Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

Цивільну справу за позовом АТ КБ "ПриватБанк"до [PERSON] про стягнення заборгованості передано для розгляду за підсудністю до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області на підставі ухвали Радивилівського районного суду Рівненської області від 26 січня 2021 року. У своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору №б/н від 09.09.2008 у розмірі 27005, 85 гривень та судові витрати в сумі 2270 гривні, посилаючись на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 09.09.2008, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який збільшився до 4100 грн. Зазначає, що при підписанні заяви-анкети відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір. Вказав, що при укладенні договору сторони керувались ч.1\~ст.634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому і друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Відповідач свої\~зобов`язання\~не виконав,\~істотно порушивши\~умови договору,\~внаслідок чого\~станом на\~14.07.2020\~заборгованість перед\~позивачем становить\~27005,\~85\~грн., яку просить стягнути, а також понесені судові витрати. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 19.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Ухвалою суду від 09.02.2022 провадження у справі зупинено до вирішення та набрання законної сили рішення у справі №559/2477/19 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання зобов`язання припиненим та стягнення коштів. Ухвалою суду від 19.07.2022 провадження у справі відновлено. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Бондарчук В.Ю. подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, а також клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду в листопаді 2020 року, отже трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, по вимогам банку, які мали бути виконані, за період до грудня 2017 року минув, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що 09.09.2008 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відповідно до вказаної заяви відповідач своїм підписом підтвердив, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 49). Згідно з довідкою, виданою АТ КБ "Приватбанк", [PERSON] отримав карту з кредитним лімітом 1000 грн., який було збільшено до 4100 грн., а 31.12.2019 зменшено до 0 грн (а.с. 47, 48). Як вбачається із наявної у матеріалах справи виписки з карткового рахунку [PERSON] , останній до 26.11.2017 активно користувався грошовими коштами, а саме використовував для власних потреб у межах розміру встановленого на карту ліміту, здійснював розрахунки через термінали, а також здійснював погашення заборгованості, а отже, прийняв запропоновані банком умови щодо розміру кредитного ліміту (а.с. 34-46). Факт користування кредитними коштами відповідачем не заперечується. З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, вбачається, що [PERSON] користувався грошовими коштами та має заборгованість: -станом на 30.06.2019 у загальній сумі 21539, 30 грн. (заборгованість за тілом кредиту 20736, 25 грн., заборгованість за відсотками 803, 05 грн., погашено заборгованості за тілом кредиту 45019, 93 грн., погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту 8883, 12 грн.) (а.с.20-32) -станом на 14.07.2020 у загальній сумі 27005, 85 грн. (заборгованість за тілом кредиту 18931, 74 грн., заборгованість за простроченим відсотками 8074, 11 грн., погашено заборгованості за тілом кредита 4000 грн., погашено заборгованість по прострочених відсоткам 94, 96 грн.) (а.с.32-33). Згідно\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги, а змістом\~ст. 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Щодо заявленого представником відповідача клопотання про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, зобов`язання з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. В даному випадку заява позичальника не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту. Строк діх кредитного ліміту відповідає строку дії карти. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) у своїх рішеннях надав тлумачення позовної давності, як законного права правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право не було порушено, суд відмовляє в позові у зв`язку з його необґрунтованістю. В разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією із підстав переривання позовної давності є часткова сплата боржником основного боргу та/або сум санкцій. Як вбачається із матеріалів справи, а саме з копії виписки за договором № б/н станом на 15 липня 2020 року, відповідачем, зокрема, 22 липня 2019 року здійснено часткове погашення заборгованості за наданим кредитом у сумі 1000 гривень, шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування, що свідчить про переривання позовної давності в силу положень частини першої статті 264 ЦК України. За таких обставин, перебіг позовної давності визначається з моменту коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, а саме з моменту останнього платежу відповідача по кредиту, тобто з 22.07.2019, що узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного суду від 15 січня 2021 року у справі № 494/366/19. Отже, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 12 листопада 2020 року, суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, а тому заява представника відповідача про застосування строку позовної давності застосуванню не підлягає. Таким чином суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. Окрім цього, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2 102 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved