Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04 березня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «КОШЕЛЬОК» укладено Договір №3220603331-270233 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі Договір) та Додаток № 1 до Договору, який є невід`ємною частиною договору. Зазначений договір укладено згідно ст.207, 639 ЦК України та із застосуванням норм Законів України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис» «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про споживче кредитування», Правил надання позики на умовах фінансового кредиту ТОВ «КОШЕЛЬОК». Згідно п. 1.1 Договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 5000 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених Договором. Пункт 2.1 Договору передбачав, що кредит надавався строком на 13 діб, початком якого є дата підписання, а закінченням дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Відповідно до п. 2.4 Договору позика надавалась згідно заяви відповідача, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на картковий рахунок, вказаний позичальником у заяві. Згідно п. 2.3 Договору позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1 Договору, а саме: 13 діб. Останнім днем повернення позики є 16 березня 2021 року, а 17 березня 2021 року, вважається днем виникнення заборгованості. Сторони в п.3.1 домовились, що проценти нараховуються за фактичне число календарних днів за користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором позики виконав, перерахувавши відповідачу зазначену у договорі суму коштів. Проте, відповідач своїх зобов`язань не виконав: станом на момент подачі позову до суду у відповідача перед позивачем існує несплачена сума платежів, в т.ч. прострочена непогашена заборгованість, що складається із основного боргу, процентів за користування, 3% річних та інфляційних втрат згідно ст. 625 ЦПК України на загальну суму 30\~635 грн. 77 коп. Тому позивачем і подано до суду позов про стягнення з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 30635 грн. 77 коп, з яких: 5000 грн. основний борг; 23370 грн. 00 коп. проценти за користування; та 552 грн. 63 коп. 3% річних від простроченої суми, 1713 грн. 14 коп. інфляційні витрати, згідно ст. 625 ЦПК України. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10000 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2481 грн. 26 січня 2022 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку з військовим станом в Україні та розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, була направлена за підсудністю до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області. 05 травня 2022 року розпорядженням голови Верховного Суду повернуто підсудність розгляду справ Прилуцькому міськрайонному суду Чернігівської області та цивільну справу призначено до розгляду на 11 год. 00 хв. 29 червня 2022 року, яке було відкладено до 03 листопада 2022 року. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Згідно позовної заяви просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник адвокат Денисенко С.В. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно письмового відзиву та письмових пояснень заявлені позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Свої заперечення мотивують тим, що відсутні докази надання кредиту та його отримання відповідачем, зокрема, копія платіжного доручення має ознаки підробки, оскільки не містить всіх необхідних даних та реквізитів (коду доручення, відмітки про проведення банком платежу, повних рахунків платника та одержувача у форматі ІВАN, який застосовується в Україні з 13.01.2020). Форма наданого доручення не відповідає вимогам постанови НБУ №22 від 21 січня 2004 року «Про затвердження інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», тому викликає сумнів у її достовірності, і не може братися до уваги. Інших належних та допустимих доказів здійснення кредитодавцем перерахування коштів відповідачу позивачем не надано, а отже відсутні докази надання кредиту. Крім того, позивачем надано суперечливі документи щодо сукупної вартості кредиту та відсотків. Виписка по рахунку не відповідає вимогам до виписки з рахунку. Нараховані відсотки по справі не співпадають із відповідною сумою, у виконавчому листі. За таких обставин позивачем не надано належних та допустимих доказів, а отже не доведено факту надання кредиту відповідачу, і вимога про повернення коштів є безпідставною. Просили розгляд справи проводити без їх участі. Оскільки, внаслідок подання до суду необґрунтованого позову, відповідач поніс витрати на правничу допомогу, тому відповідачем у відповідності до положень ч.8 ст.141 ЦПК України заявлено вимогу про стягнення з позивача 5000 грн. витрат на правничу допомогу, докази понесення яких відповідачем будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення відповідного рішення суду. Крім того, подав до суду письмове клопотання про витребування у позивача оригіналу платіжного доручення №28386 від 04 березня 2021 року, копія якого долучена до позовної заяви та у Прилуцькому міськрайонному суді матерали справи №742/4566/21 (провадження №2/742/314/22) за позовом [PERSON] до ТОВ «Кошельок» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 22 лютого 2022 року клопотання відповідача задоволено, витребувано відповідні докази. Позивачем відповідні докази суду не надані. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 04 березня 2021 між [PERSON] та ТОВ «Кошельок» за допомогою веб-сайту позивача Koshelok . net, було укладено Договір №3220603331-270233 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та Додаток № 1 до Договору, який є невід`ємною частиною договору. Цей Договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму (п.9.1 Договору). Згідно п. 1.1 Договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 5000 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених Договором. Пункт 2.1 Договору передбачає, що кредит надається строком на 13 діб, початком якого є дата підписання, а закінченням дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Відповідно до п. 2.4 Договору позика надавалась згідно заяви відповідача, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на картковий рахунок, вказаний позичальником у заяві. Згідно п. 2.3 Договору позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1 Договору, а саме: 13 діб. Останнім днем повернення позики є 16 березня 2021 року, а 17 березня 2021 року, вважається днем виникнення заборгованості Відповідно до вимог частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» сукупна вартість кредиту для Позичальника (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової (процентної) ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням цього Договору за умови дотримання позичальником Графіку розрахунків, що є Додатком цього Договору, становить 6400 грн., або 128% від суми отриманого кредиту та включає в себе проценти за користування кредитом 1400 грн., або 28% від суми кредиту (п.3.4 Договору). При цьому, сторони погодились, що у випадку користування Кредитом з боку Позичальника більше за визначений Лояльним періодом, встановленим п.2.1. Договору або додатковими угодами між сторонами зобов`язання Позичальника за цим договором продовжуються на весь період користування кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п.3.4 цього Договору Процентна ставка менша ніж 2% від суми кредиту за кожен день користування Кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою, визначеною п.3.4 Договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом, а саме 2% за кожен день користування кредитом, починаючи з дня укладення Договору і до дня повного повернення Кредиту. Таким чином зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за користування Кредитом в розмірі 1,85 розповсюджується на весь період користування кредитом з моменту укладення цього Договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які булим сплачені, які були сплачені Позичальником до моменту завершення строку, встановленого п 2.1 Договору (п.3.5 Договору). П.3.6 Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є\~відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК, що має наслідком продовження строку користування Кредитом на наступних умовах: П. 3.7. визначено, що зобов`язання щодо повернення основної суми переноситься на наступний день після закінчення Лояльного періоду , але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного періоду. П. 3.8 З наступного дня після закінчення Лояльного періоду, позичальник зобов`язується сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 730 % процентів річних, що становить 2% в день від суми кредиту за кожен день користування ним. На виконання п.1.1 Договору та визначеного зобов`язання щодо надання кредиту, Позивач платіжним дорученням №28386 від 04 березня 2021 року перерахував кредитні кошти в розмірі 5000 грн. на банківську картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується повідомленням про транзакцію через систему ТОВ «Платежі Онлайн». Отримавши кошти, у сумі 5000 грн., що підтверджується зазначеним вище дорученням, відповідач не дотримувався здійснення передбачених графіком розрахунків термінів погашення позики, і у встановлений термін (16 березня 2021 року) позики не погасив, здійснивши єдиний платіж, згідно з наданим позивачем детальним розрахунком у сумі 30 грн. (20 березня 2021 року). Відтак, сума заборгованості відповідача за отриманою позикою, згідно з розрахунком позивача за період з 04 березня 2021 року по 26 жовтня 2021 року, становить: 5000 грн. тіла кредиту, 23370 грн. 00 коп. нарахованих відсотків, та, згідно ст. 625 ЦК України, 552 грн. 63 коп. - 3% річних і 1713 грн. 14 коп. інфляційних втрат. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання. Статтею 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний кредитний договір містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. \~ \~ \~ \~Договір №3220603331 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 04 березня 2021 року укладений за допомогою одноразового ідентифікатора, який згенерований електронною системою позивача та був надісланий на номер відповідача (позичальника), СМС повідомленням. Надання позичальником своїх акетних даних та банківських реквізитів для перерахування коштів свідчить про згоду з умовами кредитування. \~ \~ \~ \~Відповідні відомості вбачаються з Довідки про ідентифікацію ТОВ «КОШЕЛЬОК» по кредитному договору по [PERSON] . Зазначений вище договір позики укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення між [PERSON] та ТОВ «КОШЕЛЬОК» Договору №3220603331-270233 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позивачем свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме - надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом установлено, що відповідач не надав своєчасно Товариству грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1049 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 5\~000 грн та суми нарахованих процентів в сумі 23\~370 грн, що разом становить 28370 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів та вимог позивача, відповідач суду не надав. Зокрема, будь-яких доказів про те, що картковий рахунок на який було перераховано кошти не належить [PERSON] , матеріали справи не містять. При цьому, заперечуючи проти отримання кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати інформацію про відсутність рахунку у банку, або про неотримання відповідних коштів. При цьому суд враховує, що згідно приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь\~час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс1 1). За змістом ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов 'язання боржник зобов 'язаний на вимогу кредитора сплатити 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, відтак суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для покладення обов`язку на боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, сплатити 3 % річних від простроченої суми, оскільки зазначеним договором встановлений розмір процентів за користування кредитними коштами:\~позивач вимагає сплати процентів за користування грошовими коштами, наданими в якості позики, та застосування відповідальності за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) за один і той же період (з 04 березня 2021 року по 26 жовтня 2021 року). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як зазначено вище, в укладеному Договорі (п.3.6) сторонами передбачено «Відкладальну умову» дії договору, де зазначено, що факт користування Позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду має наслідком продовження користування кредитом. А тому стягнення з відповідача за один і той же період і відсотків за користування кредитом, узгоджених у договорі та відсотків, передбачених ст. 625 ч.2 ЦК України, фактично буде подвійною відповідальністю відповідача, а тому у задоволенні цієї позивної вимоги слід відмовити. Щодо витрат на правову допомогу, суд враховує, що між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та ТОВ «Юридична компанія «Лібертас»», 18 січня 2022 року укладено договір № К07/18-01/2022 про надання правової допомоги. Згідно п. 4.1 статті 4 Договору про надання правової допомоги, розмір оплати складає 10000 грн. Позивачем до суду надано копію попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат по даній справі, згідно з яким позивач має сплатити ТОВ «Юридична компанія «Лібертас»» за умовами договору № К07/18-01/2022 грошові кошти в сумі 10000 грн. Крім цього, позивачем до суду надано копію Акту № АК-00000007 здачі-прийняття робіт (надання послуг), згідно з яким ТОВ «Юридична компанія «Лібертас»» виконала свої зобов`язання щодо надання правової допомоги позивачу за умовами договору № К07/18-01/2022 від 18 січня 2022 року. Загальна вартість робіт становить 10000 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи\~витрати на правничу допомогу адвоката\~підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В матеріалах справи відсутній докази, що правнича допомога надавалась саме адвокатом, і чи входять такі до складу ТОВ «Юридична компанія «Лібертас», яка і надавала правову допомогу позивачу згідно зазначеного вище договору. А тому підстав для задоволення вимоги щодо покладення таких витрат на відповідача суд не вбачає. Представником позивача до матеріалів справи долучено платіжне доручення №2422 від 19 січня 2022 року про сплату судового збору за подання позовної заяви у сумі 2481 грн. Відповідно до положень ч.1\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовну заяву задоволено частково, суд, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 2297 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial