Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

06 вересня 2022 року [PERSON] , в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. В позовній заяві, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, зазначає, що [INFO] померла мама позивача - [PERSON] . [INFO] померла баба позивача - [PERSON] . Згідно довідки №21 від 11.01.2022 року виданої виконкомом Радехівської міської ради Львівської області про те, що «гр. [PERSON] , дійсно до дня смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . На день її смерті за вищевказаною адресою спільно з нею були зареєстровані: [PERSON] (померла [INFO] ) мати; [PERSON] , дочка; [PERSON] , зять. Від імені померлої виконкомом Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області заповіт не посвідчувався». Як вбачається з вищезазначеного, на момент смерті спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] , разом з нею спільно проживала її дочка - [PERSON] , та мати - [PERSON] , які фактично прийняли спадщину щляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини) після смерті спадкодавця - [PERSON] , згідно ст. 529 ЦК УРСР та належать до спадкоємців першої черги за законом. Після смерті спадкодавця - [PERSON] , окрім іншого майна, залишилося наступне спадкове майно: земельні ділянки загальною площею 2,1514 га, в умовно кадастрових гектарах, на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯА №732939. Як вбачається з вищезазначеного, спадкоємцем майна померлої [PERSON] є її онука [PERSON] . Маючи намір оформити спадщину після смерті спадкодавця - [PERSON] , позивач звернулася до Радехівської Державної нотаріальної контори у Львівській області, однак нотаріусом було відмовлено у оформленні спадщини. З огляду на вищезазначене позивач не може реалізувати свої майнові права як спадкоємець у позасудовому порядку, а тому позивач змушена звернутися з позовом до суду за визнанням права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт вступу [PERSON] у володіння та управління спадковим майном після смерті спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за позивачем - [PERSON] право власності на земельну ділянку, загальною площею 1,5823 га, кадастровий номер: 4623987200:09:000:0147 та земельну ділянку, загальною площею 0,5691 га, кадастровий номер: 4623987200:12:000:0128, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що належали спадкодавцю згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯА №732939, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010545902320 від 07 грудня 2005 року. Судові витрати покласти на сторону позивача (а.с.4-12). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Представник відповідача Радехівської міської ради Львівської області скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.51). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник відповідача. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , у віці 64 роки, про що в книзі реєстрації актів про смерть 31 березня 1997 року зроблено відповідний актовий запис за № 16, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане повторно 30 липня 2020 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.15). [INFO] померла баба позивача - [PERSON] , у віці 95 років, про що 17.02.2004 року зроблено відповідний актовий запис за №10, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 01 липня 2020 року, виданого повторно Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.16). Згідно Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] виданого у с. Вузлове Радехівського району Львівської області від 02 березня 1968 року, [PERSON] народилася [INFO] у с. Шайноги, Радехівського району Львівської області про, що 02 березня 1968 року зроблено відповідний актовий запис №15. У відомостях про батьків зазначено: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с.17). Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 05 травня 1990 року виданого Вузлівською сільською радою, Радехівського району Львівської області, [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 05 травня 1990 року, про що зроблено відповідний актовий запис №3. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині - [PERSON] (а.с.18). З довідки №21 від 11.01.2022 року виданої виконкомом Радехівської міської ради Львівської області, видно що гр. [PERSON] , дійсно до дня смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . На день її смерті за вищевказаною адресою спільно з нею були зареєстровані: [PERSON] (померла [INFO] ) мати; [PERSON] , дочка; [PERSON] , зять. Від імені померлої виконкомом Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області заповіт не посвідчувався (а.с.19). Після смерті спадкодавця - [PERSON] , залишилося спадкове майно: земельні ділянки загальною площею 2,1514 га, на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯА №732939, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №010545902320 від 07 грудня 2005 року (а.с.20). Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68974506 від 18.05.2022 року, виданого Соснівською державною нотаріальною конторою Львівської області, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , інформація у спадковому реєстрі відсутня (а.с.29). Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 69150027 від 08.06.2022 року, виданого Соснівською державною нотаріальною конторою Львівської області, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , інформація у спадковому реєстрі відсутня (а.с.30). За змістом заповіту, зареєстрованого в реєстрі за №98 від 31 березня 2000 року, складеного та посвідченого секретарем виконкому Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, [PERSON] , що мешкала в селі Шайноги, Радехівського району Львівської області на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: «житловий будинок разом з надвірними будівлями, які належать мені на праві приватної власності і все те моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що мені належатиме на день смерті, і на що я за Законом матиму право, заповідаю [PERSON] » (а.с.31). Відповідно до листа №197/01-16 від 08.06.2022 року виданого Радехівською Державною нотаріальною конторою Львівської області, видати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Вузлівської сільської ради Червоноградського (колишнього Радехівського) району Львівської області і належать гр. [PERSON] , яка померла [INFO] немає підстав, так як Державний акт на право приватної власності на землю, серії ЯА №732939, виданий на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 22 листопада 2005 року № 841, зареєстрований 07 грудня 2005 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за №010545902320, тобто після її смерті, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю (а.с.32). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст. ст. 12, 229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved