Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до голови ФГ «Прилуцький» Прилуцького М.О. в якому просить припинити договір оренди землі шляхом його розірвання. На обґрунтування позову зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 2,00 га., кадастровий №3523180600:02:000:9001, розташованої на території Олександрівської сільської ради Новоукраїнського району, Кіровоградської області відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії КР №034697 від 24.01.2005 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №106708937 від 08.12.2017 року. Вказав, що 20.03.2017 року між ним позивачем [PERSON] та відповідачем ФГ «Прилуцький» в особі голови ФГ Прилуцького М.О. було укладено договір оренди землі без номера, терміном на 10 років. Зазначив, що бажає припинити договір оренди землі шляхом його розірвання, у зв`язку з тим що: - орендар обманним шляхом змусив позивача підписати договір оренди землі, усно пояснивши зміст договору та не дав можливості ознайомитися з даним договором особисто; - договір оренди землі був укладений 20.03.2017 року, а реєстрацію орендар провів лише 15.12.2017 року, тобто з порушенням строків реєстрації; - з орендарем не може знайти спільної мови та поспілкуватися, щодо обробітку його земельної ділянки, так як, безпідставно та безпричинно в його сторону неодноразово орендар висловлювався грубою нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та намагався заподіяти тілесні ушкодження; - орендар не виконує проект сівозміни, не належним чином доглядає за земельною ділянкою, чим виснажує дану земельну ділянку. На підставі, вищевикладеного посилаючись ст.ст. 1, 2, 13, 15, 24, 25, 31, Закону України «Про оренду землі». ст.ст.203, 525,626- 627, 629,638, 651, 792, ст. 4 ЦПК України, ст.ст.93,158 Земельного кодексу України та на Постанову Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі №6-99 цс 13 просив припинити договір оренди землі шляхом його розірвання. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 09.06.2022 року відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14.06.2022 року відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідач голова ФГ Прилуцький М.О. подав відзив зареєстрований судом 05.07.2022 року за вх. №4932, в якому просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з тих підстав, що позовна заява не містить жодної підстави для розірвання договору оренди землі передбаченої договором або ст. 25, ч.1 ст.32 ЗУ « Про оренду землі» та жодних доказів наявності таких підстав для розірвання договору оренди землі разом з позовною заявою до суду не додано. Позивач [PERSON] подав відповідь на відзив зареєстровану судом 15.08.2022 року за вх.№5988, в якій підтримав свої позовні вимоги та зазначив про те, що він є власником земельної ділянки та як орендодавець бажає припинити договір оренди землі шляхом його розірвання, з тих підстав, які ним вказані в позовній заяві. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 19.09.2022 та 04.10.2022 року підтримав позовні вимоги та наголошував, що Прилуцький М.О. уклав з ним договір обманним шляхом, не дав можливості з ним ознайомитися та змусив підписати договір оренди землі. Порушив строки реєстрації договору оренди землі, оскільки договір вони уклали 20.03.2017 року, а орендар зареєстрував його лише 15.12.2017 року. Зазначив, що не може знайти спільної мови з орендарем щодо обробітку його землі, останній безпідставно висловлюється в його сторону грубою нецензурною лайкою та погрожує фізичною розправою. Крім того, вважає, що орендар виконує проект сівозміни не належним чином, проводить не належний доглядає за земельною ділянкою, що призводить до її виснаження та втрати родючості. Окрім того, йому стало відомо, що з іншими мешканцями села Прилуцький М.О. укладав більш вигідні договори оренди землі ніж з ним. Відповідач Прилуцький М.М. в судовому засіданні 19.09.2022 року, просив відмовити в задоволенні позову, при цьому зазначив, що позовна заява не містить жодної підстави для розірвання договору оренди землі передбаченої договором або ст. 25, ч.1 ст.32 ЗУ « Про оренду землі». Крім того, зазначив, що позивачем до позовної заяви не додано жодних доказів для розірвання договору оренди землі та сівозміна земельної ділянки утримується в належному вигляді та проводиться належним чином. В наступне судове засідання відповідач не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Представник позивача в судовому засіданні 19.09.2022, 04.10.2022 та 03.11.2022 року зазначила, що земельну ділянку [PERSON] вони оброблять належним чином, виконуєть проект сівозміни, а саме: 2020 році було проведено - закриття вологи, перша культивація вирівнювання ґрунту, культивація, посів соняшнику, борування, міжрядний обробіток, обприскування, збір врожаю, оранка 35 см. 2021 році - закриття вологи, перша культивація вирівнювання ґрунту, культивація, посів кукурудзи, борування, міжрядний обробіток, обприскування, збір врожаю, оранка 35 см.;2022 році - закриття вологи, перша культивація вирівнювання ґрунту, культивація, посів сої, борування, міжрядний обробіток, обприскування, збір врожаю, оранка 35 см. Крім того, зазначила, що реєстрацію договору оренди землі проведено відповідно до Закону. Позивач [PERSON] подав заяву, зареєстровану судом 03.11.2022 року за вх.№8378 про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов. Представник позивача - адвокат Багрій В.А. подав заяву, зареєстровану судом 03.11.2022 року за вх. №8377, в якій просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача Попова О.О. подала заяву, зареєстровану судом 03.11.2022 року за вх. №8375, про розгляд справи у її відсутність та просила відмовити позивачу в позовних вимогах в повному обсязі. Крім того, просила врахувати, що договір від 20.03.2017 року, який зареєстрований 15.12.2017 року дійсний. Орендна плата та податки сплачуються в повному обсязі. На даний час переплата по договору складає 2671,84 грн. Під час розгляду справи як відповідачем так і представником відповідача неодноразово наголошувалося, що під час обробітку орендованої земельної ділянки дотримано всіх правил сівозміни, про що також надано письмову заяву де за роки зазначено раціональне використання земельної ділянки. