Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Могилів-Подільської міської ради, про позбавлення її батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що починаючи з кінця 2008 року сторони жили разом як сім`я, вели спільне господарство та планували спільне майбутнє, однак шлюб не реєстрували. [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON] , батьком якої у свідоцтві про народження дитини записаний [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач не проживає з позивачем та донькою за однією адресою, не цікавиться та не здійснює будь-яку участь у вихованні дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по навчанню чи турботою про стан здоров`я дитини, що стало підставою для звернення з даним позовом. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 серпня 2022 року дану цивільну справу передано до Чернівецького районного суду Вінницької області за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючою суддею визначено Б.Б.Кушнір. Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 19.08.2022 року було відкрито провадження у справі і призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.09.2022 розгляд підготовчого судового засідання відкладено на підставі поданої представником позивача заяви про відкладення підготовчого судового засідання з метою надання можливості зібрати додаткові докази по справі, та у зв`язку із неявкою відповідача. Також даною ухвалою вирішено здійснювати виклик відповідача шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Ухвалою суду від 12.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Також, даною ухвалою задоволено заяву представника позивача [PERSON] про допит свідків: [PERSON] та [PERSON] . Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити. Зазначив, що з 2011 року не проживали з дружиною як сім`я, з грудня 2010 року проживає з дитиною без матері з того часу, як доньці виповнився один рік дев`ять місяців, дитина перебуває повністю на його утриманні та вихованні, мати дитини не цікавиться вихованням, станом здоров`я, навчанням дитини, з 2015 року перестала будь-як контактувати з ним та дитиною. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просить його задоволити з огляду на те, що відповідач не цікавиться дитиною уже довгий проміжок часу, матеріальної допомоги не надає, дитина повністю перебуває на утриманні та вихованні позивача. Відповідач в судові засідання не з`явилась, хоча належним чином була проінформована про час та місце розгляду даної цивільної справи. Також виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України й здійсненням телефонограми. Відзиву, заяв чи клопотань не подавала. Разом з цим, в матеріалах цивільної справи міститься копія нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 01 липня 2022, зареєстрована в реєстрі за №943, із змісту якої вбачається, що [PERSON] не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] , судові засідання про позбавлення її батьківських прав просить розглядати без її участі, правові наслідки позбавлення батьківських прав, передбачені ст. 166 СК України, нотаріусом роз`яснені (а.с.11). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Могилів-Подільської міської ради, в підготовче та судове засідання явку свого представника не забезпечила, натомість подала клопотання (Вх.№1784/22-Вх. від 04.10.2022) про розгляд справи у відсутність представника служби у справах вітей. Позовні вимоги просять задоволити в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Матір`ю [PERSON] записано [PERSON] , батьком [PERSON] (а.с.10). Дитина на даний час проживає з позивачем та повністю перебуває на його утриманні. В даний час позивач з дитиною зареєстрований та проживає за адресою - [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №76 від 04.07.2022 року Голови квартального комітету №7 м. Могилів-Подільський (а.с.12). З характеристики [PERSON] , [INFO] , учениці 6-А класу Ліцею №3 м. Могилів-Подільський, вбачається, що процесом виховання та навчання [PERSON] займається батько, відвідує батьківські збори. Дитина забезпечена всім необхідним для навчання і здобуття освіти. Мати у процесі виховання та навчання участі не приймає (а.с.13). Відповідно до довідки №264 від 04.07.2022 року, виданої сімейним лікарем Могилів-Подільського міського центру первинної медико-санітарної допомого, дитина [PERSON] зверталась за медичною допомогою виключно в супроводі батька [PERSON] або бабусі [PERSON] (а.с.14). Рішенням №222 від 28.07.2022 року виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради вирішено надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її доньки, [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Могилів-Подільської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON] , [PERSON] тривалий час не виконувала своїх батьківських обов`язків та участі у вихованні дитини не приймала, її долею, життям, навчанням, станом здоров`я не цікавилась. Беручи до уваги викладені обставини, виконавчий комітет Могилів-Подільської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав, [PERSON] , [INFO] , відносно її доньки, [PERSON] , [INFO] (а.с.32-35). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав суду, що проживав з відповідачем протягом року з 2009 року. У квітні 2010 народилась донька, далі прожили ще один рік однією сім`єю. Оскільки наприкінці 2011 року відповідачу довелось поїхати до Криму для оформлення спадщини після смерті батька, вона залишила доньку батькові і з того часу дитину так і не забирала, фактично з грудня 2011 року дитина проживає разом з позивачем. Відповідач періодично бачилась з дитиною до червня 2015 року. Після того, як дитина пішла у перший клас, мати з дитиною не бачиться, не контактує, матеріальної допомоги не надає. Малолітня [PERSON] , за участі психолога [PERSON] (яка діє на підставі наказу №52-к/тр від 31.08.2021, виданого Ліцеєм №3 м. Могилів-Подільський), надала в судовому засіданні пояснення, що останній раз бачила маму (відповідача) до першого класу, зараз вона навчається в сьомому класі. Мама (відповідач) не телефонує, до школи не приходить, донькою не цікавиться. Батько чи бабуся не чинять їй перешкод у спілкуванні з мамою, вона сама не бажає спілкуватись зі своєю матір`ю, тому що майже не знає її, так як спілкування між ними відсутнє. Дитина [PERSON] в судовому засіданні висловила думку, що не заперечує щодо позбавлення матері батьківських прав. Таким чином судом встановлено, що позивач самостійно утримує дитину, купує їй одяг, взуття, інші необхідні речі, займається її вихованням, навчанням та розвитком, медичним доглядом та лікуванням, натомість, відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно з статтею 32 Основного Закону України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Положеннями статті 48 та 51 Основного Закону України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Статтею 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до частини першої статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. За частиною четвертою статті 164 Сімейного кодексу України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Статтею 170 Сімейного кодексу України передбачено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування має право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків або одного із них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Так, Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. Суд дійшов висновку, що сімейні зв`язки між біологічним батьком і дитиною були втрачені. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Вище зазначені обставини свідчать про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками, оскільки [PERSON] , будучи матір`ю малолітньої доньки [PERSON] , не переймається здоров`ям дитини, не створила жодних умов для її фізичного та духовного розвитку; не піклується, не забезпечує її необхідними продуктами харчування та речами, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та її навчання, не забезпечує медичного нагляду, чим порушує право дитини на належне утримання, виховання, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку матері, тому порушене право підлягає судовому захисту шляхом позбавлення останньої батьківських прав відносно її дитини. Ухвалюючи вказане рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. З метою дотримання зазначених принципів Декларації прав дитини, суд вважає, що у даному випадку є виняткові обставини для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки. При цьому, інші положення принципу 6 Декларації прав дитини, у даному випадку, на переконання суду, порушені не будуть. Таким чином, наведені вище обставини переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання та не виконує батьківські функції щодо своєї дитини, не виявляє жодної турботи щодо своєї доньки, надала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно власної доньки, відтак, дані обставини дають суду законні підстави у відповідності до положень ст.164 Сімейного кодексу України позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . Проте, ухвалення цього рішення не позбавляє відповідача права, передбаченого у ст. 169 СК України за певних умов звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню сплачений судовий збір з відповідача на користь позивача в розмірі 992,40 гривень.

Outcome: approved