Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Заступник керівника Ніжинської окружної прокуратури Чернігівської області 15.09.2022 звернувся до суду в інтересах держави в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області, комунального некомерційного підприємства «Ніжинська центральна міська лікарня імені Миколи Галицького» Ніжинської міської ради Чернігівської області з позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави в особі Ніжинської міської ради кошти, витрачені комунальним некомерційним підприємством «Ніжинська центральна міська лікарня імені Миколи Галицького» Ніжинської міської ради на лікування потерпілого від злочину [PERSON] в сумі 3 085,60 грн у дохід місцевого бюджету. Позов аргументує тим, що ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.07.2022, яка набрала законної сили 14.07.2022, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК Україниу, а позов прокурора в інтересах держави в особі КЛПЗ «Ніжинська центральна міська лікарня імені Миколи Галицького» про стягнення з [PERSON] витрат на лікування потерпілого залишено без розгляду. Вказаним судовим рішенням встановлено, що [PERSON] наніс [PERSON] легкі тілесні ушкодження, у зв"язку з чим [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КНП «Ніжинська центральна міська лікарня ім.М.Галицького» 18 ліжко-днів з 17.03.2019 -25.03.2019. Загальна сума витрачених бюджетних коштів за час стаціонарного лікування становить 3 085,60 грн, які підлягають стягненню з [PERSON] на підставі ст. 1206 ЦК України. Невідшкодування витрат, здійснених КНП «Ніжинська центральна міська лікарня ім.Миколи Галицького» Ніжинської міської ради за рахунок місцевого бюджету на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , негативно впливає на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій. Листами від 22 та 30.08.2022 Ніжинську міську раду, а також листами від 15 та 30.08.2022 КНП «Ніжинська центральна міська лікарня ім. Миколи Галицького» повідомлено про даний факт і тим самим надано можливість відреагувати на порушення інтересів держави. У відповідях міська рада та лікарня повідомили про відсутність наміру звертатися до суду для відшкодування витрат. За обставин бездіяльності органів, уповноважених державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, інтереси держави порушені і є підстави для їх представництва прокурором у суді. Ухвалою від 05.10.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали подати відзив та роз"яснено сторонам право звернутися до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Копії ухвали про відкриття провадження у справі надіслані учасникам справи, а позивачам і відповідачу - також копії позовної заяви і доданих до неї документів. Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, відповідач отримав копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками 14.10.2022. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв"язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства (ч. 7 ст. 128 КПК України). Відповідно до вимог ст. 131-1 Конституції України, прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, у тому числі, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Згідно ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993. Як передбачено цим Порядком сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Пунктом 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 вказує, що визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Відповідно до пінпункту а) пункту 3 частини 1 статті 89 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування лікарні широкого профілю здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.07.2022 у справі №740/2538/19, провадження №1-кп/740/8/22, задоволено клопотання захисника [PERSON] - адвоката Дорошенка Г.М., яке у судовому засіданні підтримане самим [PERSON] , та [PERSON] , який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.03.2019 за № 12019270180000346 про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 125 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Позов прокурора Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі КЛПЗ«Ніжинська центральна міська лікарня імені Миколи Галицького» до [PERSON] про стягнення 3085 грн 60 коп витрат на лікування потерпілого залишено без розгляду. Ухвала суду набрала законної сили 14.07.2022 (а.с. 15-16). Згідно з описовою частиною даної ухвали відповідно до обвинувального акту [PERSON] 17.03.2019 близько 19-00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння поблизу господарства за адресою в [ADDRESS] , де перебував [PERSON] , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс [PERSON] один удар дерев`яним навильником в потиличну частину голови, після чого [PERSON] упав на земельне покриття, і внаслідок вказаних дій [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забійної рани потиличної ділянки голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Ураховуючи, що ухвала суду про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності та закриття відносно нього кримінального провадження на даний час набула законної сили, а звільнення обвинуваченого за поданим його захисником клопотанням, яке сам [PERSON] підтримав, у зв`язку з закінченням строків давності не є звільненням з реабілітуючих підстав, суд доходить висновку про доведеність вини відповідача у заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень, що мало місце 17.03.2019. Надаючи оцінку ухвалі про закриття кримінального провадження на предмет її доказового значення, суд бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.07.2019 у справі № 438/1545/15-ц (провадження № 61-21723св18), які в силу положень частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають врахуванню іншими судами при застосуванні норм права. Також у відповідності до положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд враховує практику Європейського суду з прав людини. У справі "Вулах та інші проти Росії" (скарга N 33468/03, рішення від 10 січня 2012 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що виправдання у кримінальному судочинстві чи припинення кримінального переслідування не повинні перешкоджати цивільній відповідальності у виді виплати компенсації, що виникає на підставі менш тяжкого тягаря доказування тих же фактів. Відповідно до довідки №18 КЛПЗ "Ніжинська центральна міська лікарня ім.М.Галицького" [PERSON] з 17.03.2019 по 25.03.2019 перебував 8 ліжко-днів на лікуванні у стаціонарі, травматологічне відділення, і на лікування в цей період затрачено коштів у сумі 3085,60 грн (а.с. 18). Згідно з інформацією КНП "Ніжинська центральна міська лікарня ім.М.Галицького" від 07.09.2022 за №01-07/884 на лікування потерпілого [PERSON] фінансування проводилося з місцевого бюджету (а.с. 17). У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду №11 від 17 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зазначено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Як встановлено судом, потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КЛПЗ "Ніжинська центральна міська лікарня імені Миколи Галицького" саме внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень, які мали місце через дії відповідача [PERSON] . Тобто перебування потерпілого на лікуванні в даному випадку є наслідком дій відповідача. Отже, враховуючи норми діючого законодавства, відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в дохід місцевого бюджету, за рахунок якого фінансувалася лікарня. Як вбачається з матеріалів справи, суду не надано доказів щодо відшкодування коштів, які витрачені на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] , відповідачем та останнім не надано до суду відзив на позов у спростування доводів прокурора. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам наданим прокурором в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що витрати, понесені КЛПЗ "Ніжинська центральна міська лікарня ім.М.Галицького" на лікування потерпілого [PERSON] , підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, тому, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення позивачі звільнені від сплати судового збору. Аналіз положень ст. 141 ЦПК України свідчить, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 481,00 грн.

Outcome: approved