Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-27 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути із відповідача на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 300 000, 00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 29.10.1980 року рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради йому було надано право на встановлення металевого гаражу на земельній ділянці по [ADDRESS] . Після вказаного рішення на зазначеній земельній ділянці ним було збудовано гараж який був розміщений там до 2008 року. 24.07.2008 року [PERSON] , перебуваючи на посаді начальника управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування та державним службовцем 9 рангу, здійснюючи покладені на неї адміністративно-господарські обов`язки, знаходячись в приміщенні службового кабінету, діючи умисно, в порушення ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 1, 3 «Про планування та забудову територій», ст. 20, 39, 186-1 Земельного кодексу України, достовірно усвідомлюючи те, що земельна ділянка площею 0,1000 га по [ADDRESS] , згідно містобудівної документації, а саме діючого Генерального плану м. Ужгород, затвердженого рішенням 29 сесії 4 скликання Ужгородської міської ради за № 313 від 04.06.2004, відноситься до території комунальних підприємств транспорту та зв`язку, а також відповідно експлікації до Генерального плану м. Ужгород на ній розміщені гаражі, таким чином, розміщення на цій земельній ділянці індивідуального житлового будинку без внесення і затвердження змін до Генерального плану суперечить вимогам ст. ст. 1, 3 Закону України «Про планування і забудову територій», внесла до офіційного документа, а саме, висновку № 1359 від 24.07.2008 до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на ім`я [PERSON] завідомо неправдиві відомості про цільове призначення земельної ділянки, а саме, про те, що вказана земельна ділянка не суперечить містобудівній документації, і всупереч чинній містобудівній документації погодила проект відведення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельної ділянки площею 0,1000 га по [ADDRESS] , що призвело до порушення прав територіальної громади міста Ужгорода та власників гаражів, зокрема [PERSON] . Позивач вказує, що незаконними діями [PERSON] , перебуваючи на посаді начальника управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради, вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 366 КК України, тобто складання та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки, йому потерпілому. Зазначає, що внаслідок незаконних дій [PERSON] , а саме внесення неправдивих даних відбулося незаконне відчуження земельної ділянки на якій знаходився належний йому на праві власності гараж і як наслідок здійснено перешкоду у його користуванні. 22.12.2020 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було розглянуто матеріали кримінального провадження №12016070030003898, відомості про яке внесені 07.11.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України. В результаті вчинення таких протиправних дій [PERSON] , йому потерпілому [PERSON] завдано матеріальні та моральні збитки. Вказаними діями [PERSON] йому спричинено моральну шкоду. Так, відповідач завдала йому немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті його сім`ї: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції, важкість виконання вовсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі, переживання фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. У зв`язку з постійним переживанням у нього спостерігається порушення працездатності та неспокійний сон. Внаслідок емоційних переживань погіршився стан здоров`я не лише його, але і його дружини [PERSON] . Також, внаслідок даних дій, він вже більше 12 років не може використовувати дане приміщення (гараж) для власних потреб та потреб своєї сім`ї. Вказує, що його фактично було позбавлено права власності, була здійснена крадіжка його майна. Крім того, в позові зазначено, що його дружина являється інвалідом, внаслідок чого самостійно пересуватись не може. В даному приміщенні знаходився спеціальний транспортний засіб для її пересування, унаслідок знищення даного приміщення, не було можливості його належного зберігання та було пошкоджено транспортний засіб під час знищення гаража. Внаслідок цього, його сім`я має постійні незручності щодо вільного пересування і постійно отримує емоційні та моральні страждання. Було також знищено та викрадено велика кількість особистих речей, які належали йому особисто та його сім`ї. Порушився звичний стиль життя, під час досудового слідства та судового розгляду було втрачено багато часу, у зв`язку з чим з`явилася необхідність додаткового витрачання часу, душевної енергії, змушений був неодноразово з`являтися до правоохоронних органів та до суду. Завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 300 000, 00 грн. Процесуальні дії по справі, заяви та позиція сторін Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.01.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.05.2022 року у задоволенні заявленої усно заяви [PERSON] про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Шумило Н.Б. від розгляду справи № 308/15890/21 - відмовлено.\~ До суду 06.09.2022 року від представника відповідача адвоката Орбан Н.Л. поступив відзив на позовну заяву, з доказами його направлення іншим учасникам справи, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві зазначає, що позовна заява [PERSON] подана 25.11.2021 року, у якій посилається на рішення 1980 року про дозвіл Ужгородського міськвиконкому на розміщення металевого гаражу за адресою [ADDRESS] , який в контексті ст. 181 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є річчю, не нерухомим майном. Позивач долучає письмові докази того, що колегіальним рішенням Ужгородської міської ради було відчужено земельну ділянку на якій знаходився металевий гараж, однак доказів набуття права на земельну ділянку та на річ - гараж не надає, також не надає підтвердження скасування рішення міської ради, яким передано у власність земельну ділянку, яка відчужена, де зназодився гараж. Вказує, що підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Водночас, ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує та передбачена нормами ЗК України. Так, позивач додає до позову ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22.12.2020 року по справі № 308/6635/20, згідно якої звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. У справі № 308/6635/20 позивач був залучений як потерпілий, однак позовної заяви про стягнення збитків, в т.ч. моральної сторона не заявляв. Крім того, у позові наводить докази, що вже тривалий час знає про порушення своїх прав, долучає матеріали звернень в різні інстанції, однак доказів визнання незаконним рішень органу місцевого самоврядування про відчуження земельної ділянки на якій за його доводами знаходився його металевий гараж не надав. При цьому, висновок посадової особи не є остаточне рішення про відчуження земельної ділянки, таке рішення приймає виключно колегіальний орган - сесія міської ради, а в межах міста - Ужгородська міська рада. Зазначає, що сторона знала про порушене право і не скористалася в належні строки на оскарження, також не довела складові необхідні для застосування при стягненні моральної шкоди. Сам позивач долучає докази, що йому відомо про відчуження земельної ділянки, і про те, що йому вже тривалий термін відомо про порушене на його думку право, однак жодних дій щодо оскарження такого рішення не вживає. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи наведене відповідач вказує на сплив позовної давності та просить про її застосування. Крім того, у відзиві зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Вищевказана норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття такого провадження. Поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є взаємовиключними рішеннями і прийняття таких рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час судового провадження, якщо на час розгляду справи не закінчився строк давності. Таким чином, вина особи, що притягуються до кримінальної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається за закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності. Також, вказано, що позивач не надав належних та допустимих доказів завдання моральної шкоди, а також звернувся до неналежного відповідача із позовними вимогами. У відзиві представник позивача просить поновити процесуальний строк для подачі відзиву. Із матеріалів справи вбачається, що копія ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви та додатків направлено відповідачу 12.01.2022. Крім того, в ухвалі визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву. Однак конверт із вказаними документами повернувся до суду із відміткою за закінченням зберігання. 04.08.2022 від представника відповідача адвоката Орбан Н.Л. поступило клопотання, в якому просила надати можливість ознайомитися з матеріалами справи. Згідно якого вбачається, що із матеріалами даної справи адвокат ознайомилась 02.09.2022, а відзив на позовну заяву подано 06.09.2022. відтак на переконання суду вказаний строк пропущено не було. До суду 19.09.2022 від позивача [PERSON] поступила заява про відвід судді, у якій зазначив, що суддя Шумило Н.Б. не може брати участь при розгляді справи №308/15890/21. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.09.2022 заяву [PERSON] від 19.09.2022\~про відвід судді Шумило Н.Б. у справі №308/15890/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, визнано необґрунтованою. Матеріали справи №308/15890/21 передано для визначення судді у порядку, встановленому частиною першою\~статті 33 цього Кодексу, для вирішення питання про відвід судді Шумило Н.Б. 21.09.2022 автоматизованою системою документообігу суду для розгляду заяви про відвід судді Шумило Н.Б. визначено суддю Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Сарай А.І. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 23.09.2022 відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Шумило Наталії Богданівни у цивільній справі № 308/15890/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Під час судового засідання 28.10.2022 позивачем заявлено відвід судді Шумило Н.Б. та подано через канцелярію суду заяву, в якій просить про відвід від справи №308/15890/21, так як не довіряє ведення цієї справи. Розглянувши вказану заяву, заслухавши думку учасників справи, судом протокольною ухвалою постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у відповідності до вимог ст. 44 ЦПК України заявлений позивачем черговий відвід визнано зловживанням процесуальними правами, оскільки такий взагалі немотивований, і відповідно до ч.3 ст. 44 ЦПК України вказану заява про відвід залишено без розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив що все викладено у позовній заяві, відповідач винувата, зловживала службовим становищем, тому має відшкодувати завдану шкоду. Просив позов задовольнити. Крім того, вказав, що з належного йому гаражу було викрадено плитку, паркет, метал та інше майно, по вказаному факту є кримінальне провадження. На запитання представника відповідача зазначив, що має документи на гараж, це дозвіл на його встановлення, що земельна ділянка під гараж ним не оформлялась. Також вказав, що вказана земельна ділянка, на якій розміщено його гараж перебуває під арештом. Представник відповідача адвокат Орбан Н. Л. в судовому засіданні заперечила щодо позову, пояснення надала аналогічні викладеним у поданому відзиві на позовну заяву. Просила в задоволенні позову відмовити з мотивів наведених у відзиві. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що виконкомом міської Ради народних депутатів вирішено дозволити гр. [PERSON] працівнику заводу електродвигунів, прож. по [ADDRESS] , встановити металевий збірний гараж на ділянці гаражів по [ADDRESS] , що підтверджується копією виписки з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської Ради народних депутатів №455 від 29.10.80 «Про надання дозволу громадянам міста на встановлення металевих збірних гаражів на визначених ділянках», яке підписано головою виконкому та секретарем. У доданій до позову відповіді виконавчого комітету Ужгородської міської ради 04.07.11 № К-1950/02-6 на заяву гр. [PERSON] останню повідомлено, що рішенням ІV сесії міської ради V скликання від 17.10.2008 року №868 «Про надання, відмову у наданні та приватизацію земельних ділянок» земельні ділянки по [ADDRESS] , поз. 1-5 передані у приватну власність гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , гр. [PERSON] та гр. [PERSON] . Вказана відповідь підписана заступником міського голови Семаль В.Ю. Також долучено відповідь на звернення [PERSON] надану Управлінням з питань звернень громадян від 29.09.11 №22/112094-07, у якій окрім іншого зазначено, що її звернення відповідно до вимог частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» надіслано на розгляд за належністю до Закарпатської обласної державної адміністрації з проханням повідомити про прийняте рішення. Згідно відповіді виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 10.11.11 №К-3630/02-6, скерованої на адресу гр. [PERSON] за дорученням відділу взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи Закарпатської обласної державної адміністрації від 12.10.11 року структурні підрозділи міськвиконкому розглянули звернення гр. [PERSON] щодо відшкодування вартості майна, внаслідок приватизації земельної ділянки іншими особами, на якій було розташовано належний її родині гараж, та повідомлено, що земельні ділянки по сул. Загорська були передані громадянам України у приватну власність для будівництва та обслуговування житлових будинків. Право власності на землю посвідчено державними актами на право власності. Міська рада стурбована ситуацією що склалась, щодо передачі у приватну власність земельних ділянок стороннім особам, на яких відповідно до рішення виконавчого комітету були встановлені гаражі. Окрім іншого, вказано, що у відповідності до ст. 378 ЦК України право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду. Згідно ч.2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування та розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Враховуючи що вказана земельна ділянка перебуває у приватній власності громадян, рекомендовано гр. [PERSON] звернутися в суд. У відповіді на звернення [PERSON] , що надійшло до Адміністрації Президента України від 12.12.11 №22/138703-07 наданої Управлінням з питань звернень громадян, між іншим зазначено, що її звернення відповідно до вимог частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» надіслано на розгляд за належністю до Закарпатської обласної державної адміністрації з проханням повідомити про прийняте рішення. 17.09.2012 №01-16/87 юридичним відділом апарату облдержадміністрації розглянуто звернення [PERSON] та повідомлено її, що облдержадміністрація не наділена можливістю впливати на рішення органів місцевого самоврядування і повинна діяти лише в межах своїх повноважень та у спосіб визначений Конституцією та законодавством України. Зазначено, що якщо в діях посадових осіб Ужгородської міськради вбачається зловживання службовим становищем, то у Вас є невід`ємне право звернутися до прокуратури. Також поінформовано про можливість отримання безоплатної вторинної правової допомоги. Крім того, 09.10.2012 №К-2736/10-1 гр. [PERSON] направлено відповідь щодо розгляду її телефонного звернення до голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 11.09.12 № К-00640, у якій Ужгородський міськвиконком повідомив, що вказаний у зверненні гараж по [ADDRESS] був демонтований власником земельної ділянки, на якій була розташована нелегалізована група гаражів, у зв`язку з її викупом. Одночасно повідомлено, що заявниці неодноразово пропонувалось звернутись в міську раду щодо виділення їй місця під гараж в будь-якому авто-гаражному кооперативі, де є вільні місця, також було дпно роз`яснення щодо переліку документів, які необхідно надати для винесення питання на розгляд виконкому. 29.01.2015 за №К-19/02-22/01 Головним управління юстиції у Закарпатській області МЮ України надано [PERSON] відповідь, зазначено, що за дорученням Міністерства юстиції України від 12.01.2015 розглянуто звернення останнього і повідомлено, що вирішення питання порушеного у зверненні не належить до компетенції Головного управління юстиції у Закарпатській області. Відповідно до Земельного кодексу України вирішення питання щодо передачі земель комунальної власності у власність чи користування, оренду громадянам та юридичним особам є виключним правом міської ради, як суб`єкта права власності на землю. Рекомендовано звернутися до суду. 19.02.2015 № К-14/01-11 юридичним відділом апарату обласної державної адміністрації розглянуто звернення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії гр. [PERSON] та інваліда І групи [PERSON] , яке надійшло від Міністерства юстиції України та повідомлено між іншим, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання регулювання земельних відносин (підпункт 34 пункту 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Вирішення питань щодо надання у власність земельних ділянок належить до виключної компетенції територіальної громади в особі місцевих рад. Згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках встановлених законом. Облдержадміністрація не наділена можливістю впливати на рішення органів місцевого самоврядування і повинна діяти лише в межах своїх повноважень та у спосіб визначений Конституцією та законодавством України. Із супровідного листа прокурора управління організації прийому громадян та розгляду звернень від 26.03.2015 р. №19-р вбачається, що звернення [PERSON] надіслано за належністю до Прокуратури Закарпатської області для розгляду та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства. 30.04.15 за №1935-13 (64-2489 вих) направлена [PERSON] , [PERSON] відповідь, у якій зазначено, що прокуратурою міста Ужгорода розглянуто звернення останніх від 25.03.2015 щодо відшкодування вартості гаражу, що знаходився по [ADDRESS] , який демонтовано новим власником земельної ділянки. Роз`яснено, що згідно ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відносини, що виникають із приводу відшкодування майнової шкоди є цивільними правовідносинами і регулюються Цивільним кодексом України та рекомендовано звернутись до суду з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди. Також роз`яснено право оскаржити дане рішення до вищестоящого прокурора або суду. Також 10.06.2015р. за №04/852 Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області за розглядом звернення [PERSON] було надано інформацію. 22.06.2015 за № 1935-13 (3605 вих.15) [PERSON] , [PERSON] прокуратурою міста Ужгорода направлено лист, згідно якого вбачається, що прокуратурою міста Ужгорода розглянуто звернення заявників щодо порушень вимог земельного законодавства при наданні Ужгородською міською радою земельних ділянок комунальної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що 17 жовтня 2008 року рішенням 4 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради за №868 даним громадянам передано у власність земельні ділянки по [ADDRESS] для обслуговування житлових будинків та господарських будівель і споруд, на підставі якого останнім виготовлено державні акти на право власності на земельні ділянки. Вказане рішення було прийнято на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельного кодексу України за результатами розгляду відповідних заяв даних громадян про виділення та надання у власність земельних ділянок із земель запасу. Також зазначено, що у ході вивчення законності прийняття оскаржуваного заявниками рішення встановлено, що 29.10.1980 рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів за №455 Вам було надано дозвіл на встановлення металевого збірного гаражу на ділянці по [ADDRESS] , у зв`язку з чим прокуратурою міста Ужгорода направлено відповідний запит до міської ради про надання інформації з реєстрової книги виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів про наявність реєстрації відповідного права користування спірної земельної ділянки. Після отримання запитуваної інформації буде вирішено питання про наявність підстав для вжиття заходів реагування, про що буде повідомлено. Окрім того, згідно супровідного від 26.10.2015 № 05/1-2695-13 прокуратурою Закарпатської області на підставі ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян», для розгляду в межах компетенції за належністю надіслано до прокурора міста Ужгорода, звернення [PERSON] та [PERSON] з приводу порушення його права землекористування та з інших питань. 06.11.2015 за №1935-13 (5509) прокуратурою міста Ужгород направлено на адресу [PERSON] , [PERSON] відповідь, у якій зазначено, що розглянуто звернення останніх з приводу порушення їх прав землекористування, повідомлено що прокуратурою міста Ужгорода та прокуратурою Закарпатської області неодноразово надавалися грунтовні та вичерпні відповіді з вказаного питання. Зокрема, 22.06.2015 прокуратурою міста Ужгорода було повідомлено, про те, що 17.10.2008 рішенням ІV сесії V скликання Ужгородської міської ради за №868 громадянам [PERSON] , гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , гр. [PERSON] та гр. [PERSON] передано у власність земельні ділянки по [ADDRESS] поз. 1-5 для обслуговування житлових будинків та господарських будівель і споруд, на підставі якого останнім виготовлено державні акти на право власності на земельні ділянки. Вказане рішення було прийнято на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в в Україні» та ЗК України, за результатами розгляду відповідних заяв громадян про виділення та надання у власність земельних ділянок із земель запасу. Зазначено, що у відповідності до ст. 378 ЦК України право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду. Згідно ч.2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування та розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Роз`яснено про право на безоплатну правову допомогу, та що підстав длявжиття прокурорського реагування не вбачається. 28.03.2016 за №11-006/8913 Управлінням по роботі з громадськістю Національного антикорупційного бюро України на звернення [PERSON] , [PERSON] надано відповідь у якій зазначено, що розгляд порушених у зверненні питань не належить до компетенції Національного бюро та направили вказане звернення для розгляду відповідно до компетенції. Прокуратурою Закарпатської області 22.04.2016 за №05-2695-13 скеровано [PERSON] , [PERSON] відповідь щодо розгляду заяви останніх, яка надійшла із Національного антикорупційного бюро України та повідомлено, що порушені в заяві питання були предметом неодноразового розгляду прокуратури міста Ужгорода та прокуратури області, про що надавались мотивовані відповіді, востаннє прокуратурою області 03.03.2016 за №05/1-2695-13 (135). Також роз`яснено, що у разі незгоди із прийнятим рішенням вправі оскаржити його до вищестоящого прокурора або до суду. Згідно повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви від 08 листопада 2016р., яке адресовано [PERSON] від Слідчого відділу Ужгородського ВП в Закарпатській області ГУНП, на підставі його заяви про те, що невстановленими особами самовільно захоплено земельні ділянки на території гаражного кооперативу по [ADDRESS] , які були виділені йому та іншим особам у 1980 році для встановлення гаражів СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області 07 листопада 2016 року розпочато досудове розслідування. Попередня кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст. 197-1 КК України, відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 листопада 2016 року за №12016070030003898. Листом Генеральної прокуратури України від 15.11.2016 повідомлено [PERSON] , що його звернення щодо порушення майнових прав, законності надання Ужгородською міською радою земельних ділянок, незгода з відповіддю прокуратури Закарпатської області та з інших питань розглянуто. Установлено, що за викладиними ним доводами щодо правомірності зайняття земельних ділянок по вул. Загорській у м. Ужгороді Ужгородським ВП ГУНП в Закарпатській області 07.11.2016 розпочато кримінальне провадження №12016070030003898. Досудове розслідування триває. 29.03.18 ГУ НП в Закарпатській області НПУ надано інформацію [PERSON] , [PERSON] , що звернення щодо неналежного досудового розслідування кримінального провадження №12016070030003898 розглянуто слідчим управлінням. Встановлено, що у провадженні слідчого відділу Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали кримінального провадження №12016070030003898 від 07.11.2016 за ч.1 ст. 197-1 КК України, на даний час досудове розслідування триває. Слідчий відділ Ужгородського ВП ГУНП зобов`язано активізувати проведення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженні, вжити вичерпних заходів для встановлення обставин та прийняття кінцевого процесуального рішення. Вказано, що після прийняття кінцевого процесуального рішення заявника буде повідомлено слідчим. Також роз`яснено право оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора. 26 червня 2020 року потерпілому [PERSON] ст. слідчим СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області направлено Повідомлення про відкриття сторонам кримінального провадження матеріалів та завершення досудового розслідування. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2020 року звільнено\~ [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. З долученої копії довідки №247/5 від 05 квітня 2021 вбачається, що така видана [PERSON] , [INFO] , якій встановлено діагноз: хрон. Інфекційно-алерг. Повільно прогресуючий арахномієліт з грубим п/пара парезом, грубим порушенням функції опори та ходи, порушенням функцій тазових органів по типу неутримання. Заключення: потребує постійного мед. Лікування і стороннього догляду. Згідно копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №10364/933 від 19.11.2019 року [PERSON] наравлена 18.10.2019 в травмопункт, діагноз: незрощений перелом обох кісток в н/3 лівої гомілки. Стан після консервативного лікування. Укорочення лівої н/кінцівки =3-4 см. Забійна рана передньої поверхні в н/третині лівої гомілки. Крім того до позову додано фото світлини на яких зображено металевий гараж, транспортний засіб. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої\~статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої\~статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1 ст. 23 ЦК України). Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача [PERSON] моральної шкоди, завданої неправомірними діями. У позові вказує, що внаслідок незаконних дій [PERSON] , а саме внесення неправдивих даних, відбулося незаконне відчуженя земельної ділянки на якій знаходився належний йому на праві власності гараж і як наслідок здійснено перешкоду у його користуванні. На підтвердження своїх вимог позивач надав: копію виписки з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської Ради народних депутатів №455 від 29.10.80 «Про надання дозволу громадянам міста на встановлення металевих збірних гаражів на визначених ділянках», копію ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 22.12.2020 року, ряд відповідей з різних інстанцій та органів (виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Закарпатської обласної державної адміністрації, Адміністрації Президента України, прокуратури та ін.); фото світлини. Так, копією виписки з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської Ради народних депутатів №455 від 29.10.80 «Про надання дозволу громадянам міста на встановлення металевих збірних гаражів на визначених ділянках», підтверджується, що гр. [PERSON] працівнику заводу електродвигунів, прож. по [ADDRESS] , дозволено встановити металевий збірний гараж на ділянці гаражів по [ADDRESS] . ( З матеріалів справи вбачається що на даний час назву вулиці перейменовано на Загорська). При цьому, з відповіді виконавчого комітету Ужгородської міської ради 04.07.11 № К-1950/02-6 вбачається, що гр. [PERSON] на її заяву було повідомлено, що рішенням ІV сесії міської ради V скликання від 17.10.2008 року №868 «Про надання, відмову у наданні та приватизацію земельних ділянок» земельні ділянки по [ADDRESS] , поз. 1-5 передані у приватну власність гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , гр. [PERSON] та гр. [PERSON] . Крім того, згідно відповіді від 22.06.2015 [PERSON] та [PERSON] прокуратурою міста Ужгорода направлено лист, в якому також зазначено, що 17 жовтня 2008 року рішенням 4 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради за №868 даним громадянам передано у власність земельні ділянки по [ADDRESS] для обслуговування житлових будинків та господарських будівель і споруд, на підставі якого останнім виготовлено державні акти на право власності на земельні ділянки. Вказане рішення було прийнято на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельного кодексу України за результатами розгляду відповідних заяв даних громадян про виділення та надання у власність земельних ділянок із земель запасу. Докази про те, що рішення ІV сесії міської ради V скликання Ужгородської міської ради від 17.10.2008 року №868 було оскаржено чи скасовано в матеріалах справи відсутні. Будь-яких документів, які б підтверджували право власності позивача на вказаний вище гараж чи на земельну діляну, на якій було дозволено розмістити такий, суду надано не було. Відтак, суд приходить до висновку, що доводи позивача викладені у позовній заяві про належність йому на праві власності гаражу на [ADDRESS] не підтверджені належними та допустимими доказами. З доданої копії ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2020 року, з такої встановлено, що [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження закрито. При цьому, із змісту ухвали суду вбачається, що вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, не встановлювалась, ухвала містить лише опис подій відповідно до обвинувального акту. Вказано, що цивільний позов у справі відсутній. У відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом положень ст.\~44\~КК України звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку КК виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст.49\~КК України не слід вважати реабілітуючими. Закриття кримінального провадження ухвалою суду у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності не допускається, якщо підозрюваний (обвинувачений) проти цього заперечує. У такому випадку кримінальне провадження продовжується у загальному порядку (ч.8 ст.284, ч.3 ст.285 КПК України), суд ухвалює обвинувальний чи виправдувальний вирок, а особа, яка обвинувачується органами досудового розслідування у скоєнні кримінального правопорушення, дістає можливість добитись свого публічного виправдання у судовому порядку. Зважаючи на те, що [PERSON] на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягала, кримінальне провадження в справі закрито саме за клопотанням її захисника та за її згодою, однак підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою. При цьому, позивачем долучено до матеріалів справи лише копію ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатскьої області від 22.12.2020 року про закриття кримінального провадження та звільнення відповідача [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі\~ст. 49 КК України. Як зазначалося, вказана ухвала містить лише опис подій відповідно до обвинувального акту, вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України судом не встановлювалась. А будь-яких інших доказів на підтвердження вказаних обставин, всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем суду не надано, клопотань про витребування матеріалів вказаного кримінального провадження заявлено не було. Долучені копії відповідей на звернення, в тому числі і [PERSON] підтверджують, що останній неодноразово звертався із запитами та зверненнями у різні інстанції з приводу порушення його прав землекористування та відшкодування вартості гаражу, в яких йому надавалася інформація та роз`яснювалось право звернутися до суду за захистом своїх прав. Між тим, вказані відповіді ніяким чином не доводять наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача. Щодо доданих позивачем до матеріалів справи фото світлин, то такі судом не приймаються до уваги, оскільки належним чином не оформлені, не містять ні дати, ні прив`язки до місця фіксування. Так, згідно частини 1\~статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ч. ч. 1, 2 ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У відповідності до ч. 3 ст.\~23\~ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно -правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної(немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постановах від 12.03.2019 року в справі № 920/715/17, від 10.10.2018 року в справі №640/3837/17; від 04.07.2018 року в справі№ 638/14260/16 у спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність є причиною, а моральна шкода, яка спричинена потерпілій особі - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Крім того, статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, позивач у позові посилається на те, що йому діями відповідача нанесено моральної шкоди, яка виразилась у моральних та фізичних стражданнях, які спричинили негативні зміни у житті його сім`ї, через постійні переживання у нього спостерігається порушення працездатності та неспокійний сон, погіршився стан здоров`я не лише його, але і його дружини [PERSON] , через те що вже більше 12 років він не може використовувати дане приміщення (гараж) для власних потреб та потреб своєї сім`ї. Також вказує, що його дружина являється інвалідом, внаслідок чого самостійно пересуватись не може, а в даному приміщенні (гаражі) знаходився спеціальний транспортний засіб для її пересування, унаслідок знищення даного приміщення, не було можливості його належного зберігання та було пошкоджено транспортний засіб під час знищення гаража. Порушився звичний стиль життя, під час досудового слідства та судового розгляду було втрачено багато часу, душевної енергії, змушений був неодноразово з`являтися до правоохоронних органів та до суду. Однак, доводи позивача суд вважає необгрунтованими, оскільки такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Позивачем не доведено факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених діями відповідача, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненням фізичних і моральних страждань, не аргументовано розмір відшкодування моральної шкоди. Суд у даній справі також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). На підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява [PERSON] про відшкодування моральної шкоди є безпідставною, необґрунтованою, а викладені в ній обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Щодо застосування позовної давності, про яку заявлено представником відповідача слід зазначити наступне. У відповідності до вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Зазначені загальні правові висновки щодо порядку застосування позовної давності є усталеними у судовій практиці та у позиціях Верховного Суду. З врахуванням того, що суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити через його безпідставність і необґрунтованість, вважає за безпідставне розглядати вказане клопотання представника відповідача. Щодо судових витрат: Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладачється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позови, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed