Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк у шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS] . Крім того, за життя [PERSON] 15.08.2014 склав заповіт, яким [PERSON] заповів належний йому на праві приватної власності будинок з усіма прилеглими будівлями під номером [ADDRESS] . При зверненні до нотаріальної контори 17.05.2022 позивач отримала роз`яснення про те, що нею пропущено встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. При цьоу зазначає, що в шестимісячний термін для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом не встигла звернутися до нотаріуса у зв`язку з постійними хворобами, що спіткали її на той час. Позивач у підготовче засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, суд встановив наступне. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 23.01.2017 виконавчим комітетом Володимирівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, [PERSON] помер [INFO] в с.Володимирівка Знам`янського району Кіровоградської області, про що 23.01.2017 складено відповідний актовий запис №2. За життя [PERSON] 15.08.2014 склав заповіт, посвідчений секретарем Володимирівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області Л.О. Грібенніковою та зареєстрований в реєстрі за №38, яким заповів позивачу належний йому на праві особистої приватної власності будинок з усіма прилеглими будівлями під номером [ADDRESS] . Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №69854665 від 26.08.2022 вказаний вище заповіт є чинним. Згідно з довідкою виконавчого комітету Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №170В від 11.03.2022, померлий [PERSON] з 1977 року і на день своєї смерті [INFO] був зареєстрований та проживав одноосібно за адресою: [ADDRESS] . Від імені [PERSON] у Володимирівській сільській раді складався та посвідчувався заповіт за реєстровим номером 38 від 15.08.2014, який не змінений та не скасований. При зверненні позивача до нотаріальної контори листом від 17.05.2022 за №195/01-16 їй було роз`яснено, що вона пропустила встановлений законом шестимісячний строк подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини за заповітом від 15.08.2014 після смерті [PERSON] та її право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №69854665 від 26.08.2022, надана державним нотаріусом Другої Знам`янської державної нотаріальної контори Кіровоградської області, свідчить про те, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкова справа не заводилася, із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва ніхто не звертався. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, але бажає прийняти спадщину, у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тлумачення ч.3 ст.1272 ЦК України дозволяє сформулювати правило, відповідно до якого надання судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можливо у разі: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави та 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом встановлено, що згідно довідки Сабліно-Знам`янської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 25.10.2022, [PERSON] протягом 2017 року неодноразово зверталась до лікаря для амбулаторного лікування хронічних хвороб, а саме: атеросклеротичного кардіосклерозу, гіпертонічної хвороби ІІ ст., хронічного бронхіту, хронічного панкреатиту тощо. Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини [PERSON] . Відповідно до статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є: принцип неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом; справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 41 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Підставою виникнення права приватної власності є також успадкування майна, що базується на правонаступництві. Цивільний процесуальний кодекс України у статті 1 закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколів до неї про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом №11 від 11 травня 1994 року, який діє для України з 11 вересня 1997 року та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. За змістом положень книги 6 ЦК України, спадкове право захищає власність фізичних осіб. Позивач пов`язаний зі спадкодавцем кровним спорідненням. Усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача, виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких є позивач. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на викладене, аналізуючи зібрані в справі докази у їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем пред`явленого позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також те, що причина пропуску позивачем строку для прийняття спадщини є поважною, оскільки пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, через що вона вчасно не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в інший спосіб захистити своє право не може, є спадкоємцем за заповітом, спадщина не визнана відумерлою, тому суд вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця строком на два місяці. На підставі викладеного,

Outcome: partial