Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування моральної шкоди, в зв`язку з втратою професійної працездатності, посилаючись на те, що з 1996 року позивач працювала у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» (загальний стаж роботи 30 років 4 місяця, за професією 24 років 7 місяців, в шкідливих умовах праці 24 років 7 місяців): - з 01.09.1996 р.- 05.03.2021 р. машиніст конвеєру, дробильна фабрика, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»; - 05.03.2021 р року звільнена згідно 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію. Робота у шкідливих умовах спричинила шкоду здоров`ю, у зв`язку з чим рішенням ЛЕК Українського НДІ промислової медицини 22 лютого 2022 року мені було встановлено професійне захворювання: 1.Сидеросилікоз першої-другої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група А. ЛН першого-другого ступеня. По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 17 травня 2022 року. Згодом, за висновком МСЕК від 26.07.2022 року мені була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20%. Безстроково. Причиною професійного захворювання є робота на протязі 24 років 7 місяців в умовах впливу шкідливих факторів. Працюючи на підприємстві відповідача з 1996 року до 2021 рік я виконувала роботи в умовах, які характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, підвищених параметрів, а саме: - за вмістом аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони до 3 класу 4 ступеня (шкідливі); - за рівнем шуму до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); - за рівнем вібрації до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); - за показниками мікроклімату до 3 класу 4 ступеня (шкідливі); Даний факт підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання та санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці складеною по робочому місці машиніста конвеєра ПАТ «АрселорМіталл». Позивач важчає, що профзахворювання виникло з вини керівництва «АрселорМіттал Кривий Ріг»., яке не забезпечило безпечні умови праці і порушили вимоги ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», що підтверджується пунктами 17,18,20 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 17.05.2022 року . З вини відповідача, які порушували норми з безпеки праці та не забезпечили безпечні умови роботи, була спричинена моральна шкода. ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». моральну шкоду не відшкодувало. Крім того, окрім того, в зв`язку з хворобою позивач змушена багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності. Під час лікування вимушена переносити біль, приймати велику кількість ліків, що підтверджується витягами з лікарняних епікризів. Хвороба є невиліковною і лише прогресує у часі, що підтверджується висновками МСЕК. Розуміння цього негативно впливає на мій психологічний стан та є причиною тяжких моральних страждань. Факт завдання моральних страждань та вина відповідача підтверджується актом розслідування професійного захворювання від 17.05.2022 року, довідкою МСЕК про встановлення мені ступеню втрати професійної працездатності, виписними епікризами лікарень, де я проходила лікування. Враховуючи вищевикладене, ступінь, тривалість та тяжкість моїх душевних переживань та моральних страждань, моральну шкоду позивач оцінюю саме у розмірі 240 000 грн. без врахування податків та інших обов`язкових платежів. Ухвалою суду від 22.08.2022 року вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. \~ \~ \~ \~ В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідач ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. \~ \~ \~ \~ Так, у відзиві, поданому в строки та за встановленими правилами, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідач зазначає, що при укладанні трудового договору з позивачем йому було роз`яснено його права і обов`язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. А тому позивач свідомо прийняв запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та пов`язані з цим наслідки. Крім того, відповідач зазначає, що Позивач достеменно усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, що безпосередньо пов`язані із використанням обладнання, машин та механізмів, все одно реалізував своє право на працю саме в шкідливих умовах праці на протязі тривалого часу - більше 24 років. Крім того, позивач не надає суду будь-яких належних та допустимих доказів, що б вказували на те, що вона дійсно зазнає моральних страждань, а тому розмір грошових коштів, про стягнення якого ставиться питання в позові не відповідає вимогам розумності та справедливості. Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідь на відзив ні позивачем, ні його представником до суду не подавалась. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , відповідно до копії трудової книжки, долученої до позовної заяви (а.с. 7-12), працювала в період часу: - з 29.07.1996 р.- 05.03.2021 р. машиніст конвеєру, дробильна фабрика, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»; - 05.03.2021 р року звільнена згідно 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію. Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я Державна установа «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» № 541 від 22.02.2022 року (а.с. 20-21), у позивача [PERSON] наявне професійне захворювання: 1.Сидеросилікоз першої-другої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група А. ЛН першого-другого ступеня. Відповідно до п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форми П-4, затвердженого 17.05.2022 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області (а.с. 13-15), встановлено, що хронічне професійне захворювання в позивача виникло за обставин працюючи машиністом конвеєром дробильної фабрики гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 29.07.1996 по 05.03.2021, [PERSON] керувала конвеєрами, живильниками, перевантажувальними тічками, приводними станціями, перемикала рух конвеєрів, регулювала завантаження та рух стрічки, змащувала ролики та привід, видаляла сторонні предмети та ін.. під час виконання своїх трудових обов`язків на [PERSON] діяли шкідливі виробничі фактори, а саме пил який утворювався у повітрі робочої зони в наслідок переробки корисних копалин відповідно до технологічного процесу дроблення руди. При цьому, суд не може не звернути увагу на той факт, що відповідно до вищевказаного Акту [PERSON] має стаж роботи в шкідливих умовах - 24 роки 7 місяців. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), відповідно до вищевказаного Акту, а саме п.18 (а.с. 14 зворот) визнано пил: концентрація пилу фібро генної дії складає від 4,29 до 24 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3, що перевищує гранично-допустиму концентрацію у 4,45-12 разів згідно Наказом МОЗ України №1596 від 14.07.2020 р. «Про затвердження гігієнічних регламентів допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони». Згідно з п.19 Акту, з метою ліквідації і запобігання виникненню хронічного професійного захворювання (отруєння) пропонується [PERSON] директору з виробництва (виробництво) управління гірничого департаменту ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ»: розробити та впровадити наказом по підприємству заходи щодо усунення впливу шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища та трудового процесу, що призвели до професійних захворювань шляхом дотримування основних напрямків в організації технологічних процесів та раціоналізації обладнання згідно вимог гігієни та промислової санітарії в частині комплексної механізації та автоматизації виробничих операцій; непереривності виробничих процесів; герметизації обладнання; гідро та пневмотранспорт згідно вимог НПАОП 0.00-1.82-18 «Правил охорони праці під час дроблення і сортування збагачення корисних копалин і огрудкування руд та концентратів». При запровадженні заходів щодо запобігання виникненню професійних захворювань для контролю їх ефективності обов`язково організовувати проведення інструментальних досліджень умов праці на робочому місці машиністи конвеєра. Відповідно до\~п.\~20 Акту встановлено, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 24 років 7 місяців в шкідливих умовах праці та неодноразову зміну керівництва структурного підрозділу та підприємства, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи неможливо. Згідно Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) №309/4.6-9 від 08.04.2021 року всі вище перелічені шкідливі чинник праці [PERSON] підтверджуються (а.с. 17-19). Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №060485 виданої на ім`я позивача [PERSON] , 26.07.2022 року остання пройшла первинний огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності 20% - сидерос з 11.07.2022 року безстроково, потреби у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення (а.с. 16). Згідно відомостей з медичної документації, що наявна в матеріалах справи вбачається, що позивачу неодноразово було підтверджено встановлені діагнози та рекомендації щодо реабілітації у зв`язку з професійним захворюванням (а.с. 22, 23-24, 25-26, 27-28, 29, 30). Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. В зв`язку з хворобою позивач змушена багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності. Під час лікування вимушена переносити біль, приймати велику кількість ліків, що підтверджується витягами з лікарняних епікризів. Хвороба є невиліковною і лише прогресує у часі, що підтверджується висновками МСЕК. Розуміння цього негативно впливає на мій психологічний стан та є причиною тяжких моральних страждань. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XIIдержавна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо роботодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає частковій компенсації. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №1-рп/2004передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.». Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю - це є аксіоматична парадигма людського життя і навряд чи потребує якогось казуістичного опосередкованого доведення, на якому наполягав представник відповідача. Хоча, на спростування доводів представника відповідача, матеріали справи переконливо доводять, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день є даність, яка формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на справжню муку. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що позивачу було повідомлено про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Що позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. Вказані доводи спростовуються наступним. Так, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Більше того, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. З трудової книжки позивача та Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, встановлено, що позивач працював у відповідача, та хронічні захворювання отримав саме через роботу в шкідливих умовах при виконанні ним трудових обов`язків та на території підприємства. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» №4від 31.03.1995 з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, наявність третьої групи інвалідності, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. Як вбачається з матеріалів справи, причиною професійного захворювання позивача є пил. Згідно відомостей з медичної документації, що наявна в матеріалах справи вбачається, що позивачу неодноразово було підтверджено встановлені діагнози та рекомендації щодо реабілітації у зв`язку з професійним захворюванням (а.с. 22, 23-24, 25-26, 27-28, 29, 30). Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, також враховуючи факт, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача понад 20 років, суд вважає можливим стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позовних вимог позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно з пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, з відповідача, з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 992,40 грн. - відповідно до обсягу задоволених вимог.

Outcome: partial