Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

24 травня 2021 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому зазначено, що банк видав [PERSON] кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, на підставі укладеного між ними 29 лютого 2016 року договору без номеру, який складається з підписаної позичальником Заяви, «Умов та правил надання банківських послуг» та Тарифів банку, які викладені на банківському сайті. Позивачем заявлена вимога стягнути з [PERSON] заборгованість за вищезазначеним договором, яка утворилася в зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] своїх договірних зобов`язань по поверненню кредиту, і станом на день смерті позичальниці [INFO] становить 16023,19 грн., складаючись із заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 10378,37 грн. та нарахованої пені в сумі 5644,82 грн. Позовна вимога обґрунтована тим, що відповідач прийняв спадщину після смерті позичальниці [PERSON] , до складу якої, в тому числі, входять кредитні зобов`язання, а тому він зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, прийнятого у спадщину. Позивачем подана заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Відповідач в суд не з`явився, справа розглянута за його відсутності. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача в суд не з`явилися. Справа розглянута за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом частин 1 та 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 266-ІІІ (далі - Закон № 2664-ІІІ). Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 2664-ІІІ фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено Законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Частиною 1 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 29 лютого 2016 року між кредитодавцем Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк), та позичальником [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, який складається з заяви, пам`ятки клієнта, правил надання банківських послуг, тарифів, на виконання якого Банк відкрив на ім`я позичальниці рахунок та видав картку № [NUMBER] з встановленим кредитним лімітом у 300 грн., збільшений 23 червня 2016 року до 4000 грн. За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг. У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на доданий до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Оглянувши веб-сайт АТ КБ «Приватбанк» за посиланням http://privatbank.ua/terms за клопотанням позивача, судом також не встановлено, що позичальник підписував саме ці умови. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17. Вказаною Постановою також передбачено, що відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документа, що стосується всіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Більше того, укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи вищевикладене, та те, що як вбачається з розрахунку заборгованості, виписки із рахунку, банк виконав зобов`язання, надавши позичальниці [PERSON] кредит, яким відповідач користувалася, проводила платежі, проте кредит вчасно не сплачувала, внаслідок чого виникла заборгованість по тілу кредиту станом на 16 листопада 2018 р. в сумі 10378,37 грн., яка підлягає стягненню. При цьому, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» пені, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому немає підстав для задоволення вимог про її стягнення.. [INFO] [PERSON] померла, що було встановлено в ході розгляду Теофіпольським районним судом Хмельницької області цивільної справи № 685/1668/18 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Статтями 1216 та 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийнятті спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу, визначену статтею 1261 ЦК України, право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Відповідач [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується довідкою Теофіпольської селищної ради від 30 червня 2021 року № 564. На день її смерті разом з нею проживав та був зареєстрований відповідач по справі, що також підтверджується вищезазначеною довідкою, відмов від спадщини не надходило, що підтверджується копією спадкової справи № 123/2020, наданої Теофіпольською державною нотаріальною конторою, тобто [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] . До складу спадщини входить заборгованість за вищезазначеним кредитним договором, оскільки це зобов`язання не включене до переліку прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначеного ст. 1219 ЦК України. ПриватБанком, як кредитором спадкодавця, відповідно до вимог статті 1281 ЦК України до Теофіпольської державної нотаріальної контори 18 червня 2020 року подана претензія кредитора. Разом з тим, частиною першою статті 1282 ЦК України передбачений обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження відсутності майна спадкодавиці, тому на нього покладається обов`язок погасити її заборгованість по кредиту перед ПриватБанком. Однак відсутні підстави для покладення обов`язку погашення заборгованості спадкодавця лише на відповідачів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до довідки Теофіпольської селищної ради від 30 червня 2021 року № 564, на день смерті [PERSON] [INFO] , яка постійно проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] , до складу її сім`ї входили, зокрема, чоловік [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , тобто є п`ять спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] 05 жовтня 2021 судом було направлено позивачу копії спадкової справи та довідки про склад сім`ї спадкодавця для прийняття рішення про залучення чоловіка померлої [PERSON] та дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до участі у справі в якості співвідповідачів, однак позовні вимоги не були збільшені, тому 16 грудня 2021 року судом були залучені інші спадкоємці до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, оскільки рішення по справі може вплинути на її права та обов`язки як спадкоємців, копію ухвали направлено позивачу. В подальшому судом 20 січня 2022 року повторно було направлено копію довідки про склад сім`ї, але вимог до інших спадкоємців не було пред`явлено. Таким чином, з відповідачів, кожен з яких успадкував лише по 1/5 частині спадкового майна після смерті [PERSON] , стягненню підлягає лише 1/5 заборгованості по кредиту. Сплачений банком судовий збір підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених вимог - 1/5 частину від суми боргу по кредиту.

Outcome: partial