Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди у сумі 1 186,45 гривень та моральної шкоди у сумі 7 000,00 гривень, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Позов мотивовано тим, що вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.01.2020 відповідач визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 309 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці. Вирок суду набрав законної сили 02.03.2020. Позивач проходив як потерпілий у кримінальному провадженні. Матеріальна шкода, визначена вироком суду, становить 1 186,45 грн. Ухвалою судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.08.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом з повідомлення (викликом) сторін. Позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] про місце та час слухання справи повідомлявся, наразі відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)», правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, пояснень на адресу суду не надіслав. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.01.2020, який не оскаржено та набрав законної сили 02.03.2020, [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 309 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці. Як вбачається з вироку суду «13.06.2018 у денний час доби [PERSON] знаходячись по вул. Шепетівська, в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, де повторно маючи намір на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи при цьому корисливу мету, переліз через бетонну огорожу, чим проник на територію будинку [ADDRESS] , де цілеспрямовано, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю свідків та контролю з боку потерпілого [PERSON] , будучи впевненим, що його дії носять таємний характер, шляхом вільного доступу проник до складового приміщення, звідки таємно викрав майно, а саме: арматура у кількості 20 штук довжиною 1,20 метр, діаметром 24 мм, вартістю 520,20 гривень, каструля нержавіюча 60 літрова, вартістю 512,50 гривень, алюмінієвий бідон на 10 літрів вартістю 153,75 гривень, що згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №297 від 27.07.2018 загальна сума збитку становить 1186,45 гривень. Після чого, [PERSON] з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, обернувши викрадене на свою користь. [PERSON] завдав матеріального збитку потерпілому [PERSON] на загальну суму 1186,45 гривень.». Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає доведеними обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.01.2020. При виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин, судом враховується наступне. Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Враховуючи зазначені положення чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 1 186,00 гривень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення відносно кримінального правопорушення. За положеннями частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як слідує із роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.1995 №4 (із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пунктах 5, 9 Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007). Оцінюючи вимоги позивача про заподіяння моральної шкоди, суд вважає, що позивач внаслідок вчинення щодо нього протиправних дій з боку відповідача, зазнав емоційних страждань, завданих наслідок протиправних дій відповідача внаслідок викрадення майна позивача. З урахуванням наведеного, негативні емоції, викликані протиправними діями відповідача, досягли рівня страждання (у розумінні ст. 23 ЦК України), а отже моральну шкоду було завдано. Разом з цим, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 7 000,00 гривень є завищеним, оскільки позивачем не представлено доказів того, що внаслідок втрати майна останнім був перенесені такий біль та страждання, які можуть бути виражені у грошовому еквіваленті розміром у 7 000,00 гривень. Суд виходить з того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення. Тому, з урахуванням фактичних обставин справи, глибини душевних страждань позивача, який через дії відповідача отримав втратив майно, яке йому було частково повернуто, а отже, очевидним є те, що він зазнав негативних переживань та емоцій, порушився звичний устрій його життя, виходячи з засад розумності та справедливості та усталеної судової практики суд вважає що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача слід задовольнити частково в розмірі 2 000,00 гривень. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір у сумі 2 481,00 грн. (а.с. 1). Позивач при поданні до суду звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, а за вимогу про стягнення моральної шкоди позивач мав би сплатити судовий збір у сумі 992,40 грн. Тому надмірно сплачений судовий збір у розмірі 1 488,60 грн. має бути повернутий позивачу з державного бюджету. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення моральної шкоди, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача в сумі992,40 грн. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,40 грн. за вимогу про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, так як позов у цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: partial