Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про госпіталізацію [PERSON] у КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» у примусовому порядку для лікування відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Заявлені вимоги мотивують тим, що 30.10.2022 о 22.05 год. до КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» за направленням спеціалізованої психіатричної бригади госпіталізовано [PERSON] , [INFO] , проживаючу за адресою: [ADDRESS] а Підставою для госпіталізації стало те, що [PERSON] має погіршення психічного стану, неадекватну поведінку, обумовлену галюцинаторно-параноїдною симптоматикою. Зі слів хворої, вперше захворіла у 19 років, коли з`явився страх переслідування, пригнічений емоційний стан. Але з амнезу відомо, що ще в дитинстві були психічні проблеми у вигляді страхів. Зверталась в ОПС, «щось вживала». Появу психічного захворювання пов`язує з постійними стресами через одруження, намаганням підлаштовуватися під стандарти чоловіка. Хвороба набула психопатоподібного характеру, з 2000 р. у клініці з`явилась галюцинаторно-параноїдна симптоматика: чула «голоси», «відчувала», що її прослуховують, звинувачувала у шпигунстві колег по роботі. З цього часу перебуває на диспансерному обліку. Неодноразово, через загострення симптоматики лікувалась у КМКПНЛ №1,№2, останній раз у квітні 2022 року з діагнозом F 20.0. У стані загострення стає агресивною, неодноразово конфліктувала з сусідкою, звинувачувала ту у «споюванні» чоловіка, дисимілювала симптоматику, щоб швидше виписатися з лікарні, зокрема не зізнавалась, що чула «голоси», які закликали податися у монастир, щоб постригтися у монахині. Після виписки з стаціонару відмовилась від підтримуваючого лікування, погіршення стану спостерігається протягом останніх трьох місяців, почала конфліктувати з оточуючими, актуалізувалась маячна симптоматика, поводила себе збуджено, неадекватно. Зі слів доньки протягом останнього тижня не спить, лякає сусідів, розмовляє сама з собою, 30.10.22 року викинула з квартири домашню тварину, пояснюючи свій вчинок тим, що «він мені більше не потрібен». 01.11.2022 оглянута ЛКК в складі голови ЛКК Бялої М.А., зав. від. №2 [PERSON] , лікаря-психіатра [PERSON] у зв`язку з відмовою від стаціонарного лікування. Згідно заключення ЛКК комісія дійшла висновку, що пацієнтка [PERSON] , страждає на психічний розлад в вигляді: шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, виражений психопатоподібний тип дефекту (F 20.00).У зв`язку з наявністю тяжкого психічного розладу, категоричною відмовою пацієнтки добровільного стаціонарного лікування, враховуючи те, що [PERSON] вчиняє та виявляє наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, потребує примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ від 02.11.2022 між суддями вказана цивільна справа розподілена судді Панченко О.М. 02.11.2022 року по справі відкрито провадження, призначено судове засідання. Представник заявника КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» , лікар-психіатр [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримав з мотивів, викладених у ній, підтвердив, що пацієнтка становить небезпеку для себе та оточуючих. У судовому засіданні заінтересована особа - [PERSON] пояснила, що є донькою [PERSON] , заяву підтримала, наполягає на лікуванні матері у стаціонарних умовах. Повідомила, що матір останні місяці веде себе дуже агресивно, викидає її речі на смітник, може її вдарити, різка. Ліки відмовляється приймати з травня 2022 року. У судовому засіданні прокурор підтримала заяву щодо госпіталізації [PERSON] у примусовому порядку. [PERSON] усвідомленої згоди у судовому засіданні на госпіталізацію не надала, на не одноразові намагання суду з`ясувати відношення до поданої заяви про примусову чи можливу добровільну госпіталізацію до медичного закладу, не відреагувала. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Відповідно до ч. 6 ст. 284 ЦК України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями. Згідно з висновком комісії лікарів - психіатрів у складі: заступника директора [PERSON] , завідуючої відділенням № 3 [PERSON], лікаря-психіатра [PERSON] . КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» від 31.10.22 [PERSON] госпіталізована до відділення № 3 КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» у м. Києві 30.10.2022 о 22.05 год. у супроводі спеціалізованої психіатричної бригади (лікар - [PERSON]), з загостренням параноїдної симптоматики та агресивними діями. Зі слів хворої, вперше захворіла у 19 років, коли з`явився страх переслідування, пригнічений емоційний стан. Але з амнезу відомо, що ще в дитинстві були психічні проблеми у вигляді страхів. Зверталась в ОПС, «щось вживала». Появу психічного захворювання пов`язує з постійними стресами через одруження, намаганням підлаштовуватися під стандарти чоловіка. Хвороба набула психопатоподібного характеру, з 2000 р. у клініці з`явилась галюцинаторно-параноїдна симптоматика: чула «голоси», «відчувала», що її прослуховують, звинувачувала у шпигунстві колег по роботі. З цього часу перебуває на диспансерному обліку. Неодноразово, через загострення симптоматики лікувалась у КМКПНЛ №1,№2, останній раз у квітні 2022 року з діагнозом F 20.0. У стані загострення стає агресивною, неодноразово конфліктувала з сусідкою, звинувачувала ту у «споюванні» чоловіка, дисимілювала симптоматику, щоб швидше виписатися з лікарні, зокрема не зізнавалась, що чула «голоси», які закликали податися у монастир, щоб постригтися у монахині. Після виписки з стаціонару відмовилась від підтримуваючого лікування, погіршення стану спостерігається протягом останніх трьох місяців, почала конфліктувати з оточуючими, актуалізувалась маячна симптоматика, поводила себе збуджено, неадекватно. Зі слів доньки протягом останнього тижня не спить, лякає сусідів, розмовляє сама з собою, 30.10.22 року викинула з квартири домашню тварину, пояснюючи свій вчинок тим, що «він мені більше не потрібен». 01.11.2022 оглянута ЛКК в складі голови ЛКК Бялої М.А., зав. від. №2 [PERSON] , лікаря-психіатра [PERSON] у зв`язку з відмовою від стаціонарного лікування. Згідно заключення ЛКК комісія дійшла висновку, що пацієнтка [PERSON] , страждає на психічний розлад в вигляді: шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, виражений психопатоподібний тип дефекту (F 20.00).У зв`язку з наявністю тяжкого психічного розладу, категоричною відмовою пацієнтки добровільного стаціонарного лікування, враховуючи те, що [PERSON] вчиняє та виявляє наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, потребує примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар. Психічний стан на момент огляду: вірно орієнтована в місці та часі. Контакт пасивний, малопродуктивний, не доступна в плані хворобливих переживань. На питання відповідає односкладно, після паузи, періодично замовкає, з недовірою придивляється до оточуючих. Заявляє, що відчуває загрозу від оточуючих, вимагає від лікаря захистити її, стати між нею та загрозою. Через деякий час заявляє, що лікар їй не допомагає та він також є переслідувачем. Звинувачує доньку в тому, що вона хоче їй нашкодити, отруїти, заволодіти квартирою. З підозрою відноситься до їжі, яку приносить донька. У відділенні поводиться неадекватно, періодично застигає в одноманітних позах, до чогось прислухається, гримасує, щось нерозбірливо бубонить, на зауваження не реагує, ходить босоніж, манірна. Матеріали справи містять копії усвідомленої згоди особи на проведення психіатричного огляду, на госпіталізацію до психіатричного закладу та лікування у психіатричному закладі, однак вказана медична документація не містить підпису пацієнта, що підтверджує відмову [PERSON] від стаціонарного лікування. Згідно супровідного листка № 873912 від 30.10.2022 року [PERSON] доставлено за викликом № 4077 в ЗОЗ КМКПЛ № 2 лікарем Полуботко з попереднім діагнозом «Параноїдний синдром». Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Згідно з ч. 1,2 ст. 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, З наявних у справі матеріалів вбачається, що [PERSON] має документально закріплену історію хвороби щодо психічної проблеми. Крім того, комісія лікарів - психіатрів надала свою медичну оцінку психічного стану останньої. Відтак, суд доходить висновку, що в розумінні положень в.ч.ч.1,4 ст. 11 Закону України "Про психіатричну допомогу" такі дії комісії лікарів - психіатрів є правомірними і засновані на законі. Висновок комісії лікарів - психіатрів містять певні посилання, які у сукупності з іншими встановленими осбставинами справи дають суду підстави вважати, що у [PERSON] наявний психічний розлад, і у суду не має сумнівів у правильності висновків лікарів - психіатрів, у звязку з чим суд вважає, що стан здоров`я [PERSON] може вимагати невідкладної психіатричної допомоги. Таким чином, у суду не має сумнівів у подоланні презумпції психічного здоров`я, яка гарантована положеннями ст. 3 Закону України "Про психіатричну допомогу", оскільки наявність розладу її психічного здоров`я повністю встановлена і доведена належними та допустимими доказами, які зібрані по справі. Підстави, за якими відбувається госпіталізація особи за судовим рішенням, передбачені ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Оцінивши докази у справі за внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що наявні підстави вважати, що [PERSON] страждає на психічний розлад, внаслідок чого остання відмовляється приймати ліки та не надає згоди на госпіталізацію для лікування в умовах стаціонару. Враховуючи викладене, вбачається необхідність її лікування у стаціонарних умовах, оскільки дії [PERSON] можуть нести безпосередню загрозу для оточуючих, зокрема для доньки, з якою вона разом проживає. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання щодо наявності підстав для примусової госпіталізації [PERSON] до КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2», передбачених ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», п. «е» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». У відповідності до п.9 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved