Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, який обґрунтовує тим, що ним особисто у присутності двох свідків було передано [PERSON] у борг 200 000,00 грн. На підтвердження отриманих коштів відповідачкою було надано письмову розписку від 15.06.2021, із зазначенням у ній умов повернення суми боргу до 15.08.2021. З посиланням на те, що відповідач [PERSON] суму боргу не повернула, уникає від виконання своїх зобов`язань, позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь суму боргу за розпискою від 15.06.2021 у розмірі 200 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 000,00 грн. Відповідач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані наступним. З 01.06.2019 [PERSON] без оформлення трудових відносин працювала торговим представником у ФОП [PERSON] . У жовтні 2020 року у [PERSON] у громадському транспорті викрали грошові кошти, які належали ФОП [PERSON] , у розмірі 60 000,00 грн. Побоюючись залишитись без роботи [PERSON] про викрадення коштів не повідомила, компенсувала викрадені кошти за рахунок власних та коштів інших клієнтів. Однак, 15.06.2021 позивачу за зустрічним позовом довелося довести до відома керівництва втрату коштів. Після чого, того ж дня, [PERSON] , який виконував функції служби безпеки ФОП [PERSON] , під психологічним тиском змусив [PERSON] написати розписку про отримання грошових коштів у розмірі 200 000,00 грн., яких вона не отримувала у позику. Зазначає, що розписка була написана під психологічним тиском, про що свідчить аудіо запис розмови з [PERSON] , який додано до зустрічної позовної заяви, свідки при складанні розписки не були присутні, коштів позивачка за зустрічним позовом не отримувала. З посиланням на зазначене [PERSON] та на норми цивільного законодавства України, у зустрічній позовній заяві, просила у задоволенні позову [PERSON] про стягнення боргу відмовити, та визнати договір позики розписку від 15.06.2021 - недійсним. Відзив на позовну заяву містить аналогічні твердження щодо обставин оформлення (написання) розписки. Поряд з цим, у відзиві відповідач зазначає про те, що з`ясуванню під час розгляду справи підлягають обставини щодо наявності у позивача коштів у розмірі 200 000,00 грн., оскільки у нього відсутній офіційний дохід. До суду надійшла відповідь позивача [PERSON] на відзив відповідача [PERSON] , у якій позивач зазначає про те, що кошти у нього були наявні із власних заощаджень, а обов`язок щодо підтвердження майнового стану у нього відсутній. Зазначає і про те, що йому нічого не відомо щодо працевлаштування, посадових обов`язків, викрадених коштів. [PERSON] та [PERSON] не перебували у трудових відносинах, не працювали на одному і тому ж підприємстві, позивач не був роботодавцем відповідача. Грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн. позивачем були передані відповідачу після написання розписки у присутності двох свідків без примусу та психологічного тиску. З огляду на зазначене, позивач просить первісні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Від позивача за первісним позовом [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якій [PERSON] вимоги зустрічного позову не визнає, просить відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відповіді на відзив за первісним позовом. Окремо зазначає про те, що він працевлаштований у ТОВ «СТК Авангард», робоче місце розташовано за адресою: [ADDRESS] . Саме за цією адресою і познайомилися сторони та між ними відбувалося спілкування. Інших заяв по суті не надходило. Ухвалою суду від 01.11.2021 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, у поряду спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 21.12.2021 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним повернуто позивачу. Постановою Запорізького апеляційного суду від 08.02.2022 ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2021 у цій справі скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою суду від 22.03.2022 прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним та об`єднано в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Здійснено перехід до розгляду справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.07.2022 відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання договору неукладеним та недійсним. Ухвалою суду від 12.07.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача просить задовольнити первісні позовні вимоги, а у задоволенні зустрічного позову - відмовити, з підстав викладених у заявах по суті. Представник відповідача у судовому засіданні зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, проти задоволення вимог первісного позову заперечувала, оскільки фактично позивачем кошти у розмірі 200 000,00 грн. [PERSON] не передавались, а розписка написана під тиском. Суд, заслухавши думку учасників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно розписки від 15.06.2021 відповідач [PERSON] отримала у борг від [PERSON] кошти у сумі 200 000,00 грн. з кінцевим строком повернення позики до 15.08.2021, що підтверджується розпискою, написаною власноруч позичальником, містить підписи сторін. Розписка написана у присутності двох свідків, про що міститься посилання у розписці, а саме: [PERSON] та [PERSON] . Також встановлено, що відповідно до письмової згоди від 15.06.2021, [PERSON] (дружина позивача за первісним позовом) надала згоду щодо передачі її чоловіком [PERSON] у борг готівкою грошові кошти у розмірі 200\~000,00 грн. під розписку [PERSON] . У судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , яка підтвердила, що була особиста присутня 15.06.2021 у кабінеті [PERSON] , який передав кошти [PERSON] , після чого остання власноруч без тиску написала розписку. Окремо зазначила, що грошові кошти були у пачках, перев`язаних резинкою, номіналом по 200,00 грн. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що був присутнім 15.06.2021 при передачі коштів (10 пачок по 200,00 грн.). Так, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти, після чого остання написала розписку без стороннього тиску та впливу. Розписка написана власноруч позичальником, цих обставин [PERSON] не заперечує. Судом витребуваний оригінал розписки, її справжність сторонами не оспорюється. Позивач вважає, що борг за договором позики, підтверджений письмовою розпискою, підлягає стягненню з відповідача. Відповідач [PERSON] позову не визнала, посилаються на те, що грошові кошти не отримувала, розписка написана без свідків під тиском через те, що у неї, будучи офіційно не працевлаштованою, було викрадено грошові кошти роботодавця ФОП [PERSON] . З розписки вбачається, що за умовами договору [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти у сумі 200 000,00 грн. зі строком повернення до 15.08.2021. Натомість відповідачем заперечується факт його укладення, оскільки кошти за договором не передавалися, зауважує також, що оскільки за оспорюваним договором грошові кошти реально не передавались позикодавцем на користь позичальника, то відповідно - підписання такого договору призвело до вчинення сторонами недійсного правочину. Вважає, що відповідно до статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, аніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця, або були одержані у меншій кількості. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника із позикодавцем або під впливом тяжких обставин. Також, відповідач [PERSON] позицію з приводу підписання договору позики від 15.06.2021 мотивує психологічним тиском, оскільки позивач [PERSON] , який виконував функції служби безпеки ФОП [PERSON] , за допомогою психологічного тиску змусив її, будучи офіційно не працевлаштованою у ФОП [PERSON] , написати розписку, через те, що у неї було викрадено грошові кошти роботодавця ФОП [PERSON] . Доказів про те, що [PERSON] за цим фактом та/або за фактом викрадення грошових коштів зверталася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення та внесення цих обставин до ЄРДР, суду позивачем за зустрічним позовом не надано. Позивач (за зустрічним позовом) вважає, що договір позики від 15.06.2021 є недійсним правочином, оскільки він не був спрямований на настання реальних наслідків - за цим договором реально грошові кошти у борг не передавалися, а сам факт його підписання стався внаслідок психологічного тиску. Однак, вказані твердження позивача за зустрічним позовом спростовуються, зокрема, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які допитані у судовому засіданні. Вказані свідки попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, не відмовилися надавати показання, надали показання щодо відомих їм фактів та обставин при яких були особисто присутні, і які зазначені у розписці від 15.06.2021. Судом не встановлено будь якої зацікавленості цих свідків у результатах розгляду вказаної справи. Також, суд констатує, що позивачем за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами, що [PERSON] вимагав написання такої розписки від неї під будь яким тиском. Наданий [PERSON] аудіозапис, у якості доказу на підтвердження обставин тиску на останню та відсутності факту передачі грошових коштів, який було відтворено у судовому засіданні, суд не бере до уваги, оскільки зафіксована розмова не свідчить про обставини щодо укладення розписки 15.06.2021, на підставах зазначених у ній. Інші докази надані [PERSON] (таблиці продажів відповідних товарів, довідка для проїзду у транспорті на час дії карантину, видана ТОВ «Гайдар плюс», таблиці взаєморозрахунків, виписки по картковому рахунку [PERSON] , тощо), у якості доказів наявності трудових відносин між сторонами, наявності нестачі (викрадення грошових коштів) при виконанні трудових обов`язків, не свідчать про факти та обставини трудових відносин між сторонами у справі. Отже, суд приходить до висновку, що твердження позивачки за зустрічним позовом щодо психологічного тиску на неї з боку [PERSON] під час укладення договору позики від 15.06.2021 та фактичного не отримання грошових коштів, нічим іншим, аніж поясненнями самої позивачки за зустрічним позовом, не підтверджені. Викладену у зустрічному позові та відзиві на первісну позовну заяву позицію сторони [PERSON] , суд розцінює, як припущення, що не відповідає принципу обов`язкового доказування і подання доказів на підтвердження обставин та заперечень сторони у цивільній справі. Доказування не може гуртуватися на припущеннях (ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Волевиявлення [PERSON] було вільним, відповідало її внутрішній волі, вчинений у формі, встановленої законом. Доказів протилежного позивачем за зустрічним позовом не надано та судом не встановлено. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, як первісних так і зустрічних, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно із ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору позики (розписки), було встановлено, що останній містить інформацію про суму позики, дату укладення правочину, строк повернення коштів, тобто містить істотні умови, передбачені законодавством України, з якими позивач за зустрічним позовом погодився, про що свідчить особистий підпис. Згідно зі ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Виходячи з вимог ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. З аналізу статей 510, 545, 1046, 1047 ЦК України вбачається, що розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов`язання за договором позики. Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у іншій кількості, ніж встановлено договором. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що наданням розписки від 15.06.2021 підтверджено укладення договору позики, як передбачено ч.2 ст.1047 ЦК України, зміст розписки чітко визначає отримання коштів саме у позику та обов`язок відповідача повернути позичені кошти у строк, визначений договором, отже, такі умови договору є результатом домовленості сторін, що відповідає п. 3 ст. 3 ЦК України. Підписанням розписки відповідач у повному обсязі розумів наслідки взяття на себе боргових обов`язків та проти них не заперечував, до правоохоронних органів позивач за зустрічним позовом з приводу неправомірних дій [PERSON] щодо психологічного тиску не зверталася, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість зустрічних позовних вимог, через що у задоволенні зустрічного позову про визнання договору позики недійсним слід відмовити. Оскільки вказаний договір (розписка) від 15.06.2021 не визнаний у судовому порядку недійсним або удаваним, отже є чинним, факт передачі коштів та його укладення підтверджено свідками, які були присутні у момент передачі суми коштів, зазначеної у розписці, а тому підлягає до виконання та відмова від договірних зобов`язань в односторонньому порядку не допускається, станом на дату розгляду справи боргова розписка перебуває у кредитора, що за правилом\~ст. 545 ЦК України, свідчить про невиконання позичальником зобов`язання, то суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення первісних позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за розпискою від 15.06.2021 у розмірі 200 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2 000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved