Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача виконавчий комітет Берегівської міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача служба у справах дітей Берегівської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що будинок [ADDRESS] , належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.06.2022 року. Зазначав, що відповідачі не проживають в будинку та жодного разу не проживали в ньому. Про реєстрацію відповідачів у його будинку йому не було відомо, а про реєстрацію таких він довідався лише тоді коли звернувся до Центру надання адміністративних послуг. Таким чином, реєстрація відповідачів в його будинку на даний час носить виключно формальний характер. Крім того, наявність проживання відповідачів за вище вказаною адресою, створює для позивача незручності, перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм житлом, порушує його право власності на нерухоме майно, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду для захисту своїх порушених прав та інтересів. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 05.08.2022 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачам було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.06.2022 року, належить житловий будинок [ADDRESS] . З листа відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області №3.7/4312 від 29.07.2022 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , значаться на реєстраційному за адресою: [ADDRESS] . У ст. 29 ЦК України визначено поняття «місця проживання», а саме, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири (будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 316 ЖК України право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають три правомочність - володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Згідно частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена, або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд вважає, що право позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю порушено та підлягає захисту, у зв`язку з існуванням факту проживання в житловому будинку [ADDRESS] , відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права користування житлом, підлягають задоволенню, так як останні не проживають в будинку. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Позивачем вимоги позову доведені, на підставі наданих доказів, встановлені обставини, що свідчать про порушення його права, яке підлягає захисту в обраний позивачем спосіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved