Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

Представник позивача вимоги мотивує тим, що позивач працював у відповідача з 23.12.2019 по 30.11.2021, а також з 09.05.2022 по 22.08.2022. На момент першого та другого звільнення заборгованість по заробітній платі не виплачена. Середній заробіток по затримці виплати заробітної плати також не виплачено. Заборгованість що виникла на момент першого звільнення відповідачем частково погашено. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 114520,27 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати в розмірі 1 834 грн. 16 коп., що складає суму 106381,28 грн., по 23.02.2022 (за 58 робочих днів). Ухвалою суду від 02.09.2022 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача, надав заяву, в якій зазначив про наявність заборгованості по заробітній платі [PERSON] , станом на 02.11.2022 року, в загальному розмірі 114520, 27 грн., на підтвердження чого додав довідку Товариства; також зауважив, надавши додаткові пояснення, що середньоденна заробітна плата позивача складала 1116,52 грн., на підтвердження чого додав довідку Товариства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснюється. Згідно ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб», а 27.01.2022 р. була звільнений, що підтверджується копією трудової книжки. При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, яка, станом на 02.11.2022 року, становить 114520,27 грн., що підтверджується довідкою Товариства від 02.11.2022 р. Згідно довідки Товариства та додаткових пояснень представника відповідача, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складав 1116,52 грн. Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України. Відповідно до положень ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов`язок виплачувати працівнику заробітну плату. Згідно із ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Отже, зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь суму невиплаченої заробітної плати (за винятком утриманих ПДФО та Військового збору) в розмірі 114520,27 грн. Нормою ст. 117 КЗпП України регламентовано, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 20 постанови №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, з урахуванням викладеного, оскільки [PERSON] був звільнений, а остаточний розрахунок з ним проведено не було, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 64758,16 грн. за період по 23.02.2022 року, що складає 58 робочих днів (враховуючи п`ятиденний робочий тиждень), при середньоденній заробітній платі позивача 1116,52 грн. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн., оскільки позивача було звільнено від його сплати.

Outcome: partial