Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000, 00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 840, 80 грн. [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Міської ради м. Кропивницького про участь батька у вихованні дитини. Ухвалою судді від 20 січня 2022 року клопотання представника [PERSON] адвоката Паляничко Павла Олексійовича про об`єднання цивільної справи № 404/4042/20 за позовом [PERSON] до відповідача [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Міської ради м. Кропивницького про позбавлення батьківських правта справу № 404/8308/21 за позовом [PERSON] адвоката Паляничко Павла Олексійовича до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Міської ради м. Кропивницького про участь батька у вихованні дитини задоволено. Продовжено розгляд справи в за правилами позовного провадження, призначивши підготовче засідання. Ухвалою судді від 07 листопада 2022 року закрито провадження по справі за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Виконавчий комітет міської ради м. Кропивницького як орган опіки та піклування про участь батька у вихованні дитини. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, в яких позовні вимоги підтримав. Відповідач до суду не з`явився, про час розгляду справи належно повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, подав до суду нотаріально завірену заяву про визнання позову про позбавлення батьківських прав та відмову від зустрічного позову, просив закрити провадження, судові витрати залишити за сторонами. Представник третьої особи до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 17 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після укладення шлюбу - [PERSON] , після повторного шлюбу - [PERSON] ), який станом на дату подачі позовної заяви є розірваним, про що свідчить копія заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 листопада 2015 року (а.с.16). Позивач та відповідач є батьками[PERSON] , [INFO] , що підтверджуюється свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.07.2014 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1665 (а.с.15). 26 червня 2015 року заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4, частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.04.2015 року і до повноліття [PERSON] , тобто до 2032 року (а.с.17-18). Відповідач не сплачує аліменти, про що свідчить довідка видана Фортечним відділом державної виконавчої служби міста Кропивницький Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Дніпро) від 15.06.2020 року за вихідним номером 315, про існування заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.05.2020 року в розмірі 90 552,55 грн.(а.с.27). Після розірвання шлюбу і до теперішнього часу відповідач повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, зовсім не цікавиться життям сина, не піклується його утриманням, за весь час не надав жодної допомоги, фактично самоусунувся від своєї участі як батька у вихованні, розвитку, утриманні дитини та його розвитку, аліменти не сплачує. З 2015 року позивач разом з малолітнім [PERSON] постійно мешкають в [ADDRESS] , в квартирі, яка відповідно до договору дарування від 29.10.2016 року належить на праві власності позивачу/а.с.19-22/. Дитина позивача та відповідача - [PERSON] , 2014 року народження відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Калинка» Броварської міської ради, відповідно до інформації від 24.07.2019 року до садочка [PERSON] водить мати та бабуся, батько не з`являвся(а.с.26). Згідно висновку Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького від 25.05.2020 року № 2621/49-0524 встановлено факт ухилення [PERSON] від виховання та утримання дитини [PERSON] , 2014 року народження, винну поведінку та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками та орган опіки та піклування міської ради м. Кропивницького вважає за доцільне позбавлення батьківських правгромадянина [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Доказом, що підтверджує дану обставину є вищенаведений висновок(а.с.28-29). Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», які мають для суду характер правового звичаю і підлягають застосуванню через статтю 7 ЦК України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 зазначеної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.2 ст.171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року) суд надає дивині можливість висловити свою думку і приділяє цій думці належну увагу. В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Статтею 11 цього ж Закону вказано, що «Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». Згідно статті 12 цього ж Закону вказано, що «Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до статті 15 цього ж Закону встановлено, що «Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею». Таким чином, суд вважає, за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача. Щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] сплачених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000, 00 грн., суд відмовляє, оскільки незважаючи на укладений між позивачем [PERSON] та адвокатом Дехтяр І.А.договір про надання правової допомоги за № 05-19 від 15.07.2019 року(а.с.30-33) та довідку № 15/19-1д від 01.08.2019 року(а.с.35), ніяких документів на підтвердження сплати позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду не подано. На підставі ст. ст. 150, 164-166 СК України та

Outcome: partial