Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

03.08.2022 позивачка звернулася до суду із даним позовом, покликаючись на те, що відповідач є її колишнім чоловіком, шлюб між ними розірвано у 2015 році. У них є спільний син - [PERSON] , [INFO] .. Після розірвання шлюбу з відповідачем син залишився проживати разом з нею і перебуває на її повному утриманні. Оскільки відповідач добровільно не давав їй коштів на утримання дитини, вона змушена була звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів. З часу прийняття судом рішення та відкриття виконавчого провадження виконавцем відповідач і надалі свій батьківський обов`язок не виконує, підтвердженням чого є наявність заборгованості за несплату аліментів, що станом на 19.07.2022 становить 108073 грн. 78 коп. З часу розлучення відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням сина, не провідує його, не цікавиться його потребами, станом здоров`я, взагалі не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні. Актом обстеження Буської міської ради підтверджується, що [PERSON] більше шести років не бере участі у вихованні сина, який проживає разом з матір"ю в с. Вербляни Золочівського району Львівської області в будинку своєї бабусі. Відповідач не купує дитині продукти харчування, одяг, іграшки, не відвідує сина. Оскільки [PERSON] не цікавиться дитиною, не виявляє до неї будь-якої турботи, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з сином, є усі підстави для позбавлення його батьківських прав. Просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно поданого відповідачем відзиву на позовну заяву проти задоволення позову він заперечує, оскільки добровільно, у міру можливості, сплачує аліменти на утримання дитини, зокрема 23.08.2022 ним було сплачено 1000 грн., 01.09.2022 2000 грн., він постійно спілкується з сином по телефону, завжди цікавиться життям дитини. Влітку 2021 його батьки приїжджали до внука в с. Вербляни Золочівського району, де на той час проживала позивачка, однак їх вигнали з будинку, сказали, щоб ні вони, ні він там не появлялися. З аналізу чинного законодавства України вбачається, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли поведінку батьків у кращу сторону змінити неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Однак він як батько бажає приймати участь у вихованні дитини та утримувати його. З урахуванням наведеного, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, захисту і піклування, які необхідні для її благополуччя, передбаченого ст.152 СК України права дитини на належне батьківське виховання, вважає, що підстав для позбавлення його батьківських прав на сьогодні немає, він дуже любить свого сина. Позивачка в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви. Додатково пояснила, що не хоче, щоб відповідач піклувався про її сина, бо він не виявляв жодного бажання спілкуватися з дитиною, на протязі останніх шести років не провідував [PERSON] , не вітав його зі святами, не дарував подарунків, його мама приїжджала до онука лише раз, коли той ще був маленьким. Аліменти дійсно сплачує систематично, але заборгованість на сьогодні ще не погашена. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив, що декілька раз приїжджав провідувати сина, відповідачка не дозволяє йому брати дитину до себе, а в її будинку він не може нормально спілкуватися з дитиною, бо там постійні крики та образи в його сторону. Не мав можливості останні роки провідувати сина, бо доглядав за матір`ю, яка перенесла дві важкі операції. Тепер він влаштувався на роботу і почав погашати заборгованість зі сплати аліментів. Також звернувся в орган опіки та піклування за встановленням графіку побачень з дитиною. Раніше не забирав свого сина до себе, оскільки він був маленьким. Намагався спілкуватися з [PERSON] , але тепер його телефон не відповідає, а позивачка дозволяє спілкуватися по її телефону, але недовго. Усвідомлює свою провину у неналежній участі у вихованні своєї дитини, має намір усе виправити і прикладе усі зусилля для цього. Представник органу опіки та піклування в особі Буської міської ради Золочівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи у його відсутності (а.с.36). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є дружиною рідного брата позивачки, деякий час проживала разом з позивачкою, однак відповідача бачить другий раз в житті, останній до дитини не навідувався на протязі останніх 6 років, на свята не приїжджав, [PERSON] татом називає теперішнього чоловіка мами, запитував її, чому тато його не любить. До лікарів з сином їздить мама, навчанням також цікавиться мама, її чоловік, бабуся, вказані особи забезпечують дитину усім необхідним, їздять разом відпочивати. Теперішній чоловік позивачки не робить жодної різниці між дітьми, до усіх відноситься однаково, піклується про усіх. Заслухавши пояснення сторін, свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, права та обов`язки сторін суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних міркувань. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] - сторони у справі, є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 05.11.2015 шлюб між сторонами у справі розірвано (а.с.11). [PERSON] після розірвання шлюбу між сторонами залишився проживати з матір"ю - [PERSON] , що стверджується актом обстеження сім"ї [PERSON] виконкому Буської міської ради Буського району Львівської області від 14.07.2022 (а.с.10). Цим же ж актом встановлено, що [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом з матір"ю - [PERSON] , з свідчень свідків батько дитини - [PERSON] , більше шести років участі у вихованні дитини не приймає, не купує йому продукти харчування, одяг, іграшки, не відвідує сина (а.с.10). Згідно довідки Буського ЗЗСО І-ІІІ ст. № 31 від 15.07.2022 [PERSON] навчається у 3-А класі Буського ЗЗСО І-ІІІ ст. (а.с.9). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах державного виконавця Городоцького ВДВС у Львівському районі Львівської області ЗМУМЮ (м. Львів) від 19.07.2022 станом на вказану дату заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 2/440/640/2015 від 11.12.2015 становить 108073 грн. 78 коп. (а.с.7-8). Згідно поданих відповідачем квитанцій від 23.08.2022, 01.09.2022, 28.09.2022 та 24.10.2022 ним сплачено аліменти в сумі 17000 грн. (1000, 2000, 10000 та 4000 грн. відповідно). Як зазначено у висновку комісії з питань захисту прав дитини Буської міської ради Золочівського району Львівської області про недоцільність позбавлення батьківських прав № 142 від 23.09.2022, який затверджено рішенням виконавчого комітету Буської міської ради Золочівського району Львівської області № 142 від 23.09.2022, під час розмови з [PERSON] , 2014 р.н., встановлено, що він давно не спілкувався з батьком, однак 16.09.2022 батько приїжджав до нього, зустрівся з ним, купив йому м"яч, ракетки та солодощі. Як повідомив на засідання комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] , він неодноразово телефонував до сина, але бували випадки, що зв"язок обривався, не мав можливості часто приїжджати до сина, оскільки доглядав за хворою мамою. Він хоче брати активну участь у вихованні дитини, забирати його до себе додому на канікули, категорично проти зміни місця реєстрації дитини з будинку, в якому він проживає. З приводу наявної заборгованості зі сплати аліментів пояснив, що сплачує такі систематично в міру можливості, виходячи із свого матеріального стану та витрат, які доводиться нести на лікування мами. Факт систематичної сплати аліментів підтвердила і [PERSON] .. Крім цього 16.09.2022 [PERSON] звернувся до виконкому Буської міської ради із заявою про встановлення йому графіку побачень із сином, яка ще не розглянута. Враховуючи відсутність достатніх даних, які свідчили б про умисне невиконання [PERSON] своїх батьківських обов"язків, а також що позбавлення батьківських прав є заходом крайнього впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, комісія вважає за недоцільне позбавляти [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] (а.с.36-37). Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Як вбачається із п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно абзацу 2 п. 16 цієї ж Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні цього спору суд виходить з інтересів неповнолітньої дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, СК України, згідно змісту яких дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків. Зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 - дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до зазначеної правової норми батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Судом встановлено, що позивачка разом із дитиною проживають окремо від відповідача з 2015, зі слів відповідача зі сторони позивачки та її батьків чиняться перешкоди у побаченні з дитиною, відтак [PERSON] звернувся в органи опіки та піклування із заявою про встановлення графіку побачень із сином. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини позивачка [PERSON] визнала, що відповідач частково аліменти сплачує, як пояснив сам відповідач, сплачує такі з урахуванням його матеріального становища та витрат, які несе на лікування матері, відтак суд не вбачає в його діях умислу на свідоме невиконання батьківського обов"язку утримувати свою дитину. На думку суду, позивачка також спричинилася до неможливості спілкування батька з дитиною, в судовому засіданні встановлено, що вона не дозволяє відповідачу забирати дитину до себе, а відповідач, в свою чергу, не мав можливості часто відлучатися з дому через догляд за матір`ю. Зважаючи на вказане, суд вважає, що позивачка належним чином не вмотивувала власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, не надала належних та допустимих доказів умисного невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на відповідача як на особу, що не у повній мірі здійснює виконання батьківських обов`язків, не слід вважати таким, що відповідатиме інтересам дитини, що має найістотніше значення при розгляді такої категорії справ, та не стимулюватиме батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки, може призвести до вкрай негативних наслідків у стосунках між батьком та дитиною, а саме до повної втрати будь-яких стосунків та навіть зв`язків між ними. Підстав застосування такого заходу, як такого, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини не навела в судовому засіданні і позивачка. Враховуючи вказане, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина, підстав вважати обґрунтованими доводи позову про необхідність застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав на відповідача як на особу, який, на думку позивачки, не виконує батьківських обов`язків та ухиляється від їх виконання, - немає, а відтак у задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв"язку з відмовою у задоволенні позовних вимог не підлягають стягненню з відповідача понесені позивачкою судові витрати. На підставі викладеного та ст.150, п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed