Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач за первісним позовом) звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач за первісним позовом), в якому просив суд визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] ) [INFO] , разом з батьком [PERSON] та встановити спілкування батьків з малолітньою донькою за наступним графіком: - з матір`ю [PERSON] в перший тиждень кожного місяця з 18:00 год. понеділка до 09:00 год. вівторка, та з 18:00 год. п`ятниці до 09:00 год. наступного понеділка, а також в другий тиждень кожного місяця з 18:00 год. четверга до 09:00 год. п`ятниці; - в інші дні з батьком [PERSON] ; - в день народження [PERSON] з одним із батьків по черзі через рік з 18:00 год. дня напередодні до 09:00 год. дня, який настає за днем народження; - в дні народження одного з батьків з 18:00 год. дня напередодні до 09:00 год. дня, який настає за таким днем народження; - в святкові та неробочі дні нового року, Різдва та Великодня з одним з батьків по черзі через рік з 18:00 год. дня напередодні до 09:00 год. дня, який настає за святковим та неробочим днем. Інші державні святкові та неробочі дні (Міжнародний жіночий день, день Перемоги, Трійця, день Конституції України, день Незалежності України, день Захисників України та інші) згідно загального графіка; - в чергові канікули у навчальному закладі порівну між обома батьків по черзі: першу половину відповідного періоду з матір`ю [PERSON] , а другу половину з батьком [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася спільна донька [PERSON] , після чого 23 березня 2016 року вони офіційно зареєстрували шлюб. Після укладення шлюбу, сторони проживали у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належить батьку [PERSON] . Починаючи з 2018 року спільна дитина сторін [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад НВК «Міжнародний ліцей МАУП», який розташований неподалік квартири за вищевказаною адресою. Позивач стверджує, що дитина звикла до даного закладу, де у неї склались дружні стосунки з іншими дітками. У 2019 році сімейні стосунки між [PERSON] та [PERSON] значно погіршились, у зв`язку із чим [PERSON] 03 вересня 2019 року звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Спільна донька сторін з травня до вересня 2019 року більшість часу проживала разом з батьком [PERSON] , який періодично відвозив її на зустрічі з матір`ю [PERSON] , оскільки після погіршення стосунків вона переїхала проживати в квартиру свого батька, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з 29 серпня 2019 року дитина почала проживати разом з матір`ю в квартирі її батька за вищевказаною адресою. В подальшому [PERSON] почала шантажувати [PERSON] майновими питаннями взамін на зустріч останнього з їхньою спільною донькою. Одного дня, приїхавши за адресою місця проживання [PERSON] задля зустрічі з дитиною, між сторонами виникла конфліктна ситуація, оскільки двері в квартирі ніхто не відчинив та не відповідав на телефонні дзвінки, що стало підставою для звернення [PERSON] до правоохоронних органів з заявою про вчинення [PERSON] перешкод у його спілкуванні з донькою. У зв`язку із цим, він звернувся з відповідною заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації для видачі розпорядження про визначення місця проживання малолітньої дитини. Задля врегулювання спору мирним шляхом, на спільних зустрічах у Службі у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] запропонував [PERSON] проект договору, за умовами якого визначалась чітка черговість їхніх зустрічей з дитиною, одночасно в даному проекті зазначалось, що усі додаткові витрати на дитину покладають на батька, однак [PERSON] з даною пропозицією не погодилась. На підставі вищевикладеного, позивач за первісним позовом змушений був звернутись з даним позовом до суду та просить визначити місце проживання малолітньої доньки разом з батьком та встановити порядок спілкування батьків з нею. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року дану справу передано до Дарницького районного суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, одночасно даною ухвалою залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, зобов`язано надати письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. У травні 2020 року відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, у якій вона просить суд визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 30 000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після чого спільна донька сторін почала проживати разом з [PERSON] за адресою місця проживання її батьків: [ADDRESS] . Протягом другого півріччя 2019 року та першого півріччя 2020 року за попередньою домовленістю між [PERSON] та [PERSON] дитина перебувала в останнього у зручний час та дні для нього. Однак, усі зустрічі [PERSON] використовував задля налаштування дитини проти матері, у зв`язку із чим за ініціативою [PERSON] було проведено психологічне дослідження дитини, у висновку якого зазначено: присутня емоційна нестабільність у поведінці дитини по відношенню до батька, яку психолог пов`язав з постійним переміщенням дитини між батьками. [PERSON] зазначає, що категорично не погоджується з первісним позовом, у зв`язку з тим, що у разі його задоволення судом спілкування матері та доньки буде обмеженим. 08 вересня 2019 року між сторонами виник конфлікт, так як [PERSON] без згоди [PERSON] забрав доньку та відвіз її проживати до своєї матері в Хмельницьку область. Після тривалих перемовин та звернень до праовоохоронних органів, дитину 21 жовтня 2019 року було повернуто до Києва в садочок, про що була повідомлена [PERSON] . Під час перебування у шлюбних стосунках між сторонами виникали непорозуміння через постійні ревнощі [PERSON] , у зв`язку із чим ним було подано позов до суду про розірвання шлюбу. Задля збереження сім`ї та заради дитини [PERSON] подавала заяву з проханням надати строк для примирення сторін, однак оскільки примирення між сторонами не відбулося, шлюб було розірвано. Після припинення подружніх відносин сторони не дійшли згоди щодо місця проживання малолітньої дитини. У зустрічному позові [PERSON] вказує, що має вільний графік роботи, що у свою чергу дозволяє їй приділяти належну увагу донечці, а також займатися з нею підготовкою до школи, проводити час разом та піклуватися про неї. У зв`язку з тим, що дитина не має зареєстрованого місця проживання батьками позивача за зустрічним позовом надано нотаріально посвідчену заяву щодо згоди на реєстрацію місця проживання [PERSON] у їх квартирі, а також згоду на переобладнання квартири в інтересах дитини. Також [PERSON] , діючи в інтересах дитини та виконуючи свій батьківський обов`язок щодо забезпечення права дитини для її повного і гармонійного фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, здійснила спроби укладення цивільно-правових угод з центрами розвитку дитини, а також здійснено попередню домовленість з репетиторами французької та англійської мови. На підставі вищевикладеного, [PERSON] вважає, що найкращим місцем проживання для малолітньої доньки [PERSON] буде проживання разом з матір`ю, яка має змогу забезпечити нормальний рівень життя своєї дитини. Крім того, наміру чинити перешкоди для [PERSON] у побаченнях та спілкуванні з дитиною у неї немає, задля того щоб дитина не відчувала себе позбавленою піклування рідного батька. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення аліментів позивач зазначає наступне. [PERSON] є матеріально-забезпеченою особою. Зокрема, він є власником та займає посаду директора у ТОВ «Укміт», а також є власником компанії «Asiaexim limited», яка зареєстрована у Китайській Народній Республіці. Також, за ним зареєстроване ФОП « [PERSON] » метою якого є - отримання прибутків. Однак, матеріальним забезпеченням власної доньки [PERSON] особливо не переймається. Протягом останнього року, декілька разів ним були зроблені перекази грошових коштів на ім`я [PERSON] у розмірі 15 000,00 грн. На думку [PERSON] , вищевказана сума грошових коштів для забезпечення потреб дитини є незначною, оскільки у [PERSON] на утриманні інших осіб немає, законним опікуном будь кого з родичів він не являється, аліментів для інших осіб не сплачує, а тому сума аліментів на утримання доньки для забезпечення її потреб на її думку складає 30 000,00 грн., яку вона і просить стягнути. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року прийнято зустрічний позов до розгляду разом з первісним, залучено до участі у справі у якості третьої особи за зустрічним позовом, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, об`єднано його в одне провадження з первісним та призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні. 01 червня 2020 року від представника відповідача за первісним позовом засобами поштового зв`язку надійшов відзив, у якому останній просив відмовити в задоволенні первісних позовних вимог з підстав викладених у відзиві. 04 червня 2020 року позивачем за первісним позовом подано заяву про забезпечення позову, у задоволенні якої ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року відмовлено, а постановою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року скасовано. Зобов`язано [PERSON] на час розгляду справи не чинити [PERSON] перешкоди у здійсненні рівних прав щодо дитини та у спілкуванні з дитиною [PERSON] . В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 23 вересня 2020 року, представником відповідача за зустрічним позовом подано клопотання про поновлення строків на подачу відзиву та відзив на зустрічну позовну заяву, які були розглянуті судом та долучені до матеріалів справи. Ухвалами суду від 23 вересня 2020 року витребувано належним чином завірену інформацію у: Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України; Державної податкової служби України; Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»; Акціонерного товариства «Універсал Банк»; Державної фіскальної служби України; Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль»; Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». На виконання вимог вищевказаної ухвали суду від 23 вересня 2020 року до суду надійшла належним чином витребувана інформація з: 06 листопада 2020 року Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України; 09 листопада 2020 року Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль»; 10 листопада 2020 року та 30 листопада 2020 року Акціонерного товариства «Універсал Банк»; 16 листопада 2020 року та 16 січня 2021 року Державної податкової служби України; 04 січня 2021 року та 25 січня 2021 року Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК». 23 березня 2021 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації надійшов висновок про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] та акт обстеження умов проживання. В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 31 березня 2021 року, представником позивача за первісним позовом подано, а в судовому засіданні підтримано заяву про залишення первісного позову без розгляду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та встановлення порядку спілкування з нею - залишено без розгляду. Ухвалою суду від 31 березня 2021 року закрито підготовче судове засідання за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та призначено справу до розгляду по суті. Постановою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2021 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду. В підготовчому судовому засіданні за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та встановлення порядку спілкування з нею, яке відбулося 10 листопада 2011 року, представником позивача подано заяву про відкликання заяви про залишення первісного позову без розгляду, яку протокольною ухвалою суду задоволено. Ухвалою суду від 10 листопада 2021 року закрито підготовче судове засідання за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та встановлення порядку спілкування з нею та призначено справу до розгляду по суті. Одночасно, даною ухвалою витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації акт обстеження умов проживання [PERSON] 18 січня 2022 року на виконання вимог ухвали суду від 10 листопада 2021 року представником Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації на адресу суду засобами поштового зв`язку надіслано акт обстеження умов проживання [PERSON] . В судовому засіданні, яке відбулося 26 січня 2022 року, позивач за первісним позовом відмовився від позову в частині вимог про визначення місця проживання дитини з батьком. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року прийнято відмову позивача за первісним позовом [PERSON] від позову в частині вимог про визначення місця проживання дитини. Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про визначення місця проживання дитини - закрито. Ухвалою суду від 26 січня 2022 року зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку спілкування з дитиною на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Довідкою від 20 вересня 2022 року дана справа була знята з розгляду, у зв`язку з перебуванням судді Каліушка Ф.А. у нарадчій кімнаті по цивільній справі №753/18744/21. 28 листопада 2022 року представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної надіслано до суду повідомлення, про те, що виконати вимоги ухвали суду від 26 січня 2022 року не вбачається можливим, оскільки відповідач за первісним позовом разом з дитиною знаходяться за межами України, а саме у Швейцарії. В судове засідання, яке відбулося 10 листопада 2022 року, сторони не з`явились, однак в матеріалах справи міститься клопотання представника відповідача за первісним позовом про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника. Також, в матеріалах справи містяться заяви представників третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної та Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про розгляд справи без участі їх представників. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши під час судових засідань пояснення сторін по справі, а також їх представників, повно та всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] та позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 3 ст. 12, чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народилась спільна дитина - [PERSON] . 23 березня 2019 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року було розірвано. Після шлюбних відносин між сторонами, спільна донька - [PERSON] залишилась проживати разом із матір`ю в квартирі її батьків, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Так, починаючи з серпня 2019 року стосунки між сторонами погіршились та відповідач за первісним позовом почала чинити [PERSON] перешкоди у спілкуванні з донькою, а саме не дозволяла бачитись з дитиною та ігнорувала телефонні дзвінки. У вересні 2019 року [PERSON] звернувся з заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації для видачі розпорядження про визначення місця проживання малолітньої дитини. Задля врегулювати питання щодо місця проживання дитини та графіку спілкування з нею між батьками, [PERSON] запропонував [PERSON] проект договору, за умовами якого визначалась їх чітка черговість зустрічей з дитиною, а також те, що всі додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] покладає на себе, однак [PERSON] дану пропозицію відкинула. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України (далі по тексту - СК України). Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1995 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Згідно чч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Згідно положень ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. За змістом ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. В преамбулі Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХН від 27.02.91 зазначено, що держави-учасниці Конвенції визнають, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до стст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Суд звертає увагу на те, що позивач за первісним позовом [PERSON] виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись із дитиною, судом не встановлено підстав для усунення його від спілкування з його донькою, а тому суд вважає, що сторонам слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного спілкування позивача з дитиною. Крім того, судом встановлено, що сторони не домовились про способи та порядок спілкування [PERSON] з донькою, внаслідок чого останній був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить встановити способи та порядок спілкування [PERSON] та його доньки - [PERSON] . В ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування [PERSON] із дитиною буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивача за первісним позовом з дитиною буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання, зокрема, батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. Так, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Судом було виконано вищевказані процесуальні дії, а саме ухвалою суду залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, одночасно зобов`язано її подати письмовий висновок щодо розв`язання спору. 28 листопада 2022 року представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації суду, надано повідомлення, щодо неможливості надати письмовий висновок про встановлення порядку спілкування [PERSON] з дитиною, оскільки останній повідомив, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану дитина разом з матір`ю [PERSON] перебуває за кордоном у Швейцарії. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, та Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2738-ІХ продовжено строк дії воєнного стану до 19 лютого 2023. Однак, суд зазначає, що справа перебуває у провадженні з 2019 року. В усіх рішеннях щодо дітей, забезпечення найкращих інтересів дитини повинно мати першочергове значення. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hant v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Враховуючи вищенаведене, та врахувавши найкращі інтереси дитини, суд дійшов до переконання, що зустрічі батька зі своєю донькою, повинні відбуватися за наступним графіком: - кожна перша та третя субота і неділя кожного місяця з 11:00 години до 19:00 години без присутності матері; ночівля за місцем проживання [PERSON] з суботи на неділю з урахуванням думки дитини; - канікулярний період та святкові дні - за домовленістю між батьками, з урахуванням думки дитини. Щодо зустрічних позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] суд зазначає наступне. Як зазначалося вище, у сторін народилася спільна донька - [PERSON] , [INFO] . Після чого сторонами було укладено шлюб, який був розірваний заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони проживали в квартирі батька відповідача за зустрічним позовом за адресою: [ADDRESS] . Однак, після розірвання шлюбу, позивач за зустрічним позовом разом з донькою переїхали проживати в квартиру її батьків, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з серпня 2019 року між сторонами виник спір щодо місця проживання дитини, після того як [PERSON] почала чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною. Причиною того слугувало, що у вересні 2019 року [PERSON] без згоди [PERSON] примусово забрав та відвіз доньку до своєї матері, яка проживає у Хмельницькій області, у зв`язку із чим [PERSON] звернулась до правоохоронних органів. Після тривалих перемовин між сторонами, [PERSON] у жовтні 2019 року повернув дитину до дитячого садочка, про що було повідомлено [PERSON] . Також, причиною вчинення перешкод у спілкуванні [PERSON] з дитиною послугувало те, що на спільних зустрічах [PERSON] налаштовував дитину проти матері, що негативно відобразилось на психіці дитини, у зв`язку із чим [PERSON] звернулась до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС про проведення судової психологічної експертизи. Так, в матеріалах справи міститься висновок експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС №ЕД-19-20/14728-ПС від 19.06.2020 з якого вбачається, що на момент психодіагностичного дослідження було виявлено, що [PERSON] позитивно сприймає виховний вплив: з боку матері та виявляє прихильність до неї; з боку батька виховний вплив сприймає як негативний. Особливість сприйняття [PERSON] впливу виховної поведінки батьків визначається особливостями перебудови відношення до картини сім`ї, а також соціально значимою ситуацією. На емоційному рівні [PERSON] відвергає маму - що свідчить про наявність кризової ситуації у дитини, з якою вона намагається справитися; тата дитина сприймає емоційно негативно, але при цьому для неї він залишається значимим. Отримані результати дослідження психоемоційного відношення дитини до батьків зумовлені особливостями взаємовідносин між батьком та матір`ю, які дитина може спостерігати: чим більше конфліктних ситуацій спостерігає дитина - тим більша ймовірність формування у дитини емоційно негативного відношення до батьків. Згідно наданого Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації висновку про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , вбачається, що відповідно до висновку психологічного обстеження дитини, складеного Міським центром дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19 грудня 2019 року, де зазначено, що у малолітньої [PERSON] сформована емоційна прив`язаність як до матері, так і до батька, визначена активна позиція обох батьків у житті дитини, присутня емоційна нестабільність у взаєминах дитини з батьками через постійні переміщення та їх різну позицію в питанні виховання та розвитку дитини, незадоволено потреби [PERSON] в спокої та розумінні з боку обох батьків. Питання визначення місця проживання [PERSON] тричі розглядалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації: 24.09.2020, 08.10.2020, 25.02.2021 на яких були присутні мати та батько. Вивчивши матеріали справи, враховуючи рекомендації комісії, з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Зважаючи на зазначені вимоги законодавства, матеріали справи містять, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини, виходячи з інтересів малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд вважає за потрібне задовольнити зустрічний позов в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю. В частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини слід зазначити наступне. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. В силу чч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Системний аналіз правових норм, що регулюють стягнення аліментів, які викладені в Главі 15 СК України, дозволяє дійти обґрунтованого висновку про те, що за своєю правовою природою аліменти стягується з того з батьків, який мешкає окремо від дитини, на користь того з батьків, з ким мешкає дитина. Як було встановлено судом, малолітня донька - [PERSON] , [INFO] , є дитиною сторін, які мешкають окремо один від одного, і яка мешкає разом з матір`ю [PERSON] за адресою місця проживання її батьків: [ADDRESS] . Відповідач за зустрічним позовом є працездатним, що підтверджується довідками про отримання доходів, які долучені ним до первісного позову, а саме: довідка №1/1609 від 16.09.2019, згідно якої ФОП [PERSON] отримав суму доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 03 червня 2019 року по 16 вересня 2019 року у розмірі 84 000,00 грн.; довідка №229 від 12.09.2019, якою підтверджується те, що він працює в ТОВ «Укрміт» на посаді директора та має дохід за період з 01 січня 2018 року по 30 червня 2019 року у розмірі 131 650,48 грн.; довідкою ТОВ «Агропереробний комплекс - Миронівка», згідно якої вбачається, що [PERSON] працює на посаді директора з посадовим окладом 10 000,00 грн. Також, факт працездатності відповідача за зустрічним позовом підтверджується витребуваною судом інформацією з Державної податкової служби України, згідно якої задекларований дохід [PERSON] , як фізичної особи-підприємця за 2019 рік складав 84 000,00 грн., за три квартали 2020 року - 720 569,73 грн. Так, позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 30 000,00 грн. Проте, суд вважає, що вищевказаний розмір аліментів є значно завищеним. Визначаючи розмір аліментів, [PERSON] залишила поза увагою те, що обов`язок по утриманню дитини лежить на обох батьках рівною мірою. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та те, що аліменти, спрямовані на утримання малолітньої доньки, повинні бути достатніми і, разом з тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання, суд дійшов висновку, що судом встановлені, передбачені статтею 182 СК України, обставини для визначення аліментів на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 гривень, щомісячно, починаючи з 29 травня 2020 року та до повноліття дитини. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. При цьому, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial