Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по мировій угоді від 23.09.2013 у справі Господарського суду Сумської області № 920/404/13-г у сумі 1\~446 964 грн., три проценти річних у сумі 130\~821,00 грн. та інфляційні збитки у сумі 281\~769,97 грн. за весь час прострочення у межах загального строку позовної давності, всього 1\~859\~554,97 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20.12.2021 уклав договір з ФОП [PERSON] про відступлення права вимоги боргу у сумі 1\~446 964 грн. з ТОВ «Сумське АТП - 15927». Зазначена сума була стягнута рішенням Господарського суду Сумської області від 06.06.2013 у справі № 920/404/13-г. Під час виконання зазначеного рішення між сторонами було укладено мирову угоду. Строк виконання якої добровільно спливав 22.12.2013. ТОВ «Сумське АТП - 15927» своє зобов`язання не виконало. Господарським судом Сумської області ухвалою від 26.12.2013 по справі № 920/2214/13 було прийнято до розгляду заяву про порушення справи про банкрутство ТОВ «Сумське АТП 15927». Ухвалою від 24.06.2014 суд порушив провадження у зазначеній справі про банкрутство ТОВ «Сумське АТП 15927», визнав вимоги кредиторів ТОВ «САТП-15927», ФОП [PERSON] в сумі 1\~800\~481,37 грн.. Харківським апеляційним господарським судом постановою від 28.11.2017 провадження у справі № 920/2214/13 припинено. Постановою від 13.06.2018 Верховний суд постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 залишив без змін. ФОП [PERSON] зверталася до Господарського суду Сумської області з заявами про поновлення строку для пред`явлення мирової угоди до виконання, про розірвання мирової угоди та поновлення строку для подачі на виконання судового наказу. Однак у задоволенні усіх клопотань їй було відмовлено. Зазначена сума коштів залишилася несплаченою відповідачем. Позивач вважає, що мирова угода укладена на стадії виконання судового рішення у разі її невиконання є окремою підставою для подачі позову. На думку позивача строк позовної давності пропущений з поважних причин, адже позивачка вживала усіх можливих заходів для стягнення заборгованості при наведених вище обставинах. Окремо позивач подав клопотання і просив поновити строк позовної давності. Поважність пропуску строку пояснив, тим, що позивачка вживала наведених вище заходів для захисту своїх прав. Ураховуючи наведене позивач вважає, що має право на отримання від відповідача заборгованості по мировій угоді від 23.09.2013 у справі Господарського суду Сумської області № 920/404/13-г у сумі 1\~446 964 грн., три проценти річних у сумі 130\~821,00 грн. та інфляційні збитки у сумі 281\~769,97 грн. за весь час прострочення у межах загального строку позовної давності, всього 1\~859\~554,97 грн. Ухвалою суду від 10.01.2022 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив з доказами, а третій особі подати письмові пояснення. Відповідач надав відзив у якому просив відмовити у задоволенні позову. Заперечення мотивував тим, що строк позовної давності почав рахуватися з 28.11.2017 тобто з часу постановлення ухвали Харківським апеляційним господарським судом у справі №920/2214/13, якою припинено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Відтак трирічний строк позовної давності закінчився 29.11.2020. Звернення ФОП [PERSON] з заявами про поновлення строку на пред`явлення мирової угоди до виконання, її розірвання і поновлення строку на пред`явлення наказу на виконання не є підставами для поновлення строку позовної давності. Відповідач вважав, що договір відступлення прав вимоги не відповідає закону, не містить відомостей про перелік документів які передані позивачу від первісного кредитора. Окрім того відповідач вважав що спір вже вирішений господарським судом, а тому необхідно закрити провадження у справі. Також відповідач просив застосувати строк позовної давності. Третя особа [PERSON] подала письмові пояснення у яких підтримала позов. Ухвалою суду від 16.02.2022 закрите підготовче провадження і призначено судовий розгляд. Під час судового розгляду в судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов. Третя особа [PERSON] підтримала заявлений позов. Представник відповідача підтримав заперечення. Суд, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, встановив, що 20.12.2021 між позивачем та ФОП [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги. За цим договором від первісного кредитора позивачу перейшли права по вимоги з ТОВ «Сумське АТП 15827» по договору про відступлення прав вимоги від 18.03.2013 укладеного з первісним кредитором [PERSON] на суму 1\~418\~200 грн., які стягнуті з товариства на користь ФОП [PERSON] рішенням господарського суду Сумської області від 06.06.2013 у справі №920/404/13-г, наказ господарського суду від 12.07.2013. Також сторони дійшли згоди, що новий кредитора стає правонаступником первісного, як позивача у справі №920/404/13-г. Також суд встановив, що 06.06.2013 рішенням господарського суду Сумської області у справі №920/404/13-г за позовом фізичної особи підприємця (далі - ФОП) [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Сумське АТП-15927» позов задоволено повністю, стягнуто з ТОВ «Сумське АТП- 15927» на користь [PERSON] 1\~418 200 грн. поворотної фінансової допомоги та 28 764 грн. витрат по сплаті судового збору. 23.09.2013 ухвалою господарського суду Сумської області у справі № 920/404/13-г за позовом ФОП [PERSON] до ТОВ «Сумське АТП-15927» про стягнення заборгованості, затверджено мирову угоду від 29.08.2013, укладену сторонами на стадії виконання судового рішення. Цією ж ухвалою господарського суду Сумської області визначено, що у випадку невиконання ТОВ «Сумське АТП-15927» мирової угоди, ухвала про затвердження Мирової угоди, має статус виконавчого документа, відповідно до закону України «Про виконавче провадження», за яким підлягає до виконання рішення Господарського суду Сумської області по справі № 920/404/13-г від 06.06.2013. За домовленістю мирової угоди ТОВ «Сумське АТП-15927» зобов`язалося сплатити суму боргу 1\~418 200 грн. у продовж трьох місяців з моменту затвердження мирової угоди. У випадку невиконання мирової угоди вона має статус виконавчого документу. 26.12.2013 № справі № 920/2214/13 прийнято заяву ФОП [PERSON] про порушення справи про банкрутство ТОВ «Сумське АТП-15927». Ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.06.2014 порушено провадження у справі № 920/2214/13 про банкрутство ТОВ «Сумське АТП15927», визнані вимоги кредиторів ТОВ «САТП-15927» та ФОП [PERSON] до боржника в сумі 1\~800 481,37 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. 28.11.2017 ухвалою Харківського апеляційного господарського суду провадження у справі № 920/2214/13 припинено. Постановою від 13.06.2018 Верховний суд України постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 залишив без змін. 28.08.2018 ухвалою господарського суду Сумської області задоволено заяву ФОП [PERSON] про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, визнано причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу - ухвали Господарського суду Сумської області від 23.09.2013 про затвердження мирової угоди у справі № 920/404/13-г на стадії виконання рішення суду поважними. Строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання ухвали Господарського суду Сумської області від 23.09.2013 про затвердження мирової угоди у справі № 920/404/13-г поновлено до 28.08.2021. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020 задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Сумське АПТ-15927» на ухвалу господарського суду Сумської області від 28.08.2018 у справі № 920/404/13-г. Скасовано ухвалу господарського суду Сумської області від 28.08.2018 та прийняте нове рішення, яким заяву ФОП [PERSON] про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання залишено без задоволення, матеріали справи повернуто до господарського суду Сумської області. 23.02.2021 ТОВ «Сумське АТП -15927» подало заяву до господарського суду Сумської області про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, зокрема визнати документ - ухвалу №920/404/13-г видану 23.09.2013 господарським судом Сумської області про стягнення з ТОВ «Сумське АПТ-15927» (40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, 16, ЄРДПОУ 35171957) на користь ФОП [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) 1\~418 200 грн. поворотної фінансової допомоги, а також 28 764 грн. витрат по оплаті судового збору, таким що не підлягає виконанню. 21.03.2021 ФОП [PERSON] подано заяву про розірвання мирової угоди у справі № 920/404/13-г від 23.09.2013, видачу дублікату наказу №920/404/13-г від 12.07.2013 і поновлення процесуального строку для повторного його пред`явлення до виконання ( вх. №1232к від 12.03.2021). Ухвалою господарського суду Сумської області від 23.06.2021 у справі № 920/404/13-г відмовлено у задоволенні заяви ФОП [PERSON] про розірвання мирової угоди, видачу дублікату наказу № 920/404/13-г від 12.07.2013 та поновлення процесуального строку для повторного його пред`явлення до виконання; відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Сумське АТП-15927» про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. 15.09.2021 постановою Північного апеляційного господарського суду апеляційна скарга ТОВ «Сумське АТП-15927» на ухвалу господарського суду Сумської області від 23.06.2021 задоволена. Ухвалу господарського суду Сумської області від 23.06.2021 у справі № 920/404/13-г скасовано в частині відмови у задоволенні заяви ТОВ «Сумське АТП-15927» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. У скасованій частині ухвалено нове рішення, яким заяву ТОВ «Сумське АТП-15927» про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню задовольнити. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий документ - ухвала №920/404/13-г, видана 23.09.2013 господарським судом Сумської області, про стягнення з ТОВ «Сумське АТП-15927» на користь [PERSON] 1\~418 200,00 грн. поворотної фінансової допомоги, а також 28 764,00 грн. витрат по оплаті судового збору. На час затвердження мирової угоди 23.09.2013 дів ГПК України від 06.11.1991 з наступними змінами і доповненнями. Положеннями ч. 4 ст. 121 ГПК України передбачалося, що мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу. Згідно ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому\~Законом України «Про виконавче провадження». Згідно ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 з наступними змінами і доповненнями, визначені видив виконавчих документів до яких віднесені виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів та ухвали у визначених законом випадках. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 з наступними змінами і доповненнями, виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 18 цього Закону. Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 6 частини першої статті 26 цього Закону). Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. Однак Законом України від 18.11.2003 № 1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виключено. Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди вона не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. Більше того мирова угода та ухала суду не передбачали заходів примусового виконання рішення, тобто яка сума підлягає стягненню. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Системний аналіз зазначених норм показав, що у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову (висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015, справа № 6-247цс15). Відтак позивач має право на самостійний судовий захист свого порушеного права з боку боржника по мировій угоді у наслідок її невиконання. Згідно ст.\~257,\~257\~ЦК України\~\~позовна давність\~-\~це строк,\~у межах\~якого особа\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про захист\~свого цивільного\~права або\~інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України \~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 261 ЦК України \~перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом. Згідно ч. 4 ст. 261 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З встановлених обставин вбачається, що попередник позивача мав право вимагати виконання мирової угоди після закінчення строку її добровільної виконання починаючи з 24.12.2013. Натомість 25.12.2013 попередником позивача подано заяву про банкрутство. У заяві йшлося про стягнення зазначеної заборгованості. З від 24.06.2014 порушено провадження про банкрутство і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів аж до припинення провадження апеляційним судом 28.11.2017. Відповідно час мораторію не може враховуватися у строк позовної давності. Відтак строк позовної давності по мировій угоді спливав 28.05.2019. Натомість у цей період попередник позивачки вживав усіх на її думку необхідних і можливих заходів по стягненню заборгованості з відповідача, звертаючись з заявами до господарського суду щодо виконання мирової угоди розірвання тощо. Загальний період розгляду таких заяв тривав понад три роки з 2018 по 2021. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Наявність численних зверненнь позивача до суду і наведена чисельність судових рішень вказує на те, що спірні правовідносини для попередника позивача мали певну складність. Попередник позивача вживав усіх можливих на його думку заходів для захисту свого порушеного права. Проте ці спроби виявилися безрезультатними. Дії попередника позивача дають суду підстави вважати, що він діяв добросовісно і мав впевненість у судовому захисті. Така поведінка попередника позивача вочевидь вказує на поважність причин пропуску строку позовної давності. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої\~статті 267 ЦК України\~позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. Досліджуючи наведені положення закону, висновки суду суд вважає, що попередник позивача та й відповідно позивач як правонаступник пропустили строк позовної давності з поважних причин. У зв`язку з цим суд вважає, що строк позовної давності підлягає поновленню згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.\~625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак позивач має право на отримання суми боргу, заявлених сум трьох відсотків річних і інфляційні втрати розраховані станом на 05.01.2022. Ураховуючи наведене заявлений позов підлягає задоволенню у повному розмір. Відповідач просив закрити провадження у справі. Такі вимоги мотивував тим, що на його думку вже є рішення Господарського суду Сумської області у справі № 920/404/13-г про стягнення заявленої заборгованості. Таке згідно п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження. Проте з огляду на вище наведене вбачається, що немає підстав для закриття провадження у справі за клопотанням відповідача. Позивач мав загальне право на судовий захист за невиконання відповідачем мирової угоди. По цим обставинам не приймалося судового рішення, а тому немає підстав для закриття провадження у справі. Інші заперечення відповідача проти позову не спростовують встановлених обставин і наведених висновків. Позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, а тому згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір за ставкою визначеного для подачі позову позивача. На підставі викладено і

Outcome: approved