Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказує, що він та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, в яких народилась одна дитина: донька [PERSON] , [INFO] . Малолтіня дитина проживає разом із батьком, а відповідачка у свою чергу залишила сім`ю, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги на неї не надає. На підставі викладеного позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , 2018 р.н. Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав письмову заяву в якій підтвердив обставини викладені в позові, просив його задовольнити та розглядати справу у його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, однак подала суду належним чином посвідчену заяву, у якій вказує про можливість розгляду справи без її участі, не заперечує відносно задоволення позовних вимог про позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки, наслідки яких їй зрозумілі. Представник третьої особи органу опіки та піклування в судове засіданні не з`явився, однак надав заяву в якій просив слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував, про що свідчить відповідний висновок, який долучений до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, у яких [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.10.2020 року. Батьками дитини у свідоцтві про народження записані позивач і відповідачка. Позивач проживає та зареєстрований у [ADDRESS] разом зі своїми батьками: матір`ю [PERSON] , 1955 р.н., батьком [PERSON] , 1951 р.н. та донькою [PERSON] , 2018 р.н., про що свідчить довідка про склад сім`ї та проживання №308 від 11.08.2022 року, яка видана Королівською селищною радою. Рішенням виконавчого комітету Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області №98 від 02.09.2022 року вирішено визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , який зареєстрований у [ADDRESS] . Вказане рішення прийнято у зв`язку із свідомим ухиленням відповідачки [PERSON] від виховання доньки, вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі: не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…». Зокрема відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її психічний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти , готувати її до самостійного життя. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідачка жодного з покладеного законом на батьків обов`язків не виконує, хоча дитина за своїм віком потребує цього. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою передбаченою п.2 ч. 1 ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідачка впродовж тривалого часу вихованням малолітньої доньки не займається, не виявляє інтересу до її життя, не виявляє бажання до спілкування з нею. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно своєї малолітньої дитини [PERSON] , 2018 р.н., наданого Королівською селищною радою Закарпатської області (долучено до матеріалів справи), відповідачка проживає окремо від дитини, самоусунулась від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню доньки, що свідчить про невиконання нею своїх батьківських обов`язків відносно дитини. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Тому, на підставі вищенаведеного, суд вважає, що з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, відповідачку [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , 2018 р.н. Крім того, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Позивач у своїх вимогах просить суд стягувати із відповідачки на його користь щомісячно по 2000,00 грн. аліментів на утримання доньки [PERSON] , 2018 року, аж до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Суд вважає, що відповідачка [PERSON] зобов`язана надавати матеріальну допомогу дитині у розмірі по 2000,00 грн. щомісячно. Така сума щомісячних платежів буде мінімально відповідати інтересам дитини для підтримання рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку нашої дитини. У відповідності до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При цьому, суд виходить і з того, що як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачки слід стягнути судовий збір на користь держави. На підставі ст.164, 182 СК України,

Outcome: approved