Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

Адвокат Деяк Я.М. в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] . Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 05.11.2016 року між позивачем та відповідачем укладено в простій письмовій формі договір позики та на його виконання передано грошові кошти у сумі 412\~000,00 грн., які [PERSON] зобов`язувалась повернути до 11.11.2016 року. Підтвердженням факту виникнення відносин позики та отримання відповідачем вказаної суми грошей є розписка, складена власноруч [PERSON] того самого дня. Однак, умови зазначені у розписці [PERSON] не виконала, позичені грошові кошти у встановлений строк до 11.11.2016 року не повернула. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу у розмірі 412\~000,00 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 134\~246,88 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 31\~255,56 грн. та процентів від суми позики у розмірі 161\~780,56 грн. 08.07.2019 року ухвалою суду по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 05.11.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. 06.07.2021 року протокольною ухвалою суду визнано явку позивача в судові засідання обов`язковою. 30.07.2021 року ухвалою суду за клопотанням представника відповідача призначено по справі судову почеркознавчу експертизу. На час проведення експертизи та отримання висновку експерта провадження у справі зупинено. 01.11.2021 року провадження у справі поновлено для вирішення клопотання експертів про надання необхідних матеріалів для проведення експертизи, в тому числі оригіналу розписки від імені [PERSON] про отримання нею від [PERSON] 412\~000,00 грн., датованої 05.11.2016\~року. Позивач, явка якого визнана обов`язковою, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Заяв клопотань від позивача про поважність неявки, та відкладення розгляд справи до суду не надходило. Крім того, в матеріалах справи міститься клопотання адвоката Деяк Я.М. від 28.12.2021 року про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача. Однак, повноваження представляти інтереси [PERSON] у [PERSON] закінчились 05.06.2020 року, відповідно до довіреності, яка міститься в матеріалах справи. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та просять відмовити. Крім того, відповідач [PERSON] заперечувала про написання нею розписки від 05.11.2016 року та отримання грошових коштів в борг у [PERSON] у сумі 412\~000,00 грн. Заслухавши пояснення відповідача, представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] виданого 16.11.1998 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 16.11.1998 року, після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Пунктом 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованості, [PERSON] подано ксерокопію розписки про отримання грошових коштів. Отже, зі місту ксерокопії розписки, яка міститься в матеріалах справи, зазначено, що 05.11.2016 року [PERSON] , взяла у борг у [PERSON] 412\~000,00 грн. строком до 11.11.2016 року. Гроші на момент написання розписки отримала в повному обсязі. Зобов`язалась повернуть в повному обсязі та в строк. Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За змістом ч.1, 2 ст.207 та ч.2 ст.1047 ЦК України, дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Статтею 12\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Так, на підтвердження заборгованості [PERSON] перед [PERSON] , останнім надано до позовної заяви ксерокопію розписки від 05.11.2016 року. В судовому засіданні відповідач заперечувала проти написання нею розписки та отримання грошових коштів від позивача, у зв`язку з чим, за клопотанням представника відповідача, судом призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: Чи належить підпис [PERSON] в оригіналі розписки від 05.11.2016 року про отримання нею від [PERSON] 412\~000,00грн.? Чи виконано весь текст розписки (оригінал) від 05.11.2016 року [PERSON] .? Коли було вчинено підпис та складено розписка (оригінал) від 05.11.2016 року? Однак, вказана ухвала суду від 30.07.2021 року про призначення експертизи залишена без виконання, оскільки клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, у тому числі оригіналу розписки від імені [PERSON] про отримання останньою від [PERSON] 412\~000,00 грн. датованої 05.11.2016 року. Таким чином, не подання експерту необхідних матеріалів, а саме оригіналу розписки від імені [PERSON] про отримання нею від [PERSON] грошових коштів у сумі 412\~000,00 грн. датованої 05.11.2016 року, яка знаходиться у позивача, розцінюється судом, як ухилення позивача від подання експерту необхідних матеріалів для проведення експертизи. Відповідно до статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, неподання [PERSON] оригіналу розписки від імені [PERSON] про отримання останньою від [PERSON] грошових коштів у сумі 412\~000,00 грн. датованої 05.11.2016 року, яка знаходиться у позивача, свідчить про його небажання проведення почеркознавчої експертизи та отримання висновку експерта, та спростування доводів відповідача, що [PERSON] не писала розписку про отримання від позивача грошових коштів. Тобто, не подання [PERSON] оригіналу розписки унеможливлює проведення почеркознавчої експертизи та встановити факт укладання договору позики між [PERSON] та [PERSON] від 05.11.2016 року. Отже, сама по собі наявність в матеріалах справи ксерокопії розписки не свідчить про факт виникнення між [PERSON] та [PERSON] позикового зобов`язання. На підставі викладеного, оцінивши наявні у матеріалах справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю, а саме недоведеністю укладання договору позики між [PERSON] та [PERSON] від 05.11.2016 року. Крім того, оскільки вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу є похідними від вирішення спору щодо стягнення суми заборгованості за договором позики укладеним між позивачем та відповідачем про отримання коштів у розмірі 412\~000,00 грн., та враховуючи, що судом не встановлено підстав для задоволення таких вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу, не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed