Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути аліменти з відповідача на його утримання як повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 3000 грн., щомісячно, починаючи з моменту подачі позову і до закінчення ним навчального закладу або досягненням 23 років. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що його мати [PERSON] померла [INFO] . З того часу він постійно проживає з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] . Бабуся [PERSON] за рішенням Київського районного суду м.Харкова від 26.02.2020 року призначена його піклувальником, але у зв`язку з тим, що Харківський апеляційний суд за скаргою [PERSON] скасував рішення суду першої інстанції в частині позбавлення батьківських прав, у призначенні бабусі державної допомоги на його утримані було відмовлено. З батька були стягнуті аліменти. Батько мешкає окремо. Станом на 01.03.2021 року його заборгованість складає 18 966 грн. Добровільно допомогу не надає. Вказав, що його постійно утримують бабуся та дідусь, вони сплачують навчання, одяг, лікування. Зазначив, що дуже часто хворіє. Також навчається в Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» на денній формі навчання та не має змоги у зв`язку зі станом здоров`я влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Крім того, в 2020 році бабуся сплатила за його навчання 13 000 грн. згідно з договором про надання освітніх послуг. Враховуючи викладене, звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харків від 21 вересня 2021 року ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд задовольнити його позов у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи шляхом надсилання судової повістки, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що обов`язковою явка сторін у судове засідання не визнавалась. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України). Крім того, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16. Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 (надалі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України. Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 передбачено, що дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України. Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи. Таким чином, норми ЦПК України щодо строків розгляду справи не узгоджуються з нормами Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка є частиною національного законодавства і має пріоритет над національним законодавством, та із практикою Європейського суду з прав людини, яку суди мають використовувати як джерело права при вирішенні спорів. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи/заяви має формувати суд, який розглядає справу/заяву. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, розгляду заяви, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, держави (ст. 2 ЦПК України). Тому, суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України"), тим паче, коли вони стосуються інтересів дитини. Крім того, у відповідності до ст. 212 ЦПК України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи. Суд роз`яснює, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбних відносинах. [INFO] у них народився син [PERSON] . Мати позивача [PERSON] померла [INFO] . Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , що також, підтверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 26.02.2020 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей ХМР про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном, стягнення аліментів- задоволено. Позбавлено батьківських прав [PERSON] . Призначено [PERSON] піклувальником над неповнолітнім онуком [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , 2033 р.н. в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.09.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Постановою Харківського апеляційного суду від 18.06.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Київського районного суду м.Харкова від 26.02.2020 року в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] скасовано. В задоволенні позову в цій частині -відмовлено. [PERSON] проживає разом з дідусем та бабусею за адресою: [ADDRESS] . З довідки №66-04-320/275 від 26.08.2021 року Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» вбачається, що [PERSON] є студентом другого курсу денної форми навчання, освітнього рівня «бакалавр», який навчається за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки» за освітньою програмою «Комп`ютерні науки» групи КН-320б, факультету Комп`ютерних наук і програмної інженерії Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», вищого навчального закладу IV рівня акредитації. Зарахований на перший курс денної форми навчання з 01.10.2020 року згідно наказу про зарахування №1528 СТ від 07.09.2020 року. Форма сплати за начання-держбюджетна. Термін навчання - 01.10.2020-30.06.2024 р.р. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток. Згідно ст. 28 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на освіту. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч.1 ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч.1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом встановлено, що [PERSON] у зв`язку з навчанням, потребує матеріальної допомоги для організації нормальних умов свого життя та навчання (проїзд, харчування, одяг, придбання підручників тощо). Відповідач мешкає окремо, матеріальну допомогу у період навчання сину не надає. При визначенні розміру аліментів, відповідно до вимог ст.ст. 182, 200 СК України, судом враховано матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставини. Законом не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітню дочку, сина. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. При цьому, в судовому засіданні встановлено, що відповідач є працездатною особою, є фізично здоровою особою, відомості про наявність інших дітей або непрацездатних дружини, батьків в матеріалах справи не містять. Обставини, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на період навчання [PERSON] саме у такому розмірі, матеріали справи не містять. З врахуванням наведеного, приймаючи наявність у [PERSON] можливості утримувати сина, наявність якої відповідачем спростована не була, а також

Outcome: approved