Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

18.08.2022р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] (третя особа - [PERSON] ) про розірвання договору оренди житлового приміщення та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення (а.с. 2-5). Ухвалою судді Наумової О.С. від 22.08.2022р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 27). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ) на підставі нотаріально посвідченого договору дарування квартири від 27.04.1999р. Квартиру отримав у дар від своїх дідуся і бабусі по батьковій лінії, коли був неповнолітнім. У зазначеній квартирі зареєстрований лише позивач. Мати до повноліття опікувалася квартирою, сплачувала комунальні послуги, підтримувала у належному стані. Зазначає, що 16.01.2010р. між матір`ю, яка діяла від імені позивача - [PERSON] (як представником орендодавця) і відповідачем [PERSON] укладений у простій письмовій формі договір оренди квартири за адресою: [ADDRESS] (нова адреса: [ADDRESS] ), строком на один рік з правом подальшої пролонгації договору. Орендна плата складає 1800,00 грн. щомісячно, також договором передбачена сплата витрат за спожиту електроенергію по лічильнику, за кабельне телебачення. З 2010 року по 2020 рік договір виконувалися належним чином. На початку 2021 року в позивача виникла потреба у житлі, тому він в усній формі запропонував відповідачеві звільнити у місячний квартиру, однак відповідач квартиру не звільнив, потім став ухилятися від спілкування, перестав сплачувати орендну плату та комунальні послуги. На вимоги позивача про звільнення приміщення став погрожувати зброєю, у зв`язку із чим позивач звертався до органів поліції, відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності. 04.07.2022р. позивачем адресу квартири направлено повідомлення про розірвання договору оренди та вимога про звільнення квартири, яка повернута у зв`язку з закінченням строку зберігання. Отже, відповідачі створюють перешкоди позивачеві у користуванні належним йому нерухомим майном. З урахуванням викладеного, просив визнати розірваним договір найму квартири [ADDRESS] ) від 16.01.2010р., укладений між його представником [PERSON] і відповідачем [PERSON] , усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення відповідачів з квартири. Позивач в судове засідання не з`явився. Надала заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, на задоволенні позову наполягав (а.с. 40). Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судові засідання, призначені на 30.09.2022р. і на 07.11.2022р. не з`явився, про дати, час та місце слухання повідомлявся шляхом направлення судових повісток на відому позивачеві адресу, вказану у позові, однак конверти із судовими повістками поверталися на адресу суду із зазначенням причин невручення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 30-36, 41). Про причини неявки суду не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернулися, відзиву на позовну заяву не надали, а також не надали доказів на спростування позиції позивача. У відповідності до ч. 9 ст. 130 ЦПК України відповідачі вважаються повідомленими про час, дату і місце розгляду справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи (а.с. 29-30). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ) на підставі договору дарування квартири від 27.04.1999р., укладеним між дарувальниками [PERSON] та [PERSON] на обдарованим [PERSON] , 1990 р.н., в інтересах якого діяла [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-1332, що зареєстрованого у ДМБТІ у реєстрову книгу № 487п за реєстровим № 1165-382 від 25.05.1999р. (а.с. 6). Позивачем також наданий технічний паспорт на вказану квартиру, у якому він вписаний як власник квартири на підставі вищевказаного договору дарування (а.с. 7 - 9). Квартира складається з двох житлових кімнат площею 30,8 кв.м, загальною площею 43,1 кв.м. У квартирі позивач зареєстрований один, що підтверджується відміткою про реєстрацію у його паспорті та довідкою про склад сім`ї від 03.06.2022р. № 4003 (а.с. 11, 15). 16.01.2010р. між [PERSON] і [PERSON] укладений договір оренди квартири за адресою: [ADDRESS] (нинішня адреса: [ADDRESS] ) строком на один рік - 16.01.2010р. по 16.01.2011р. у простій письмовій формі. Відповідно до умов договору орендарю орендна плата складає 1800,00 грн. щомісячно. Як вказує позивач, договір оренди укладений його матір`ю [PERSON] , від імені позивача та в його інтересах. Разом із тим, суд звертає увагу, що на момент укладення договору - 16.01.2010р., позивачеві [PERSON] , [INFO] (а.с. 11) вже виповнилося 19 років, тобто позивач був вже повнолітнім. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України). Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відтак, належними сторонами в цивільній справі є особи, відносно яких є дані про те, що вони можуть бути суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. Належний позивач - особа, якій належить право вимоги. Норми ЦПК України не передбачають заміну позивача у цивільному процесі. Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно із ч. 1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Таким чином, [PERSON] не могла бути законним представником [PERSON] при укладення договору оренди, адже останнім на момент укладення спірного правочину виповнилося 18 років і [PERSON] мав право самостійно розпоряджатися належній йому на праві власності квартирою, у т.ч. укладати правочини стосовно квартири. Доказів того, що договір оренди укладений [PERSON] на підставі довіреності, виданої [PERSON] матеріали справи не містять. У договорі відсутнє положення про те, що він укладений в інтересах сина - позивача [PERSON] . На момент укладення договору [PERSON] не була власником квартири і тому не могла його укладати від свого імені. Положення договору про те, що квартира належить орендодавцю на праві власності не відповідає дійсності. Відомостей про те, що вказаний договір визнаний судом недійсним не надано. Відтак, [PERSON] не є належним позивачем у спірних правовідносинах щодо розірвання договору найму, оскільки він не є стороною вказаного договору найму квартири від 16.01.2010р. Стосовно вимог позивача про виселення відповідачів. Зі змісту договору оренди видно, що він не містить положення щодо його пролонгації. Водночас, відповідно до положень ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Вказаний договір судом не визнаний недійсним, а отже є чинним для сторін, які його уклали. Тому на даний час орендарі проживають у спірній квартирі на підставі вказаного договору і відсутні підстави для їх виселення. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про розірвання договору оренди житлового приміщення та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення не можуть бути задоволені. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати із відповідачів не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed