронічному больовому синдромі», в частині оцінки інтенсивності хронічного больового синдрому та порушення в титруванні дози опіоїдних знеболювальних препаратів. Медична документація Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги ведеться у відповідності до вимог законодавства України.» (а.с.24-27 т.1) В подальшому суду було надано копію Протоколу засідання клініко-експертної оцінки від 23.05.2019 року, відповідно до якого зазначено, медична допомога гр.. [PERSON] в умовах КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Деснянського району міста Києва надана у відповідності до Уніфікованого Клінічного протоколу паліативної медичної допомоги при хронічному больовому синдромі» затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.04.2012 № 311 «Про затвердження та впровадження медико-технологічних документів зі стандартизації паліативної медичної допомоги при хронічному больовому синдромі», що не вплинуло на достатній обсяг надання медичної допомоги на первинному рівні. Медична документація Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги ведеться у відповідності до вимог законодавства України (а.с.145-148 т.1). Таким чином, суд вважає належним та допустимим доказом саме наданий Висновок за результатами клініко-експертної оцінки якості та обсягів наданої медичної допомоги [PERSON] в умовах КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва від 23.05.2019 року. Як вбачається з копії Експертної оцінки якості надання паліативної медичної допомоги при хронічному больовому синдромі [PERSON] , який перебував на амбулаторному лікуванні (в домашніх умовах) в КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва з 23.11.2018 року по 21.01.2019 року, наданої експертом МОЗ з напрямку «Паліативна допомога» Людмилою - Оксаною Андріїшин від 06.12.2019 року, на підставі катамнезу, а саме, ретельного ознайомлення з представленими медичними документами: виписного епікризу № 02231 від 07.03 2017 року з відділення загальної та онкологічної колопротології Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», виписки з медичної карги стаціонарного хворого від 31.08.2017 року № ІD63254 лікарні ізраїльської онкологи «LISOD», дослідження комп`ютерної томографії Національного інституту раку від 22.10.2018 року, медичної карти амбулаторного хворого (без номера), заповненої 23.11.2018 року в КНП «ЦПМСД №2» Деснянського району м. Києва відповідно до Декларації № 0001-MM83-HH00 з лікарем [PERSON] та усних відомостей, отриманих від дружини пацієнта, зроблено наступні висновки: Лікуючим лікарем не дотриманий протокол надання паліативної медичної допомоги при хронічному больовому синдромі, а саме: відсутній письмовий комплексний індивідуальний план паліативної допомоги конкретному пацієнту з хронічним больовим синдромом; діагностика болю, окрім його локалізації, не проводилась; при виборі основного анальгетика не враховувались рекомендації ВООЗ щодо 3-ступінчатої схеми лікування хронічного больового синдрому; не дотримані принципи призначення анальгетика: не «на вимогу», а «за годинником» (кожні 4 години), з індивідуальним підходом та увагою до деталей, з проведенням титрування ліків - від малих доз до необхідних для ефективного знеболення; морфін призначався безсистемно, без врахування його фармакокінетики, не враховувалась потреба додаткових доз анальгетика на проривні болі; не здійснювався постійний моніторинг ефективності власних призначень; практично, з самого початку і до останнього дня пацієнту не було забезпечене постійне ефективне знеболення. При первинному огляді 23.11.2018 року лікарем не проведено детальної ретельної діагностики всіх характеристик болю, від чого залежать подальші призначення, а отже не складена схема лікування болю; початкове призначення морфіну 23.11.2018 року в дозі 10 мг по одній таблетці 3 рази на день є неправильним, оскільки період його напіввиведення з організму складає 3-4 години, отже не забезпечено постійне знеболення; не проведено лікарем титрування морфіну, тобто підбір ефективні для знеболення дози, що є обов`язковими рамках контролю правильності лікування. Чи є достатнього для знеболення призначена доза можна зрозуміти лише через 5 періодів напівиведеиня, тобто через добу після призначення, проте із запису в медичній документації видно, що наступний огляд лікарем відбувся аж через 6 днів-29.11.2018; не враховано і не попереджено пацієнта, який попередньо отримував налбуфін, що за механізмом дії на больові рецептори налбуфін і морфін є антагоністами між собою, тому аналгезуюча дія морфіну проявиться дише після повного виведення налбуфіну з організму; не коректним є призначення «анальгін 2 мд + димедрол Імл в/м при болях», спірним є призначення «мелоксикам 2мл в/м при болях» при цьому без зазначення, як довго, оскільки ін`єкційний мелоксикам застосовується для симптоматичного лікування гострого приступу ревматоїдного артриту та анкілозуючого спондиліту на початку їх лікування максимально 2-3 дні за умови, коли пероральний і ректальний шляхи не можуть бути застосовані; не врахована наявність у пацієнта симптомів нейропатичного болю, не включені в схему знеболення медикаменти для лікування болю такого типу, не призначені ліки для попередження блювання. Наступний запис, зроблений лікарем 29.11.2018 (повторний огляд?), свідчить про збільшення дози морфіну до 6 таблеток на добу, по 2 таблетки 3 рази на день у зв`язку з вираженим больовим синдромом», проте призначення знову зроблено неправильно: без врахування сили болю та фармакокінетики препарату, наступного дня не проконтрольовано ефективність такого призначення; не призначені ліки для попередження блювання та Закрепів. З чергових записів у медичній картці 10.12.2018, 17.12.2018, 21.12.2018 (повторні огляди?) відомо, що «зберігаються інтенсивні болі», але знеболення лікарем не корегується, призначення анальгетика залишається попереднім - по 2 таблетки морфіну 3 рази на день. Тільки починаючи з 17.12.2018 в схему знеболення включений ненаркотичний анальгетик парацетамол та ко-анальгетик для невропатичного болю прегабалін (без титрації). Вперше появляється запис про інтенсивність болю за ВАШ у 8 балів, призначення морфіну лікарем збільшено до 8 таблеток на добу (по 2 таблетки 4 разив але цього було не достатньо, біль посилювався і ставав постійним, проте безсистемні, без врахування періоду напіввиведення, що заставляло пацієнта самостійно змінювати дозу анальгетика та хаотично встановлювати години його прийому. Саме тому 26.12.2018 лікар збільшила кількість морфіну до трьох таблеток на прийом, але лише 3 разів на день, а не кожні 4 години, як це передбачено протоколом. Таким призначення морфіну лікар залишила до останнього дня пацієнта, не зважаючи на те, що повне знеболення наступало від 200 мг на добу, про що свідчить запис від 14.01.2018. (а.с.75-78 т.1). За клопотанням позивачки в судовому засіданні була допитана в якості свідка [PERSON] , яка підтвердила суду обставини викладені у вказаному вище, наданому нею висновку в повному обсязі та в тому числі зазначила, що лікуючим лікарем не було дотримано вимог протоколу надання паліативної медичної допомоги при хронічному больовому синдромі, був відсутній письмовий комплексний індивідуальний план паліативної допомоги конкретному пацієнту з хронічним больовим синдромом; діагностика болю, окрім його локалізації, не проводилась; морфін призначався безсистемно, не враховувалась потреба додаткових доз анальгетика на проривні болі; не здійснювався постійний моніторинг ефективності власних призначень; практично, з самого початку і до останнього дня пацієнту не було забезпечене постійне ефективне знеболення. Крім того, за клопотанням сторони позивача було допитано в якості свідка [PERSON] , який показав суду, що він працює лікарем-онкологом КНП «Обласний клінічний онкологічний центр Кіровоградської обласної ради в хіміотерапевтичному відділенні, через засоби зв`язку до нього зверталась [PERSON] з питаннями щодо паліативної допомоги, яка надавалась її чоловікові. Вони спілкувались з питань, які цікавили позивачку. При цьому [PERSON] зазначив, що його відповіді не були рекомендаціями щодо застосування знеболюючих препаратів в наданні паліативної допомоги, а містили виключно інформаційний характер. Разом з тим, виходячи з наданої позивачкою інформації, він може зробити висновок щодо недотримання вимог [PERSON] протоколу паліативної медичної допомоги при хронічному больовому синдромі при наданні паліативної допомоги [PERSON] .. Згідно з копією Експертного висновку від 22.05.2019, наданого за зверненням представника позивачки до Департаменту охорони здоров`я Виконавчого органу Київської міської ради, завідувачем відділенням паліативної медицини Київського міського клінічного онкологічного центру - експертом Калачовим О.В. було встановлено ряд порушень, що були допущені КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва в особі лікаря [PERSON] , разом з тим, остаточно експертом зроблено висновок, що при наданні амбулаторної паліативної допомоги [PERSON] мали місце часткові відхилення від Клінічного протоколу лікування хронічного больового синдрому в оцінці інтенсивності Хронічного больового синдрому та порушення в титруванні дози опіоїдних знеболювальних препаратів (Уніфікований Клінічний протокол паліативної медичної допомоги при хронічному больовому синдромі Наказ МОЗ України №311 від 25.04.2012р.; Клінічний протокол Міжнародної асоціації паліативної та хоспісної медицини). Суттєвих порушень в веденні медичної документації виявлено не було (а.с.164-168 т.2). Судом було задоволено клопотання представника позивачки, щодо виклику для надання роз`яснень наданого Експертного висновку від 22.05.2019 завідувачем відділенням паліативної медицини Київського міського клінічного онкологічного центру - експертом Калачовим О.В., який неодноразово з`являвся в судові засідання, однак дані засідання не відбулись у зв`язку з неявкою сторони позивача та подачею до суду клопотань представником [PERSON] про відкладення розгляду справи. В подальшому, у зв`язку з військовою агресією, введенням воєнного стану з 24.02.2022, а також його подовженням, забезпечити явку даного експерта не виявилось за можливе. Крім того, до матеріалів справи представником позивачки було долучено Протокол №23 (49) засідання клініко-експертної комісії МОЗ України від 15 квітня 2021 року та в якості експертного висновку лист Завідувача кафедри паліативної та хоспісної медицини Інституту сімейної медицини Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л.Шупика - [PERSON] від 30.12.2020 з інформуванням Директора Департаменту контролю якості надання медичної допомоги МОЗ України І.Слонецького щодо підтвердження ним правомірності висновку клініко-експертної комісії, що медична допомога [PERSON] в умовах КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва була надана з порушенням Уніфікованого Клінічного протоколу паліативної медичної допомоги при хронічному больовому синдромі в частині оцінки інтенсивності хронічного больового синдрому та порушення титрування дози опіоїдних анальгетиків (а.с.43-44, 46-46 т.4). Разом з тим, суд не приймає даний лист в якості доказу проведеної експертної оцінки завідувачем кафедри паліативної та хоспісної медицини - [PERSON] , виходячи з тих обставин, що він має виключно інформативний характер щодо порядку та обсягів надання паліативної допомоги сімейним лікарем з частковим аналізом стану безпосередньо [PERSON] та містить подальші рекомендації, надані в тому числі керівництву відповідача про необхідність проведення навчання сімейних лікарів з питань надання паліативної допомоги та необхідності удосконалення надання такої допомоги, що по своїй суті не є експертним заключенням. 22.06.2021 представником позивачки на адресу суду надіслано та в подальшому долучено до матеріалів справи Висновок за результатами клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування [PERSON] в умовах КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва, відповідно до якого виявлено наступні недоліки у наданні паліативної допомоги: «недооцінка інтенсивності хронічного больового синдрому та порушення титрування дози опіоїдних знеболювальних препаратів» та зроблено висновок, що надання медичної допомоги та медичного обслуговування [PERSON] в умовах КНП «Центр медико-санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва не відповідає стандартам та протоколам надання медичної допомоги в частині недооцінки інтенсивності хронічного больового синдрому та порушення титрування дози опіоїдних знеболювальних препаратів (а.с.24-25 т.4) Як вбачається з копії Висновку за результатами клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування [PERSON] в умовах КНП «Центр медико-санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва, що був долучений до матеріалів справи за письмовим клопотанням представника позивачки від 09.09.2021, було уточнено раніше наданий висновок та вказано на наступні недоліки у наданні паліативної допомоги: «недооцінка інтенсивності хронічного больового синдрому та порушення титрування дози опіоїдних знеболювальних препаратів у перші дні лікування» та зроблено висновок, що надання медичної допомоги та медичного обслуговування [PERSON] в умовах КНП «Центр медико-санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва не відповідає стандартам та протоколам надання медичної допомоги в частині недооцінки інтенсивності хронічного больового синдрому та порушення титрування дози опіоїдних знеболювальних препаратів у перші дні лікування (з 29.11.2018 і в подальшому була призначена адекватна доза Morphini Sulfati) (а.с.58-59 т.4). Як роз`яснено в Постанові Верховного Суду від 07.06.2021 у справі №607/18862/18 Наказом МОЗ України від 05.02.2016 № 69 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування», затверджено Положення про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров`я Автономної республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та зареєстровано 24.11.2016 №286/28416 у Міністерстві юстиції України . Положенням про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров`я Автономної республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, яке зареєстровано 24 листопада 2016 року № 286/28416 у Міністерстві юстиції України, затвердженим Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 лютого 2016 № 69 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування» (далі - Положення), передбачено, що клініко-експертна комісія (далі - КЕК) є консультативно-дорадчим органом, діючим на постійній або тимчасовій основі, що утворюється для колегіального розгляду звернень фізичних та юридичних осіб, правоохоронних органів щодо клініко-експертних питань профілактики, діагностики, медичного лікування, реабілітації, оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування за конкретним випадком у закладі охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування (далі - 303) та фізичних осіб-підприємців, що проводять господарську діяльність у сфері охорони здоров`я у відповідній адміністративно-територіальній одиниці України. Отже, згідно із Положенням КЕК є консультативно-дорадчим органом і його висновки мають рекомендаційний, а не обов`язковий характер. Проаналізувавши викладені обставини, враховуючи той факт, що біль, пов`язаний з раком, може бути нестерпним, при цьому біль може бути викликаний, як самим раком, так і причиною, що пов`язана з ним, або наслідками, викликаними або пов`язаними з лікування раку, або захворюванням, що є одночасно з раком, суд дійшов висновку, що з`ясування обставин, які підтверджують неналежну якість дій 3-особи: [PERSON] , як працівника Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва, які мали місце при зверненні позивачки для надання паліативної допомоги її чоловікові [PERSON] та полягали у недооцінці інтенсивності хронічного больового синдрому та порушенні титрування дози опіоїдних знеболювальних препаратів у перші дні лікування (в період з 23.11.2018 по 28.11.2018, з 29.11.2018 і в подальшому була призначена адекватна доза Morphini Sulfati) та наслідками, що настали у вигляді інтенсивного хронічного больового синдрому у [PERSON] , потребують спеціальних знань у галузі медицини та можуть бути підтверджені лише експертним висновком. Як вбачається з долученого до матеріалів справи Висновку судового експерта №74 від 28.12.2021 за результатами проведення на підставі поданого клопотання представником позивачки - адвоката Семенюк О.Г. судово-психологічної експертизи у цивільній справі №754/776/20 психологом-судовим експертом Радзевіловим О.В. надано наступні відповіді: Індивідуальні характеристики ситуації отримання паліативної допомоги [PERSON] в закладі КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва, постали для [PERSON] істотно-психотравмуючими, обумовили комплекс психоемоційних, психосоціальних та соматичних змін. Такі зміни й до теперішнього часу вимагає подальшого залучення додаткових душевних ресурсів та вольових зусиль для подолання. У разі встановлення неналежної якості наданих [PERSON] медичних послуг (паліативної допомоги), комплекс визначених психологічних змін у під експертної можна розглядати, як наявність моральних страждань. У разі встановлення неналежної якості наданих [PERSON] медичних послуг (паліативної допомоги) сімейним лікарем [PERSON] , яка працює в КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва, орієнтовний еквівалент компенсації моральних страждань, заподіяних [PERSON] та її неповнолітнім дітям, становить 63 МЗП. Надаючи оцінку вказаному висновку, суд зазначає, що представником позивачки для використання було надано експерту копію відповіді з МОЗ України за результатами розгляду адвокатського запиту стосовно надання експертного висновку та протоколу засідання КЕК від 15.04.2021 з додатками, копія висновку за результатами КЕК з оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування [PERSON] , разом з тим Висновок судового експерта не містить зазначення, щодо його ознайомлення з внесеними виправленнями та доповненнями до вищевказаних документів. Крім того, експерту було надано ряд копій документів, та пояснень осіб, які не долучались позивачкою до матеріалів даної справи та не були досліджені судом при її розгляді. За таких обставин, суд приходить до висновку про неможливість прийняття вищевказаного Висновку судового експерта №74 від 28.12.2021 за результатами проведення на підставі поданого клопотання представником позивачки - адвоката Семенюк О.Г. судово-психологічної експертизи у цивільній справі №754/776/20 психологом-судовим експертом Радзевіловим О.В. в якості належного доказу доведення спричинених моральних страждань позивачці з тих підстав, що стороною позивача на дослідження експерта було надано вибірково ряд документів і не вбачається ознайомлення експерта з їх повним текстом у вигляді внесених виправлень та доповнень. За правилами статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту стягнення моральної та матеріальної шкоди, що пов`язана з неправильно призначеним лікуванням працівником відповідача, позивачка в силу статті 10 ЦПК України зобов`язана довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог. Позивачкою в ході розгляду справи судом було надано експертні оцінки та висновки з подальшими їх доповненнями, які по суті містять суперечливі заключення щодо надання лікарем [PERSON] паліативної допомоги належної якості, разом з тим, до позовної заяви не долучено клопотання про проведення комісійної судово-медичної експертизи для надання оцінки діям сімейного лікаря [PERSON] , тому суд був позбавлений можливості призначити зазначену експертизу за власною ініціативою. Разом з тим, позивачкою не надано належного доказу в обґрунтування заявлених вимог, на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями лікаря Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва, 3-особи: [PERSON] та наслідками, що настали у вигляді інтенсивного хронічного больового синдрому у [PERSON] .. Враховуючи той факт, що суд дійшов висновку про недоведеність в ході розгляду справи надання [PERSON] медичних послуг (паліативної допомоги) сімейним лікарем [PERSON] , яка працює в КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва неналежної якості, а відтак відсутні підстави для задоволення вимог по відшкодуванню моральної шкоди. Що стосується вимоги позивачки по відшкодуванню спричиненої матеріальної шкоди, яка полягала у придбанні за власний кошт ліків, з причини ненадання відповідної консультації лікарем [PERSON] щодо їх безкоштовного отримання та порушення прав позивачки, що полягало у обмеженні строку забезпечення даними ліками, суд зазначає наступне. Пунктом 27 Порядку придбання, перевезення, зберігання, відпуску, використання та знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у закладах охорони здоров`я, затвердженого Постановою КМУ від 13 травня 2013 р. № 333, встановлено диспозитивну норму: «Хворі, які отримують лікування в амбулаторних умовах, у тому числі в умовахствореного стаціонару вдома, забезпечуються препаратами наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів лікувально-профілактичним закладом або за рецептом у фармацевтичних (аптечних) закладах в обсягах, що не перевищують десятиденної потреби, а під час надання паліативної та хоспісної допомоги - що не перевищують п`ятнадцятиденної потреби.». Тобто, забезпечення психотропними препаратами на 10 днів жодним чином не порушує вимог чинного законодавства, оскільки в даному випадку встановлено обмеження саме кінцевого терміну максимального строку забезпечення, а не визначено конкретний строк, а відтак суд не вбачає порушень в діях лікаря [PERSON] в даному випадку. Згідно з п.3 Постанови Кабінету міністрів України від 17 серпня 1998 р. № 1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарський засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань» передбачено, що витрати, пов`язані з відпуском лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах, провадяться за рахунок асигнувань, що передбачаються державним та місцевими бюджетами на охорону здоров`я. Таким чином, виписування рецептів виявляється можливим за умови фінансування медичного закладу з державного та місцевого бюджету.

Outcome: dismissed