Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

В травні 2022 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до Української міської ради Обухівського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову вказала, що 30 травня 2006 року Обухівським районним відділом земельних ресурсів Київської області на ім`я позивача було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №217185. Зазначений акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №0456. Відповідно до зазначеного акту, позивач на підставі рішення Обухівської райдержадміністрації від 15.03.2006 року №183 є власником земельної ділянки площею 0,111 га, яка розташована на території Трипільської сільської ради, с/т «Рибак», цільове призначення земельної ділянки - ведення садівництва з кадастровим номером 3223188000:03:008:0011. З часом позивач втратила зазначений акт на земельну ділянку, і після того як нею було виявлено втрату зазначеного акту, вона звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з запитом, але у відповідь їй було надано лист від 20 вересня 2021 року, в якому зазначається, що в архіві відділу відсутній та не обліковується другий примірник державного акту про право власності на земельну ділянку, а тому позивача змушена звернулась до суду з даним позовом та просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Ухвалою судді від 06.07.2022 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06 вересня 2022 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. 01 серпня 2022 року на адресу суду від відповідача Української міської ради Обухівського району Київської області надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме суми сплаченого судового збору та суми витрат на професійну правничу допомогу є не обгрунтованими, а тому просили відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовні заяві та просив задовольнити. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, в зв`язку з тим, що Українська міська рада є неналежним відповідачем, оскільки не оспорює та не порушує суб`єктивного права позивача, та не несе відповідальності за невнесення відомостей в Державний земельний кадастр Обухівським районним відділом КРФ центру ДЗК, та втрату другого примірника державного акту. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 129 Конституції України, закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до копії державного акту про право власності на земельну ділянку від 30.05.2006 року позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,111 га, яка розташована на території Трипільської сільської ради, с/т «Рибак», цільове призначення земельної ділянки - ведення садівництва з кадастровим номером 3223188000:03:008:0011, що також підтверджується і витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 08.02.2007 року № 687. З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 29-10-0.222-10978/2-21 від 20.09.2021 вбачається що в архіві відділу відсутній та не обліковується другий примірник державного акту на право власності на земельну ділянку позивача [PERSON] , а згідно даних АС ДЗК земельна ділянка з кадастровим номером 3223188000:03:008:0011 перебуває в архівному шарі Державного земельного кадастру, це шар, який відображає контури земельних ділянок, які набули статусу архівних, та носить інформативний характер. З листа Головного управління Державної податкової служби України вбачається, що позивачу сформовано податкове повідомлення на сплату земельного податку з фізичних осіб від 15.05.2020 року за № 5893771-5505-1016 за 2020 рік. Відповідно до якого [PERSON] було сплачено земельний податок, що підтверджується відповідними квитанціями. Відповідно до листа Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області від 09.11.2021 року за №4664/0/1-21 вбачається, що у Виконавчому комітеті Української міської ради Обухівського району Київської області відсутня інформація щодо земельної ділянки. Законодавством визначений «Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який затверджений Постановою КМУ від 23.08.2016 року №553, де в п. 53 вказується, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, використовуються відомості з Державного земельного кадастру, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав. У разі наявності в заявника копії примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подається також відповідна копія. Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації, з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа. В п. 81-1, п. 81-2 вказується, що державна реєстрація прав на земельні ділянки, речові права на які набуто до 1 січня 2013 р., проводиться у порядку, передбаченому статтею 29 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність. Згідно ч. 3 Ст. 29 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вказується що державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, набутих та оформлених в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться без подання заявником документа, на підставі якого набуто речове право, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, у тому числі перенесеної із Державного реєстру земель, документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 1 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів. Згідно вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Позивач як на обґрунтування позивних вимог посилається на втрату оригіналу державного акту на право власності на землю, однак належних доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надала, також позивачем не надано витяг з Державного земельного кадастру, щодо спірної земельної ділянки, не надано копію розпорядження Обухівської РДА №183 від 15.03.2006 року, відсутні відомості щодо звернення до державного реєстратора, та не обґрунтовано, яким чином відповідач Українська міська рада порушує, не визнає, чи оспорює право позивача. При цьому слід зазначити, що позивачка може в інший спосіб, передбачений нормами вказаного вище законодавства, здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку слід відмовити за недоведеністю посилання в позові на порушення прав чи інтересів у спірних правовідносинах, які б підлягали судовому захисту. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed