Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. Позов обґрунтовує тим, що між ПАТ «Черкаське хімволокно», в особі директора відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, 01.08.2012 року був укладений Договір № 933 про постачання теплової енергії в гарячій воді, який відповідно до його п.10.4 вважається щорічно пролонгованим з дня спливу попереднього строку його дії на наступний річний строк, якщо за місяць до закінчення строку дії договору від жодної зі сторін не надійшло до іншої сторони заяви про його припинення. Жодних заяв про розірвання Договору за спірний період від відповідача не надходило. Рішенням Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» від 20.04.2018 року змінено тип та найменування позивача з Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» на Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно». Згідно із п.1.1 вищевказаного договору позивач зобов`язався постачати відповідачу теплову енергію, а відповідач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором. Постачання теплової енергії здійснювалось за адресою, вказаною у додатку №1 до договору. Розділом 6 договору передбачено порядок розрахунків за теплову енергію. В пункті 6.1 договору зазначено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Від відповідача не надходило жодних скарг, претензій чи заперечень щодо кількості, якості та вартості отриманої теплової енергії, щодо суми боргу тощо. А це значить, як вважає позивач, він поставив відповідачу теплову енергію вчасно, якісно та в повному обсязі. Відповідач, порушивши порядок розрахунків за теплову енергію (розділ 6 договору) та умови договору, не повністю оплатив за спожиту теплову енергію. За період листопада-грудня 2018 року включно, позивачем було відпущено відповідачу теплової енергії згідно рахунків-фактур №3752, №4574 за договором №933 від 01.08.2012 року по тарифам, встановленим НКРЕКП 9,45 Гкал на загальну суму 11888,17 грн. У лютому 2020 року позивачем було зроблено перерахунок-донарахування за теплову енергію, поставлену за період з 28.10.2018 по грудень 2018 включно на підставі підпункту 2 пункту 2 постанови НКРЕКП України від 17.12.2019 № 2884. З урахуванням перерахунку за листопад-грудень 2018 року включно, та оплат здійснених відповідачем, заборгованість відповідача за отриману теплову енергію на час подачі позову до суду складає 5196,28 грн. за спірний період. Тобто, 18040,58 гр.-11888,17 грн. = 6152,41 грн. донарахування, але враховуючи оплати, якими частково сплачено суму донарахування, борг складає саме 5196,28 грн. Тариф 1590,88 грн. за 1 Гкал встановлений на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №3225 від 29.12.2015 року. Тариф 1048,34 грн. за 1 Гкал встановлений на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №404 від 14.06.2018 року. Згідно з п. 3.2.2 договору споживач (відповідач) зобов`язаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором. Відповідно до підпункту 2 пункту 2 постанови НКРЕКП України від 17.12.2019 року №2884 «Про накладення штрафу на ПРАТ «Черкаське хімволокно» за порушення Ліцензійних умов з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, необхідності усунення порушень та здійснення заходів державного регулювання ПРАТ «Черкаське хімволокно»» зобов`язане до 01 квітня 2020р. здійснити перерахунок за категоріями «бюджетні установи», «інші споживачі», «релігійні організації» не донарахованих коштів за спожиту теплову енергію за період з 28 жовтня по 31 грудня 2018 року. Таким чином, як вказує позивач, відповідачу проведено донарахування різниці вартості спожитої теплової енергії за тарифами, встановленими постановою НКРЕКП №\~3225 від 29.12.2015 р. (зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 27.02.2018р. № 239) і тарифами, встановленими постановою НКРЕКП №\~404 від 14.06.2018р. Позивач зауважує, що тариф (ціна) на теплову енергію, яку він постачає за договором відповідачу є державною регульованою ціною, яка запроваджується органом виконавчої влади, відповідно до його повноважень у встановленому законодавством порядку і не є предметом узгодження між сторонами договору (ч. 3 ст. 189, ст. 191 Господарського кодексу України). Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» передбачено, що державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін (ч. 3 ст. 12 Закону про ціни). Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі «Регулятор / НКРЕКП»), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~ Згідно із ст. 3 ч. 2 п. 2 - 3 Закону Регулятор здійснює державне регулювання шляхом ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг та формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом. Згідно ст. 3 ч. 3 п. 6 Закону основними завданнями Регулятора є реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом, та змінює їх за результатами перевірки або моніторингу. Абзацом 7 ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що до повноважень НКРЕКП належить, серед іншого, встановлення тарифів на теплову енергію суб`єктам природних монополій у сфері теплопостачання, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими (ч. 2 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання»). Як зазначено у позові, позивач має статус суб`єкта природної монополії та провадить діяльність, ліцензування якої здійснює НКРЕКП (див. інформацію на офіційному сайті НКРЕКП за посиланнямhttp://www.nerc.gov.ua/data/filearch/litsenziini_reestry/reestr_monopol_teplo-vodo.pdf). \~ \~ \~ \~ \~В абз.\~2\~ч.\~1\~ст.\~10\~Закону України\~«Про природні\~монополії» зазначено,\~що суб`єкти\~природних монополій\~зобов`язані дотримуватися, зокрема, встановленого порядку ціноутворення, а також інших умов та правил здійснення підприємницької діяльності, визначених у ліцензіях на здійснення підприємницької діяльності у сферах природних монополій. Предметом державного\~регулювання діяльності\~суб`єктів\~природних монополій\~згідно із\~Законом про\~монополії є в тому числі і ціни (тарифи) на товари, що виробляються / реалізуються суб`єктами природних монополій (абз. 1, 2 ст. 8 Закону про монополії). Частиною 9 ст. 14 Закону передбачено, що рішення (постанови, розпорядження) Регулятора / НКРЕКП є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг. В п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону зафіксовано, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор /НКРЕКП, серед іншого, приймає обов`язкові до виконання рішення (постанови, розпорядження) з питань, що належать до його компетенції (п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону). Під час здійснення державного контролю Регулятор / НКРЕКП має право приймати обов`язкові до виконання суб`єктом господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, рішення (п. 5 ч. 4 ст. 19 Закону). Згідно із п. 7 ч. 4 ст. 19 Закону НКРЕКП вправі за результатами перевірки або моніторингу приймати рішення про встановлення (зміну) тарифів на товари (послуги) суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно із ч. 15 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається. Тарифи на теплову енергію не можуть бути іншими, ніж ті, які були встановлені на відповідний період уповноваженим органом у порядку, визначеному чинним законодавством України. Позивач вважає, що відповідач фактично спожив теплову енергію за тарифом, що є нижчим від економічно обґрунтованого тарифу, встановленого на листопад - грудня 2018 року, тому обов`язок по сплаті різниці лежить на відповідачеві. Отже, враховуючи положення п. 1.1, 6.1, 10.3,10.4 договору, ч. 9 ст. 14, п. п.1, 13 ч. 1 ст. 17, п. 7 ч. 4 ст. 19 Закону, а також інші вищезазначені приписи чинного законодавства України, що здійснене позивачем у лютому 2020 року донарахування за поставлену відповідачу теплову енергію у період з листопада-грудня 2018 року позивач проводив виключно у порядку, встановленому договором та чинним законодавством України, та за тими тарифами на теплову енергію, які встановлені обов`язковими до виконання Постановами НКРЕКП. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Заходи досудового врегулювання спору здійснювались у вигляді телефонних дзвінків з вимогою оплатити заборгованість. Відповідач не повністю оплатив всі суми нарахувань за договором, тому виникла не оплачена заборгованість перед позивачем на час подання позову. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за поставлену теплову енергію у розмірі 5196,28 грн., а також судовий збір в розмірі 2\~481,00 грн. Ухвалою суду від 17.02.2022 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Відповідачем подано відзив на позов, датований 18.05.2022 року., за яким просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що 01.08.2012 року між сторонами був укладений договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №933. Споживачем належним чином виконувалися вісі умови договору протягом всього строку його дії, зокрема, дотримувався порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, передбачені договором. Жодних письмових повідомлень про зміну тарифів, згідно умов договору протягом листопада-грудня 2018 року він як споживач не отримував. Вважає, що матеріали позовної заяви не містять належних та допустимих доказів у розмірі ЦПК України про наявність станом на сьогоднішній день заборгованості відповідача за листопад-грудень 2018 року перед позивачем з оплати за поставлену теплову енергію. Також вважає, що рішення Національної комісії що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 17.12.2019 року №2884 «Про накладання штрафу на ПрАТ «Черкаське хімволокно» за порушення Ліцензійних умов з виробництва, ліцензійних умов з транспортування, ліцензійних умов з постачання теплової енергії, необхідність усунення порушень та здійснення заходів державного регулювання є обов`язковим виключно для позивача. Також, 20.05.2022 року до суду надійшла заява відповідача про застосування строку позовної давності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. просив задовольнити їх повністю. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. виходячи з наступного. Судом встановлено, що встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Черкаське хімволокно», в особі директора відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» з однієї сторони, та фізичною особою [PERSON] , з другої сторони, 01.08.2012 року був укладений договір №\~933 про постачання теплової енергії в гарячій воді. Згідно із п.1.1 вищевказаного договору позивач зобов`язався постачати відповідачу теплову енергію, а відповідач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором. Як вбачається з додатку №1 до договору, постачання теплової енергії здійснюється в салон магазин, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який на праві приватної власності належить [PERSON] . Згідно із п. 3.2.2 договору споживач, яким є відповідач по справі, зобов`язаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором. Відповідно до п.10.1 договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2012 року. Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку , на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття відповідного рішення судом; ліквідації сторін; договір може бути розірваний у разі відсутності оплати за використану теплову енергію у встановлені п.6.2 договору терміни (п.10.2 договору). Пунктом 10.4 договору передбачено, що договір вважається щорічно пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Крім того, розділом 6 договору передбачено порядок розрахунків за теплову енергію. В пункті 6.1 договору зазначено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунки здійснюються шляхом перерахування на поточний рахунок енергопостачальної організації коштів згідно додатку 1 (показань приладу обліку) не пізніше 10 (десятого) числа наступного за розрахунковим місяця (п.6.2 договору) Також п.3.2.5 договору передбачено, що споживач зобов`язаний письмово сповіщати енергопостачальну організацію (позивач по справі), зокрема, - про зміну власного найменування, організаційно-правової форми, місцезнаходження, банківські реквізити тощо, а також про зміну користувачів приміщень та теплових мереж споживача (субспоживачів) не пізніше 5 днів з моменту настання зазначених подій. Під час розгляду справи встановлено, що жодних заяв за спірний період про розірвання договору від відповідача до позивача не надходило. Крім того, рішенням Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» від 20.04.2018 року змінено тип та найменування позивача з Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» на Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно». Беззаперечним є той факт, що позивач є підприємством, на яке покладено обов`язок щодо забезпечення тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності, що підтверджується ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.11.2012 № 374 (переоформлено рішенням від 29.12.2016 № 2444). Крім того, під час розгляду справи встановлено, що від відповідача не надходило жодних скарг, претензій чи заперечень щодо кількості, якості та вартості отриманої теплової енергії, щодо суми боргу тощо, що свідчить про те, що позивач поставив відповідачу теплову енергію вчасно, якісно та в повному обсязі. Так, на офіційному веб-сайті НКРЕКП оприлюднено 23.12.2019 постанову 17.12.2019 № 2884 "Про накладення штрафу на ПрАТ Черкаське хімволокно за порушення Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування, Ліцензійних умов з постачання теплової енергії, необхідність усунення порушень та здійснення заходів державного регулювання". Постанову складено за результатами відкритого слухання Актів планової перевірки від 02 грудня 2019 року № 427, № 428 та № 429, накладено на ПрАТ Черкаське хімволокно штрафи і предписано в термін до 01 квітня 2020 року здійснити перерахунок за категоріями споживачів бюджетні організації, інші споживачі, релігійні організації недонарахованих коштів за спожиту теплову енергію за період з 28 жовтня 2018 року по 31 грудня 2018 року, про що повідомити НКРЕКП з наданням підтверджуючих документів протягом 15 днів з дня закінчення терміну виконання. Посилання на вказану постанову № 2884 міститься у направленому відповідачу рахункові-фактурі № 1047 від 29.02.2020 року. Як вбачається з рахункуфактури №1047 від 29.02.2020 року відповідачу було донараховано 6152,41 грн. (18040,58 грн.-11888,17 грн.) Таким чином відповідачу проведено донарахування різниці вартості спожитої теплової енергії за тарифами, встановленими постановою НКРЕКП №3225 від 29.12.2015 року (зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 27.02.2018 року №239) і тарифами, встановленими постановою НКРЕКП №404 від 14.06.2018 року. Враховуючи часткові оплати, які були здійсненні відповідачем, його заборгованість, згідно картки рахунку №361 за 29.02.2020 року по 15.06.2021 року становить 5196,28 грн., які й просить стягнути представник позивача. Як встановлено судом, спір між сторонами виник через донарахування позивачем відповідачу у лютому 2020 вартості теплової енергії за іншою чинною постановою НКРЕКП, ніж та, яку було застосовано позивачем у листопаді-грудні 2018. Згідно затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715/2014 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, НКРЕКП є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України. Комісія, зокрема, встановлює тарифи на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС та когенераційних установках і установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії; тарифи на комунальні послуги для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП. Рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями. Рішення НКРЕКП, прийняті у межах її повноважень, обов`язкові до виконання суб`єктами природних монополій. Рішення НКРЕКП можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку. Рішення НКРЕКП, які є нормативно-правовими актами, підлягають обов`язковій державній реєстрації в установленому законодавством порядку, за винятком рішень з питань установлення цін та тарифів (крім установлення цін та тарифів для населення) та рішень з питань функціонування оптового ринку електричної енергії. Доказів скасування постанов НКРЕКП України щодо встановлення тарифів, які застосовує позивач у відносинах із відповідачем в межах виконання умов Договору № 933 від 01.08.2012 у справу не подано. Позивач є суб`єктом природних монополій з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, інформація про що занесена до Зведеного переліку суб`єктів природних монополій, розміщеного на офіційному сайті Антимонопольного комітету України в мережі Інтернет за адресою: https://amcu.gov.ua/zvedenij-perelik-subyektiv-prirodnih-monopolij. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» (надалі «Закон про ціни») передбачено, що державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін (ч. 3 ст. 12 Закону про ціни). Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII (надалі - Закон) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятор/ НКРЕКП), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 3 ч. 2 п. 2-3 Закону Регулятор здійснює державне регулювання шляхом ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг та формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом. Згідно ст. 3 ч. 3 п. 6 Закону основними завданнями Регулятора є реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг. У відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом, та змінює їх за результатами перевірки або моніторингу. Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 №1198 споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно п. 3.2.2 Договору Споживач зобов`язаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором. Згідно п. 1.1. Договору відповідач зобов`язаний оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. Умовами договору № 933 від 01.08.2012 року ціна договору не регулюється, сторонами узгоджено, що вона визначається за встановленими тарифами (п.1.1). Затверджені постановами НКРЕКП тарифи на теплопостачання є обов`язковими для виконання ПрАТ "Черкаське хімволокно". Тому зі свого боку відповідач, як споживач, повинен оплачувати спожиті ним послуги теплопостачання виключно за тарифами, які затверджуються постановами НКРЕКП і не регулюються договором від 01.08.2012 № 933. Разом з тим, заперечуючи проти позову, відповідач подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначив про те, що відповідачем виставлено позивачу рахунок-фактуру № 3752 від 27.11.2018 за спожиту теплову енергію у листопаді 2018 року та виставлено рахунок-фактуру № 4574 від 20.12.2018 року за спожиту теплову енергію у грудні 2018 року. Станом на 21.01.2022 року - день подання позивачем позову до суду трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення боргу за постачання теплової енергії за період листопад 2018 року - грудень 2018 року сплив, оскільки позивач мав можливість своєчасно звернутися до суду в межах позовної давності. Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності щодо пред`явлення вимогу про стягнення боргу за поставлену теплову енергію за період листопад 2018 року грудня 2018 року. Враховуючи указане клопотання суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України\~ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції / пункт 1 статті 32 Конвенції/ наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникати переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись, у разі прийняття рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» / судове рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти російської федерації а.570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 року у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства п.51. Вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно пов`язані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються в часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а відтак ефективному поновленню порушеного права. Встановлення строку позовної давності також сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками. Судом встановлено, що спір між сторонами виник через донарахування позивачем відповідачу у лютому 2020 вартості теплової енергії за іншою чинною постановою НКРЕКП, ніж та, яку було застосовано позивачем у листопаді-грудні 2018. У лютому 2020 року позивачу було донараховано 6152,41 грн., про що зазначено рахунку-фактурі №1047 від 29.02.2020 року. Із позовом про стягнення такого нарахування позивач звернувся до суду 24.01.2022 року (вхідний 2347/22), тобто в межах трирічного строку позовної давності. Крім того, слід зазначити, що відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби СОVID-19» від 30березня 2020 року №540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно із постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який діє по теперішній час, а тому позовна давність на території України подовжується на строк дії карантину. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX тобто, з 02 квітня 2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період карантину. З таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений при подачі позову у розмірі 2481грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved