Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

[PERSON] 03.05.2022 звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, вони часто сварились та конфліктували, тому в червні 2021 року припинили подружні стосунки спільно не проживають, вона втратила до відповідача почуття любові, подальше збереження шлюбу не можливе і суперечить її інтересам, просила розірвати шлюб. В суд [PERSON] не з`явилась, 01.06.2022 подала заяву у якій позов підтримала, просила шлюб розірвати, справу розглядати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належно (а.с.33). Фіксація судового процесу технічними засобами згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Оскільки відповідач, будучи належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, а позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд приходить висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із змісту позову, із долученого до справи свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с.6-7) убачається, що сторони в шлюбі з 24.05.2012, мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в червні 2021 року припинили подружні стосунки, спільно не проживають. Позивачка [PERSON] , як видно із змісту позову та її заяви до суду від 01.06.2022, покликаючись про припинення подружніх стосунків з відповідачем, що збереження сім`ї неможливе, настоює розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] на виклики до суду не з`явився, що з урахуванням вищенаведеного, суд розцінює як його небажання до налагодження сімейних стосунків із позивачкою. Ураховуючи вищенаведене та інші фактичні взаємини сторін, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин порушуватиме їх права на особисту свободу, суд задоволює позов. Наявність у сторін неповнолітніх дітей суд оцінює, як обставину, що заслуговує уваги, але з огляду на вищенаведене, не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу. У відповідності до положень ст.ст. 139, 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 992 грн. 40 коп. судових витрат.

Outcome: approved