Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду 20 липня 2022 року. У позовній заяві [PERSON] ставить вимогу про визнання батьківства [PERSON] щодо її сина [PERSON] , [INFO] . Підставою для позову названо факт перебування позивача та відповідача в стосунках з кінця 2001 року до кінця 2002 року, факт народження позивачем в таких стосунках сина [PERSON] , факт вчинення запису про батька в актовому записі про народження сина на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, тимчасове відновлення стосунків без укладення шлюбу вже після народження сина, заперечення відповідачем свого батьківства уже після досягнення сином повноліття. \~ \~ \~ \~Провадження у справі відкрито на підставі ухвали судді від 25 липня 2022 року (а.с. 16). \~ \~ \~ \~08 серпня 2022 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 20-24) з доказами на ствердження своєї позиції ( а.с. 25-34). Із тексту відзиву слідує, що відповідач не визнає наявність у минулому будь-яких стосунків із позивачем, наслідком яких могло б бути народження дитини, він ніколи не бажав створення сім`ї із позивачем, не проживав з нею та її дитиною; у 2002 році він познайомився та почав стосунки, а з 2003 року - проживав у незареєстрованому шлюбі із [PERSON] , в 2007 році зареєстрував із нею шлюб. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 09 серпня 2022 року було задоволено клопотання позивача та призначено судово-генетичну експертизу, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено (а.с. 37-38). \~ \~ \~ \~Уникаючи отримання судових повідомлень (а.с. 44, 45-46, 51-52), відповідач [PERSON] не з`явився до експертної установи двічі (13 вересня та 03 жовтня 2022 року). В тому числі [PERSON] достеменно було відомо про призначену дату відбору експериментальних зразків на 13.09.2022, оскільки в судовому засіданні 09.11.2022 представник відповідача на виправдання неявки до експертної установи на це число подав довідку № 184 Мурованокуриловецької ЛКК від 15.09.2022 (а.с. 72). В результаті такої процесуальної поведінки відповідача судовий експерт 11 жовтня 2022 року направив суду повідомлення про неможливість проведення експертизи (а.с. 54). 13 жовтня 2022 року постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі (а.с. 57). Ухвалою від 25 жовтня 2022 року (а.с. 62) суд закрив підготовче провадження і призначив справу до розгляду по суті. Про час і місце розгляду справи відповідач та залучена до участі у справі третя особа були повідомлені належним чином (а.с. 64, третя особа зареєстрована у підсистемі «Електронний суд»), однак до суду не з`явилися і не повідомили про причину неявки. Одночасно, в судове засідання з`явився представник відповідача адвокат Солоненко Б.М. (а.с. 70, 71), а в.о. начальника відділу ДРАЦС подала клопотання про розгляд справи без її участі (а.с. 69). \~ \~ \~ \~ З врахуванням положень ч. 3 ст. 211 та п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд постановив ухвалу про розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] та представника третьої особи. \~ \~ \~ \~Позивач в судовому засіданні підтримала свою позовну вимогу з підстав, зазначених у позовній заяві, а також пояснила: З кінця 2001 року до кінця 2002 року вона мала стосунки із [PERSON] як жінка й чоловік. Сімейними стосунками вона їх назвати не може, оскільки не вела з [PERSON] спільне господарство, не мала з ним спільного бюджету, не мала спільного місця проживання. В той же час, відповідач часто гостював у неї дома, а вона у нього. Наслідком таких стосунків стали її вагітність та подальше народження [INFO] сина [PERSON] . І вона, і відповідач мають однакові прізвища це співпадіння, а відомості про батька в актовому записі про народження сина вчинено за її заявою. За кілька місяців до народження сина відповідач припинив стосунки з нею, а поновив приблизно через рік, але на нетривалий час. При цьому відповідач визнав факт свого батьківства щодо [PERSON] і ніколи не ставив цей факт під сумнів. Він періодично спілкувався із сином, робив йому незначні подарунки. Однак, в цьому році теперішня дружина відповідача образила її сина, а тому вона вирішила довести батьківство [PERSON] щодо її сина [PERSON] . \~ \~ \~ \~Представник відповідача адвокат Солоненко Б.М. не визнав позовні вимоги і заявив, що його довіритель не визнає, що мав стосунки із позивачем, які б мали своїм наслідком народження [INFO] [PERSON] . Відповідач стверджує, що ніколи не проживав однією сім`єю із [PERSON] і не бажав створення з нею сім`ї; впродовж дев`ятнадцяти років з народження [PERSON] позивач жодного разу не повідомляла відповідача, що вважає його батьком свого сина; відповідач ніколи не спілкувався із [PERSON] як із сином, а його номер телефону міг бути у того у зв`язку із родом його діяльності (він з дружиною надають ритуальні послуги та послуги із продажу металу). Крім того, відповідач з 2003 року перебував у фактичних шлюбних відносинах із своєю майбутньою дружиною, з якою у 2007 році створив сім`ю, має спільних дітей. \~ \~ \~ \~За клопотанням позивача (а.с. 61, 68) судом було допитано як свідка її сина [PERSON] . \~ \~ \~ \~Свідок суду показав: Ще коли він був у дошкільному віці, мати повідомила йому, що [PERSON] його батько. Він ніколи першим не розпочинав будь-яке спілкування із батьком, але завжди відповідав на його дзвінки, приймав від нього подарунки. Він іноді зустрічався з батьком, але це завжди відбувалося так, щоб про це менше хто знав. Батько завжди визнавав його своїм сином, саме так звертався до нього. Він знайомий та спілкується з батьковими родичами, вони також визнають його за свого родича. Зокрема, він спілкується зі своїми старшими братом і сестрою дітьми батька від першого шлюбу. Наслідком визнання батьківства щодо нього [PERSON] він бачить просто відновлення справедливості та встановлення відповідальності за вчинки. \~ \~ \~ \~На ствердження своїх позовних вимог позивач надала суду ксерокопії фотографій, на яких зображені, зокрема, відповідач із сином [PERSON] (а.с. 11, 67). \~ \~ \~ \~Відповідач на ствердження своєї позиції (своїх заперечень) надав суду ксерокопії довідки Мурованокуриловецької селищної ради № 02-13/2143 від 28.07.2022 (а.с. 25), свідоцтва про шлюб (а.с. 26), фотографій, на яких зображені, зокрема, він та його теперішня дружина, та біля яких маються записи про дату зафіксованих на фото подій (а.с. 27-34). Дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] народила сина [PERSON] , про що 20 березня 2003 року виконком Морозівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької вчинив актовий запис № 4. Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00019132633 від 30 листопада 2017 року (а.с. 8) вбачається, що батьком дитини за заявою матері зазначено [PERSON] . При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до [INFO] , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України. Відповідно до частини другої статті 55 КпШС України при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з частинами другою, третьою статті 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до принципу змагальності сторін, закріпленого у ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини один, шість статті 81 ЦПК України). Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка була діючою на час дії КпШС УРСР, згідно зі ст. 53 КпШС УРСР підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Сторони у справі заявили (позивач у судовому засіданні, а відповідач у відзиві), що між ними не було спільного проживання та ведення спільного господарства ні до народження [PERSON] , ні після його народження. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. У судовому засіданні позивач та особа, щодо якої встановлюється батьківство відповідача [PERSON] , - [PERSON] заявили, що відповідач регулярно періодично спілкувався із [PERSON] і в телефонному режимі, і під час особистих зустрічей; він звертався до нього, називаючи його сином; він періодично робив невеликі подарунки [PERSON] . За поясненнями позивача та [PERSON] , таке спілкування та утримання тривали до 22 лютого 2022 року. Факт такого спілкування позивач також довела наявними у неї фотографіями, де відповідач тримає на руках [PERSON] , виїздить з ним на відпочинок, ходить в гості (а.с. 11, 67). Суд надає віри поясненням в суді позивача та свідка [PERSON] . В той же час, суд вважає такими, що не спростовують позовні вимоги, твердження відповідача [PERSON] про те, що він не міг перебувати у стосунках із [PERSON] , які б мали своїм наслідком народження дитини, оскільки в період, про який описується у позові, він перебував у фактичних шлюбних стосунках з іншою жінкою. На ствердження своєї позиції відповідач надав докази довідку селищної ради та фотографії (а.с. 25-34). Але суд переконаний, що факт перебування у фактичних шлюбних чи у шлюбних відносинах не спростовує можливості перебувати в інтимних стосунках з іншою жінкою, наслідком яких може стати народження позашлюбної дитини. Крім того, допитаний судом свідок [PERSON] заявив, що він постійно і тісно спілкується з родичами [PERSON] , вони завжди визнавали і визнають його за сина [PERSON] . Такі показання свідка частково стверджуються фотографією (верхня на а.с. 67), на якій, зі слів свідка, він з батьком був у гостях у старшого батькового брата у с. Обухів, а на фото поряд з ним і батьком його двоюрідний брат (син батькового брата) [PERSON] . Викладеними вище доказами (поясненнями та фотографіями) спростовується твердження відповідача про те, що позивач ніколи раніше не повідомляла йому, що вважає його батьком [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що до певного часу відповідач [PERSON] визнавав своє батьківство щодо [PERSON] , [INFO] . При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам [PERSON] , [INFO] , не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька відповідача [PERSON] . Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо. Згідно з частиною четвертою ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до частини першої ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. З аналізу наведеної норми процесуального закону можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення факту ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні. Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 09 серпня 2022 року (а.с. 37-38) призначалась судово-генетична експертиза, проведення якої доручалось експертам Винницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, для вирішення питання, чи є [PERSON] біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Проте, експертиза не проведена через відсутність біологічного матеріалу відповідача, який двічі не з`явився для відбору порівняльних зразків. Згідно з повідомленням про неможливість проведення експертизи № СЕ-19/102-22/12179-БД від 03 жовтня 2022 року (а.с. 54) [PERSON] та [PERSON] для відбору порівняльних зразків до експертної установи прибували двічі (13 вересня та 03 жовтня 2022 року). [PERSON] достовірно знав про наявність в суді цивільної справи щодо визнання його батьківства і достеменно знав про підготовче засідання, на якому вирішувалося клопотання позивача про призначення судово-генетичної експертизи (а.с. 19), однак до суду не з`явився і не повідомив про причину неявки. 25 серпня 2022 року на адресу відповідача було направлено копію клопотання експерта від 19 серпня 2022 року про з`явлення до експерта для відбору експериментальних зразків на 13.09.2022 (а.с. 41, 43). Однак, дружина відповідача відмовилася отримати цей документ для передачі (а.с. 44), а рекомендований лист із відповідним вкладенням повернувся до суду без вручення адресату, оскільки він відсутній за вказаною адресою (а.с. 45-46). 20 вересня 2022 року на адресу відповідача було направлено копію клопотання експерта від 13 вересня 2022 року про з`явлення до експерта для відбору експериментальних зразків на 03.10.2022 (а.с. 48, 50). Однак, і цей рекомендований лист із відповідним вкладенням повернувся до суду без вручення адресату, оскільки він відсутній за вказаною адресою (а.с. 51-52). В той же час, відповідач достеменно знав про необхідність явки до експерта на 13.09.2022, оскільки через свого представника подав суду доказ поважності причини неявки до експерта (а.с. 72). Враховуючи положення п. 2 ч. 7 та п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України щодо адреси надсилання поштової кореспонденції стороні у справі, положення ч. 2 ст. 43 ЦПК України про обов`язки сторони у справі, можливість учасника справи отримати інформацію щодо справи, яка розглядається, на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, про що відповідача було поінформовано ухвалою про відкриття провадження, яку він одержав 26.07.2022 (а.с. 19), передбачене ст. 106 ЦПК України право учасника справи провести експертизу на своє власне замовлення, відсутність клопотання відповідача про відкладення терміну проведення призначеної експертизи чи про проведення судової генетичної експертизи з метою спростування доводів позивача про його батьківство, нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини (уже повнолітньої) на спростування доводів позивача про його батьківство щодо [PERSON] , [INFO] . Враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Проте, оцінивши процесуальну поведінку відповідача з точки зору дотримання ним критерію добросовісності використання процесуальних прав, суд дійшов висновку, що [PERSON] навмисно ухилився від явки до суду та від проведення судово-генетичної експертизи, яка призначалась за клопотанням позивача саме для встановлення батьківства або спростування цього факту. [PERSON] не зацікавлений у якнайшвидшому вирішенні справи, оскільки його дії спрямовані не на захист порушеного права, а на затягування судового розгляду, на свідоме розуміння неможливості проведення судової експертизи без його фізичної участі, що порушує розумні строки розгляду справи та принцип рівності сторін та йде в розріз з інтересами особи щодо якої вирішується питання на предмет батьківства щодо нього саме [PERSON] . Вказані дії та бездіяльність [PERSON] , що призвели до неможливості проведення експертизи, дають суду можливість визнати факт, який ним заперечується, та встановити, з урахуванням інших, наведених вище доказів, походження [PERSON] , [INFO] , від відповідача. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 992 гривні 40 копійок судового збору (а.с. 12). Суд у цьому рішенні прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог. Таким чином, судові витрати підлягають компенсації позивачу у розмірі 100%. На підставі викладеного,

Outcome: approved