Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

21.06.2022 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого діяв представник - адвокат Дунь В.В., звернувся до суду з позовом, яким позивається до ТОВ «УКРМІСЬКБУД ХОЛДИНГ» і просить визнати за [PERSON] ним майнові (речові права), у тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва на двокімнатну квартиру № 493 , загальна площа 58, [ADDRESS] , та на нежитлове приміщення (місце на паркінгу) № 1/8 , загальна площа 25, 47 м2, поверх 1, секція паркінг, які знаходяться в житловому будинку [ADDRESS] Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що між ним, [PERSON] , та ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» 31.03.2018 року був укладений Попередній договір Договору купівлі-продажу квартири, відповідно до якого відповідач зобов`язувався передати (укласти Основний договір) протягом 2-го кварталу 2020 року [PERSON] у власність окрему квартиру № 493 (2 кімнати), загальна площа 58, [ADDRESS] ,, а [PERSON] зобов`язувався сплатити його вартість. Позивач 31.03.2018 року сплатив вартість вказаного об`єкта нерухомості в сумі 490 000, 00 гривень, що підтверджується квитанціями про сплату. 31.03.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» було укладено Договір про забезпечення виконання зобов`язань № ПМ4С/К493. Тобто з вищевикладеного виходить, що позивач виконав свої зобов`язання за вказаним Попереднім договором перед відповідачем. Проте, відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем, у власність вказане майно не передавав (не уклав Основний договір купівлі-продажу квартири), та вказаний будинок до сих пір не введений в експлуатацію. Між [PERSON] та ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» 24.05.2018 року був укладений Попередній договір Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення , відповідно до якого відповідач зобов`язувався передати (укласти Основний договір) протягом 3-го кварталу 2018 року [PERSON] у власність нежитлове приміщення (місце на паркінгу) № 1/8 , загальна площа 25, 47 м2, поверх 1, секція паркінг, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] ,, а [PERSON] зобов`язувався сплатити його вартість. Позивач 24.05.2018 року сплатив вартість вказаного об`єкта нерухомості в сумі 145 000, 00 гривень, що підтверджується квитанцією про сплату. 24.05.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» було укладено Договір про забезпечення виконання зобов`язань № паркінг 1/8. Тобто з вищевикладеного виходить, що позивач виконав свої зобов`язання за вказаним Попереднім договором перед відповідачем. Проте відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем, у власність вказане майно не передавав (не уклав Основний договір купівлі-продажу квартири), та й взагалі вказаний будинок до сих пір не введений в експлуатацію. Із засобів масової інформації позивачу [PERSON] стало відомо, що будівництво житлового комплексу за адресою [ADDRESS] , зупинено, оскільки забудовник самовільно вів будівництво комплексу за відсутності дозвільних документів на будівництво. Зазначає, що оскільки він сплатив вартість квартири та нежитлового приміщення, в зв`язку з чим, вважає, що йому належать майнові права на вказану квартиру і на нежитлове приміщення та просить позов задовольнити. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24.06.2022 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника позивача до суду надійшла заява, яка була зареєстрована канцелярією суду від 07.11.2022 року, про розгляд справи у його відсутності. Відповідач явку у судове засідання свого представника не забезпечив, незважаючи на те, що про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 31.03.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» був укладений Попередній договір Договору купівлі-продажу квартири відповідно до якого відповідач ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» зобов`язувалося передати (укласти Основний договір) протягом 2-го кварталу 2020 року [PERSON] у власність окрему квартиру № 493 (2 кімнати), загальна площа 58, [ADDRESS] ,, а [PERSON] зобов`язувався сплатити його вартість. (а.с. 32-35). Позивач [PERSON] 31.03.2018 року сплатив вартість вказаного об`єкта нерухомості в сумі 490 000, 00 гривень, що підтверджується квитанціями про сплату. (а.с.48-49). 31.03.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ Укрміськбуд Холдинг» було укладено Договір про забезпечення виконання зобов`язань № ПМ4С/К493. (а.с. 41-43). Судом також встановлено, що 24.05.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» був укладений Попередній договір Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, відповідно до якого відповідач зобов`язувався передати (укласти Основний договір) протягом 3-го кварталу 2018 року [PERSON] у власність нежитлове приміщення (місце на паркінгу) № 1/8 , загальна площа 25, 47 м2, поверх 1, секція паркінг, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] ,, а [PERSON] зобов`язувався сплатити його вартість. (а.с.36 -39 ). Позивач [PERSON] 24.05.2018 року сплатив вартість вказаного об`єкта нерухомості в сумі 145 000, 00 гривень, що підтверджується квитанцією про сплату.(а.с.47). 24.05.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» було укладено Договір про забезпечення виконання зобов`язань № паркінг 1/8. (а.с._44-46). Встановлені судом обставини є підставою для висновку, що позивач [PERSON] виконав свої зобов`язання за вказаними Попередніми договорами перед відповідачем ТОВ «Укрміськбуд Холдинг». У тойже час, відповідач ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» не виконало свої зобов`язання перед позивачем [PERSON] , у власність вказане майно не передавало (не уклав Основний договір купівлі-продажу квартири та нежитлового приміщення), будинок не введений в експлуатацію. Судом також встановлено, що на час звернення позивача до суду з позовом відповідамем не введено в експлуатацію будинку [ADDRESS] . Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що ним повністю сплачено вартість квартири та нежитлового приміщення до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира та нежитлове приміщення, та прийняття його до експлуатації, відтак йому належать майнові права на квартиру та на нежитлове приміщення. Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до правил ст. ст. 177, 190 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага; майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року№18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україна», а саме ст. 3 визначено поняття «майнових прав» як будь-яких прав, пов`язаних з майном, відмінних від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6 350, 00 грн., сплачений останнім при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved