Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

22 червня 2022 року Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» засобами поштового зв`язку звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути виплачене страхове відшкодування в сумі 3000 грн. Обґрунтовано позов тим, що 25 лютого 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за\~участю транспортних\~засобів «ЗАЗ\~1102»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~та «AUDI\~80»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~у результаті\~якої транспортні\~засоби отримали\~механічні пошкодження.\~Винним у\~ДТП є\~відповідач,\~який керував\~транспортним засобом\~«ЗАЗ 1102»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] .\~Вказаний транспортний\~засіб був\~забезпечений за\~договором обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів, укладеним між Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Гарантія» та [PERSON] (термін дії з 28 травня 2020 року до 27 травня 2021 року). 26 жовтня 2021 року від Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на адресу Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» надійшла претензія про часткове відшкодування здійсненої страхової виплати відповідно до Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової\~відповідальності,\~затвердженого протоколом\~Президії МТСБУ\~« 464/2020\~від 26\~червня 2020\~року. У ході проведення розслідування страхового випадку було встановлено, що у зв`язку зі зверненням потерпілої особи до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» із заявою про страхове відшкодування, останнє сплатило страхове відшкодування в сумі 6000 грн. Оскільки цивільно-правова\~відповідальність особи,\~винної у\~настанні ДТП,\~була застрахована\~як в\~Акціонерному товаристві\~«Страхова компанія\~«Країна» (поліс № АР/5004272 від 31 грудня 2020 року), так і в Приватному акціонерному товаристві «Страхове товариство «Гарантія» (поліс № АР/0205332 від 28 травня 2020 року), а тому Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 6000 грн., бо саме до нього безпосередньо звернулася потерпіла особа. У подальшому Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» звернулося до позивача з претензією про часткове компенсування заподіяних збитків відповідно до вказаного Порядку. На підставі страхового акту від 27 жовтня 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» компенсувало Акціонерному товариству «Страхова компанія «Країна» 50% виплаченого страхового відшкодування в сумі 3000 грн. Враховуючи, що відповідач після ДТП самовільно залишив місце пригоди, а тому до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до нього, як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав, однак 14 жовтня 2022 року подав заяву про визнання позову. Представник позивача у судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позов підтримує. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 25 лютого 2021 року о 09 год. 00 хв. [PERSON] в [ADDRESS] (дворова територія) керував автомобілем марки «ЗАЗ 1102», державний номерний знак [NUMBER] , та рухаючись заднім ходом, не переконався, що це буде безпечним, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль «AUDI 80», державний номерний знак [NUMBER] , який стояв та був припаркований біля будинку, після чого залишив місце пригоди. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, їх власникам завдано матеріальних збитків, осіб постраждалих немає. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги пунктів 2.10 (а), 10.9 Правил дорожнього руху. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 червня 2021 року в справі № 750/2503/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП, та на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП закрито провадження в справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу (а.с. 9-10). Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 28 травня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Гарантія» (страховик) та [PERSON] (страхувальник) було укладено поліс № АР/0205332 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, термін дії якого з 28 травня 2020 року до 27 травня 2021 року (а.с. 11). Згідно з вказаним полісом № АР/0205332 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «ЗАЗ 1102», державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 11). Також, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ЗАЗ 1102», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в Акціонерному товаристві «Страхова компанія «Країна», що підтверджується копією полісу № АР/5004272 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 31 грудня 2020 року (а.с. 7). Акціонерне товариство\~«Страхова компанія\~«Країна» виплатило\~потерпілій особі\~-\~ [PERSON] страхове відшкодування в сумі 6000 грн., про що свідчить копія платіжного доручення № 27274 від 30 вересня 2021 року (а.с. 8). 20 жовтня 2021 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» звернулося до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» із претензією, в якій просило здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі 50% від виплаченої грошової суми в розмірі 3000 грн., оскільки цивільно-правова відповідальність особи, винної в настанні ДТП, також була забезпечена в Приватному акціонерному товаристві «Страхове товариство «Гарантія» (а.с. 6). На підставі страхового акту № 887-21 від 27 жовтня 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» сплатило Акціонерному товариству «Страхова компанія «Країна» страхове відшкодування в сумі 3000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 1613 від 29 жовтня 2021 року (а.с. 12, 13, 14). Згідно з положеннями частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі\~статтею 28\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» шкода,\~заподіяна в\~результаті дорожньо-транспортної\~пригоди майну\~потерпілого,\~-\~це шкода,\~пов`язана: з пошкодженням\~чи фізичним\~знищенням транспортного\~засобу; з пошкодженням\~чи фізичним\~знищенням доріг,\~дорожніх споруд,\~технічних засобів\~регулювання руху; з пошкодженням\~чи фізичним\~знищенням майна\~потерпілого; з проведенням\~робіт,\~які необхідні\~для врятування\~потерпілих у\~результаті дорожньо-транспортної\~пригоди; з пошкодженням\~транспортного засобу,\~використаного для\~доставки потерпілого\~до відповідного\~закладу охорони\~здоров`я,\~чи забрудненням\~салону цього\~транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України визначено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини шостої статті 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, враховуючи положення законодавства та визнання відповідачем позову, беручи до уваги те, що відповідач спричинив дорожньо-транспортну пригоду та самовільно залишив місце пригоди, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, згідно з положеннями частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд на підставі вимог частини першої статті 141 та частини першої статті 142 ЦПК України приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а іншу частину витрат позивача по сплаті судового збору в розмірі 50 відсотків необхідно покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved