Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08 листопада 2018 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей двійнят [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Припинили спільне проживання через різність характерів та поглядів на шлюб та сім`ю. Шлюбні відносини не підтримують. Вважає, що збереження сім`ї неможливе за формального її існування, а тому просить суд шлюб розірвати, залишити їй прізвище " [PERSON] " та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка в поданій заяві просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала (вх. №4741/22-вх 30.09.2022). Відповідач також у своїй заяві позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу визнав, просив справу слухати в його відсутність, строк на примирення не потрібен (вх. №5018/22-вх 17.10.2022). Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 08 листопада 2018 року Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 1279); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 08 листопада 2018 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 3). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, виданих Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) серії [NUMBER] та серії [NUMBER] 17 січня 2020 року на підставі актових записів № 122 та № 121, відповідно (а.с.11-12). Шлюбні відносини між подружжям припинені через різність характерів та поглядів на життя. Спільне господарство не ведеться. Сім`я розпалася остаточно та існує формально. Сторони проживають окремо. Позивачка перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особи та проживає разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] , відповідач зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . Спорів про поділ майна та місце проживання спільних дітей між сторонами на час розгляду справи не існує. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сім`ю та наполягали на розірванні шлюбу. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України\~позивачка має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". Згідно з ч. 3\~ст. 7 Закону України "Про судовий збір"\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті. За такого, з відповідача на користь позивачки має бути стягнуто судовий збір у розмірі 496,20 грн, з державного бюджету має бути повернуто позивачці судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Outcome: approved