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Заслухавши учасників справи, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий №3523180600:02:000:9001, площею 2,00 га., розташованої на території Олександрівської сільської ради Новоукраїнського району, Кіровоградської області відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії КР №034697 виданого 24.01.2005 року Маловисківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів про право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №37 також згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №106708937 від 08.12.2017 року (а.с15-16). 20.03.2017 року між [PERSON] та ФГ «Прилуцький» укладено договір оренди землі без номера, за умовами якого позивач передав відповідачу належну йому земельну ділянку кадастровий номер №3523180600:02:000:9001 у строкове платне користування строком на 10 років. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату кладення договору складає 69126 грн. (а.с.7-12). Відповідно до акту прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди від 20.03.2017 року, власник земельної ділянки [PERSON] , з одного боку, та ФГ «Прилуцький» в особі голови ФГ «Прилуцький»., з іншого боку склали цей акт прийому передачі про наступне: орендодавець передає, а орендар приймає у оренду на строк передбачений договором оренди землі, додатком до якого є даний акт, загальною площею 2,00 га, розташовану на території Олександрівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с.13). Договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 19.12.2017 року, номер запису про інше речове право: 38833143 (а.с.17-18). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Згідно із статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. У пункті «б» частини першої статті 90 ЗК України закріплено право власника земельних ділянок самостійного господарювання на землі. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Таким чином, умови, за наявності яких можливе розірвання договору в односторонньому порядку, мають бути чітко визначені договором про оренду земельної ділянки. Наявність в договорі умови про можливість його розірвання в односторонньому порядку є вирішальною для розгляду справи. Сторони у договорі мають чітко визначити можливість розірвання договору в односторонньому порядку та механізм (процедуру) такого розірвання (шляхом підписання відповідної угоди, тощо). Крім того, згідно зі ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до договору б/н від 20.03.2017 року укладеного між [PERSON] та ФГ «Прилуцький» сторонами у пунктах 36-40 договору оренди земельної ділянки погоджено зміна умов договору та припинення його дії. Згідно з пунктом 37 договору оренди земельної ділянки дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках передбачених законом. Відповідно до пункту 38 договору оренди земельної ділянки дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (пункт 39 договору оренди земельної ділянки). Вказане свідчить, що умовами укладеного сторонами договору оренди земельної ділянки не передбачено можливості його розірвання в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця. Крім того, суд звертає увагу на те, що сторони в договорі оренди не погоджували умови, порядок та механізм його одностороннього розірвання. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону земель» визначені основні принципи земельного законодавства, зокрема й принцип раціонального використання та охорони земель. Раціональним вважається таке використання земель, у ході якого забезпечується одержання сталих високих урожаїв сільськогосподарських культур, запобігання необґрунтованому вилученню земель зі сфери сільськогосподарського виробництва для потреб інших галузей народного господарства, збереження та підвищення родючості ґрунтів, охорона навколишнього середовища. Законодавче запровадження застосування сівозмін не є обмеженням земельних прав, а є проявом загальних правил охорони і використання земель, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на виконання конституційної вимоги щодо надання особливої охорони землі як основного національного багатства. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 541/555/16-ц, у разі порушення відповідачем допустимих нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах, що призводить до виснаження ґрунтів внаслідок ґрунтовтоми та порушення режиму їх використання, наявні правові підстави для розірвання оспорюваного договору оренди. Однак, позивачем не надано доказів про зниження та втрату родючості, погіршення корисних властивостей земельної ділянки, належної позивачу, твердження позивача про те, що відповідач не виконує проект сівозміни і не належним чином доглядає за земельною ділянкою в наслідок чого, виснажує земельну ділянку, що є підставою для розірвання договору оренди землі, суд вважає безпідставним і таким, що не підтверджено жодним доказом. Разом з тим, позивачем не доведено належними доказами, що відповідач обманним шляхом змусив підписати договір оренди землі. Крім того, однією із підстав для розірвання договору позивач зазначив, про те, що він, як орендодавець не може знайти спільної мови з орендарем, судом не береться до уваги, оскільки для розірвання договору оренди землі така підстава не передбачена ні законом, ні договором. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з таких підстав є відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини. Вказані обставини мають певний часовий проміжок дії, який має початок та закінчення. У частині першій статті 251 ЦК України строк визначено як певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином чи рішенням суду (частина третя статті 251 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Згідно із частиною третьою статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тому вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Тобто сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання. У статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються спеціальним законом. На час підписання договору оренди, 20.03.2017 року, частина друга статті 124 ЗК України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. У частині другій статті 125 ЗК України вказано, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Вимога про те, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону, передбачена у частині другій статті 126 ЗК України. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України. Вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним. Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі. Права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як передбачено п.44 договору б/н від 20.03.2017 року. Верховний Суд України вказував, що поняття "момент укладення договору" та "момент набрання чинності договором оренди земельної ділянки" різняться змістовим наповненням, а також можуть відрізнятися у часі, про що зазначено і у мотивувальних частинах постанов від 19 лютого 2014 року у справі N 0426/14068/2012 (провадження N 6-162цс13) та від 13 червня 2016 року у справі N 570/3056/15-ц (провадження N 6-643цс16). У ЦК України передбачено як визначення строку, так і початку перебігу строку та його закінчення. Статтею 252 ЦК України вказано, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 253 ЦК України). Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина перша статті 254 ЦК України). Переважна більшість правовідносин, які урегульовані нормами цивільного законодавства, є відносинами, у яких забезпечується правомірна поведінка їх суб`єктів та нормальна реалізація ними суб`єктивних прав і виконання суб`єктивних обов`язків. Тому і строки у таких правовідносинах є строками здійснення суб`єктивних цивільних прав та виконання обов`язків. Це загальне правило закріплено у статті 631 ЦК України, зокрема що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Разом з тим у частині третій вказаної статті обумовлено, що сторони можуть установити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Момент укладення договору передбачений у статті 640 ЦК України і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства. Можна зробити висновок, що сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства. Отже, для визначення початку перебігу та закінчення строку дії саме цього договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Такі висновки щодо набрання чинності договором оренди земельної ділянки зроблено у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі N 570/3056/15-ц (провадження N 6-643цс16), у мотивувальній частині якої міститься роз`яснення аналогічного розуміння правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 19 лютого 2014 року у справі N 0426/14068/2012 (провадження N 6-162цс13). Метою укладення будь-якого цивільного правочину є отримання певних правових наслідків через реалізацію сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Правочин, укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, є фіктивним. Разом з тим реалізувати свої суб`єктивні права та обов`язки сторони договору оренди земельної ділянки можуть лише після державної реєстрації такого договору. Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України, у редакції, яка була чинною як на час укладення договору оренди земельної ділянки, так і на момент його державної реєстрації, визначено момент, коли договір, який підлягав державній реєстрації, є укладеним, а саме: договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (частина друга статті 631 ЦК України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини третьої статті 640 ЦК України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше, відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України. У постановах від 07 червня 2017 року у справі N 634/769/15-ц (провадження N 6-872цс17), від 18 січня 2017 року у справі N 532/129/16-ц (провадження N 6-2777цс16) та від 13 грудня 2013 року у справі N 1106/2791/2012 (провадження N 6-127цс13) Верховний Суд України звернув увагу на ситуацію, коли у договорах оренди сторони не вказали календарного терміну початку перебігу строку договору оренди, однак зауважили, що договір набирає чинності з моменту його державної реєстрації. У цих постановах Верховний Суд України зробив висновок, що моментом початку строку дії договору є саме набрання ним чинності. У постанові від 19 лютого 2014 року у справі N 0426/14068/2012 (провадження N 6-162цс13) Верховний Суд України зробив висновок, що моментом укладення договору оренди земельної ділянки є момент, коли сторони, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами. Однак указав, що цивільні права та обов`язки, тобто чинність, договір набуває після його державної реєстрації. Стаття 31 ЗУ «Про оренду землі» регулює питання припинення договору оренди землі, а саме договір оренди землі припиняється в разі: - закінчення строку, на який його було укладено; - викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; - поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; - смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; - ліквідації юридичної особи - орендаря; - відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; - набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; - припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї зі сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 ЗК України. А тому доводи позивача, що дії відповідача, мали ознаки зловживання, були спрямовані на збільшення строку дії договору оренди землі від 20.03.2017 року в односторонньому порядку без згоди позивача, що є істотним порушенням умов договору оренди землі, ґрунтуються на припущеннях. Інших обставин, які б свідчили про наявність підстав для дострокового припинення договору оренди земельної ділянки відповідно до статті 31 ЗУ «Про оренду землі» , позивачем не зазначено та судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини у справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Згідно з п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed