Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування постанови про арешт майна, в обґрунтування якого зазначила, що у грудні 2021 року їй стало відомо, що на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві приватної власності, 04 листопада 2010 року Московським ВДВС ХМУЮ в особі державного виконавця Борусовської М.Б. було накладено обтяження щодо нерухомого майна, а саме зазначеної квартири, виконавче провадження ВП № 21353183, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 03 грудня 2021 року позивачка звернулась із заявою про скасування обтяжень щодо нерухомого майна до Московського від ділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та наприкінці грудня 2021 року отримала відповідь про те, що перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження № 21353183 по виконанню виконавчого листа від 25 червня 2010 року № 2а-2504/10/2070 виданого Харківським окружним адміністративним судом, про стягнення з [PERSON] на користь держави в особі ДПІ у Московському районі м. Харкова суми боргу у розмірі 1360,00 грн. Відповідно до вказаного листа 13 грудня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про повернення ВД стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону на час вчинення виконавчої дії) через відсутність у боржника майна. Позивач зазначає це не відповідає дійсності, адже згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на час вчинення зазначеної виконавчої дії в неї були і є на теперішній час об`єкти нерухомого майна, які належать їй на праві приватної власності, однак з невідомих причин державний виконавець не звернула стягнення на належне боржнику майно. У зв`язку із відсутністю підстав позивачу відмовлено у знятті арешту з майна (квартири). Позивач вважає, що оскільки виконавче провадження № 21353183, у межах якого державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно, знищене у зв`язку із закінченням терміну зберігання, на виконанні у відповідача відсутні відкриті виконавчі провадження, в межах яких можливе звернення стягнення на майно позивача, тому необхідність існування накладеного на майно арешту відпала. Водночас наявність запису про цей арешт перешкоджає позивачу у праві розпорядження своїм майном. З огляду на вищевикладене позивач просила суд зобов`язати Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) скасувати арешт квартири за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , PHOKПП [NUMBER] , який було накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, 21353183, 04.11.2010, державного виконавця Борусовської М.Б. Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2а-2504/10/2070 від 25.06.2010 виданого Харківським окружним адміністративним судом; та виключити інформацію про арешт зазначеного нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в межах виконавчого провадження № 21353183 (номер запису про обтяження №10583365). Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) копію ухвали про відкриття провадження разом з позовною заявою та доданими до неї документами отримав на офіційну електронну пошту 14 жовтня 2022 року, однак відзиву на позовну заяву у встановлений строк не надав, у зв`язку з чим суд розглянув справу на підставі наявних доказів відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин Таким чином, суд вважає, що сторони не з`явилися в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, сторони належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено обставини про те, що [PERSON] на праві приватної власності належить двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03 грудня 2021 року за №288263469 (а.с. 14). 06 квітня 2010 року Харківський окружний адміністративний суд прийняв постанову по справі № 2-а-2504/10/2070, якою адміністративний позов Прокурора Московського району м. Харкова в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції в Московському районі м. Харкова до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення штрафних санкцій - задоволено в повному обсязі, стягнуто з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь держави в особі Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова заборгованість перед бюджетом у сумі 1360,00 грн (а.с. 12-13). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03 грудня 2021 року за №288263469 у Відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 10583365 наявний запис обтяження арешт нерухомого майна щодо об`єкта квартира за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований 07 грудня 2010 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, 21353183, 04.11.2010, Московський ВДВС ХМУЮ Борусовська М.Б., обтяжувач і заявник Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (а.с. 14). 03 грудня 2021 року [PERSON] звернулась із заявою про скасування обтяжень щодо нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 15). Листом від 13 грудня 2021 року за вих. №172649 Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) повідомив, що підстави для зняття арешту з майна відсутні. Відповідно до даного Листа від 13 грудня 2021 року перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження № 21353183 по виконанню виконавчого листа від 25.06.2010 року № 2а-2504/10/2070, виданого Харківським окружним адміністративним судом, про стягнення з [PERSON] на користь держави в особі ДПІ у Московському районі м. Харкова суми боргу у розмірі 1360,00 грн. 14.09.2010 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 21.09.2010 державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору. 04.11.2010 та 15.11.2020 державним виконавцем було винесено постанови про звернення стягнення на майно боржника, на підставі яких відомості про арешт майна боржника внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, обтяження №10583365. 16.05.2011 державним виконавцем було винесено постанову про розшук майна боржника. 13.12.2011 державним виконавцем винесено постанову про повернення ВД стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону на час вчинення виконавчої дії) відсутність у боржника майна. В подальшому даний виконавчий документ на виконання до Відділу не пред`являвся та на виконанні не перебуває. Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №Р246286 від 03 грудня 2021 року щодо суб`єкта «фізична особа, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] » відсутня інформація в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с. 18). Згідно з інформацією з Єдиного реєстру боржників станом на 13 січня 2022 року в Єдиному реєстрі боржників відсутня інформація за параметрами «фізична особа, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] » (а.с. 17). Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України). Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Матеріали справи свідчать про те, що позивачка є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває під обтяженням у виді арешту на підставі постанови державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ від 04 листопада 2010 року. При цьому згідно відповіді Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 13 грудня 2021 року вбачається, що перевіркою даних автоматизованої системи виконавчого провадження, відповідно якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії, встановлено, що станом на 13 грудня 2021 року виконавчий документ на виконання до відділу не пред`являвся та на виконанні не перебуває. Згідно з відомостями у відкритих реєстрах станом 03 грудня 2021 року та 13 січня 2022 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Єдиному реєстрі боржників відсутня будь-яка інформація щодо боржника [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилалася на те, що накладений арешт позбавляє її права вільно розпоряджатися майном, тоді як вона не є боржником за відкритими виконавчими провадженнями. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Згідно роз`яснень, наведених у пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Оскільки позивач позбавлена можливості реалізувати своє право власності у повній мірі щодо квартири [ADDRESS] , оскільки вищевказана квартира знаходиться під обтяженням у виді арешту нерухомого майна, накладеного в рамках виконавчого провадження, яке на даний час є закінченим, з урахуванням дотримання принципів правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, суд вважає, що наявні підстави для зняття арешту з даної квартири. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved