Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS] , що належала померлій на праві власності. Позивач прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. При оформленні спадщини нотаріусом було роз`яснено позивачу про необхідність надання оригіналів правовстановлюючих документів, які у нього відсутні, що позбавляє його права на спадкування. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті [PERSON] . Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 20.07.2020 року затверджено мирову угоду між сторонами. Постановою Київського апеляційного суду від 13.05.2021 року ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 20.07.2020 року скасовано, справу направлено на розгляд до Деснянського районного суду м. Києва за встановленою законом підсудністю. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2021 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2021 року задоволено клопотання відповідачки про витребування доказів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.09.2021 року провадження у справі зупинено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.07.2022 року провадження у справі відновлено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.08.2022 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Київську міську раду. 19.08.2022 року до суду надійшов відзив Київської міської ради на позов. Заперечуючи проти задоволення позову, представник вказує про те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що він має право на спадкування після смерті [PERSON] , а тому будь-які підстави для визнання за позивачем права власності на спадкове майно відсутні. На підставі викладеного представник третьої особи просить у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить проводити розгляд справи в її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить проводити розгляд справи в його відсутність. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: на квартиру [ADDRESS] . При житті [PERSON] заповіт не складала. П`ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа. Відповідно до матеріалів спадкової справи, із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] , [PERSON] , при цьому [PERSON] від отримання спадщини відмовився. Постановою державного нотаріуса від 12.04.2018 року у видачу свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було відмовлено через відсутність заповіту та документів про право на спадкування заявника після смерті [PERSON] . Постановою державного нотаріуса від 08.07.2021 року у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було відмовлено у зв`язку з пропуском строку для подачі такої заяви після смерті [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2020 року [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про встановлення факту проживання із спадкоємцем однією сім`єю понад п`ять років, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом. Постановою Київського апеляційного суду від 23.06.2020 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2020 року залишено без змін. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Постановою Київського апеляційного суду від 07.07.2022 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2021 року залишено без змін. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті своєї тітки [PERSON] . Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ст.. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст.. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім1єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, як це передбачено ч. 1 ст. 1268 ЦК України. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 1 Сімейного кодексу України визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року по справі № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення. Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що позивач повинен довести належними доказами факт не тільки того, що він не має можливості оформити спадкові права після померлої у встановленому законом порядку, але і того, що він є спадкоємцем і має права на спадкування майна після смерті [PERSON] . Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях При розгляді даної справи позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він має право на спадкування після смерті [PERSON] , оскільки не перебував з нею у родинних стосунках, не проживав однією сім`єю, що також підтверджено і судовими рішеннями, прийнятими у спорах між даними сторонами. Враховуючи викладене вище, встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки вони не є доведеними та підставними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed