Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.05.2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір Позики №К270521-1, відповідно до якого позикодавцем було передано відповідачеві грошову позику в розмірі 551617, 50 грн., які відповідач зобов`язаний повернути не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладання Договору, тобто до 27.11.2021 року. 20.11.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до договору Позики №К270521-1 від 27.05.2021 року, згідно умов якої було внесено зміни в п. 1,5,6 та зазначено, що Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність грошові кошти у розмірі 492061, 50 грн., а Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, не пізніше ніж через 4 місці, тобто до 27.02.2022 року. 20.11.2021 року відповідач власноруч підписав розписку, в якій зазначив, що кошти в сумі 492061, 50 грн. отримав у повному обсязі зобов`язується повернути цю суму до 27.02.2022 року включно. 28.02.2022 року відповідач не здійснив платіж відповідно до Договору, тому станом на 07.07.2022 року утворилась заборгованість у розмірі 697963, 78 грн., з яких: 407649,50 грн. борг за договором; 290316,28 грн. неустойка за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Однак відповідач відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов`язання, передбачені договором щодо повернення позики, ігнорує вимоги позивача щодо повернення коштів. На підставі викладеного позивач звертається до суду з позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 697965, 78 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2022 року відкрито провадження по справі. 19.09.2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позов, але ухвалою суду було відмовлено в його прийнятті у зв`язку з порушенням процесуальних строків його подачі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині неустойки. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 27.05.2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір Позики №К270521-1, відповідно до якого позикодавцем було передано відповідачеві грошову позику в розмірі 551617, 50 грн., які відповідач зобов`язаний повернути не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладання Договору, тобто до 27.11.2021 року. 20.11.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до договору Позики №К270521-1 від 27.05.2021 року, згідно умов якої було внесено зміни в п. 1,5,6 та зазначено, що Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність грошові кошти у розмірі 492061, 50 грн., а Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, не пізніше ніж через 4 місці, тобто до 27.02.2022 року. Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі , визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Як встановлено при розгляді справи, на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором позики не погашає. Оскільки відповідач належним чином добровільно не виконав умови договору позики та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернув борг за вказаним договором, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 407649,50 грн. Щодо стягнення неустойки за кожний календарний день існування простроченої заборгованості слід зазначити наступне. Відповідно до п. 11 Договору у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) Позичальником за даним Договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Відповідно до розрахунку, поданого позивачем, розмір неустойки за період з 28.12.2021 року по 24.02.2022 року становить 290316,28 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в ч. 2 ст. 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, доведеність факту порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики щодо своєчасної, у погоджений сторонами строк, виплати суми позики, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 6979,66 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved