Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

25.03.2022 позивач ПАТ КБ «Приватбанк» (змінило найменування на АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 20.11.2007 уклали кредитний договір № МКMOGL00000280, згідно з яким банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 42000 доларів США на термін до 19.11.2027, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач [PERSON] повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором. Згідно з договором у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 46200 доларів США. Зазначає, що у порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Відповідно до частини другої статті 1050 України наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Вказує, що у зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором [PERSON] станом на 13.03.2015 має заборгованість у розмірі 40083,55 доларів США, яка складається з наступного: 133782,68 доларів США заборгованість за кредитом; 3729,73 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 651,38 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 11,57 доларів США штраф (фіксована частина); 1908,19 доларів США штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачами [PERSON] і [PERSON] було укладено договори поруки відповідно Наголошує, що відповідно до умов договору поруки, а саме пункту 5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором № MKMOGL00000280. Згідно з пунктом 6 договору поруки поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення. На підставі наведеного, представник позивача просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість у розмірі 40083,55 доларів США, що за курсом 21,61 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.03.2015 складає 866205,48 грн., за кредитним договором № MKMOGL00000280 від 20.11.2007, а також стягнути з відповідачів судові витрати. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2016 (справа № 308/3375/15-ц) задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № МКМOGL00000280 від 20.11.2007 у розмірі 40083,55 доларів США, з яких: 33782,68 доларів США заборгованість за кредитом; 651,38 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, а також 11,57 доларів США штраф (фіксована частина), 1908,19 доларів США (процентна складова). Стягнуто з відповідачів з кожного по 1218 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2021 поновлено [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Шпуганич В.П., строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2016 року у цивільній справі № 308/3375/15-ц. Постановлено заяву [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Шпуганич В.П., про перегляд заочного рішення задовольнити та скасувати заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2016 року у цивільній справі № 308/3375/15-ц. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за вказаною позовною заявою до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому надіслав до суду заяву від 06.10.2022, згідно з якою просить справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, необхідні докази є у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, при цьому її представник адвокат Шпуганич В.П. подав до суду заяву, відповідно до якої просить приєднати до матеріалів справи копії судових рішень від 09.03 та від 17.08.2021, якими скасовано реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за АТ КБ «Приватбанк». Право власності [PERSON] на квартиру поновлено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з 29.09.2021. Позовні вимоги його довірителька не визнає. Заяву про застосування строків позовної давності підтримує. Просить зазначену інформацію взяти до відома та врахувати при розгляді справи. Також представником відповідача [PERSON] адвокатом Шпуганич В.П. подано до суду письмові пояснення, згідно з якими просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог банку, зауваживши, що як вбачається з умов кредитного договору, а саме розділу 5 пункту 5.2, сторони зазначили, що договір може бути змінений у порядку встановленому законодавством. Жодних вимог від позичальника відповідач (позичальник) не отримувала. У матеріалах справи наявне повідомлення від 16.02.2015, в якому зазначено, що по кредиту наявна поточна заборгованість в сумі 4026,02 доларів США, проте дане повідомлення не може вважатися вимогою про дострокове розірвання кредитного договору, яке наділяє кредитора права на звернення з позовом, а також підтверджує досудове врегулювання спору. Дане повідомлення ніким не підписано ні в електронній, ні в письмовій формі. Вважає, що вимога про стягнення неустойки у твердій та фіксованій сумі 11,57 доларів США та 1908,19 доларів США (процентна складова) не підлягає до задоволення з огляду на те, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Також відповідач та її представник не погоджуються з доводами позову про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості. Щодо поручителів просить врахувати наявність у матеріалах справи додаткової угоди, згідно з якою кредитор змінив відсоткову ставку, а отже збільшив обсяг відповідальності поручителя без його згоди, що є самостійною підставою для припинення поруки. Умовами договору поруки погоджено відсоткова ставка 1,03 % місячних (1,03 * 12 = 12,36 % річних). У матеріалах справи наявна копія додаткової угоди від 27.03.2012 до кредитного договору, в якому відсоткова ставка становить 14,04 % річних. Вимога щодо солідарного стягнення боргу є похідною від вимоги про стягнення боргу та дотримання досудового врегулювання спору. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 20.11.2007 між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № МКMOGL00000280. Відповідно до умов кредитного договору (розділ 7 «Особливі умови») банк зобов`язався надати [PERSON] кредитні кошти шляхом видачі гривки через касу на строк з 20.11.2007 до 19.11.2027 включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 42000 доларів США на наступні цілі: купівля квартири, а також у розмірі 4200 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків: у розмірі 1,03 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 13 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з пунктом 6.2 даного договору. Періодом сплати вважається період з 25 до 30 числа кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплата позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 478,12 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (пункт 7.1). Позичальник зобов`язується повернути кредит згідно з порядком та в строки, які вказано у пункті 7.1. Повне погашення кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абзаці 1 пункту 7.1 даного договору. У разі порушення термінів оплати, передбачених пунктом 7.1.1 (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів (підпункти 7.1.1, 7.1.2). Для виконання даного договору банк відкриває позичальникові: рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам (пункт 7.2). Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека квартири загальною площею 47,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобов`язань за даним договором (пункт 7.3). Відповідно до пунктів 7.4, 7.5 кредитного договору при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. При достроковому (як повному, так і частковому) погашенні кредиту позичальник додатково сплачує банку за користування кредитом 2,00 % від суми кредиту, що погашається достроково. Згідно з підпунктом 2.3.3 кредитного договору, зокрема, унаслідок порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору, у тому числі при порушенні цільового використання коштів, банк, на власний розсуд, має право: а) змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно зі статтями 212, 611, 651 ЦК України щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором; або б) розірвати договір у судовому порядку. При цьому, в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором; або в) згідно зі статтею 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому, в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором. Одностороння відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань. У випадках: затримання сплати частини кредит та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10 %; несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5 % суми кредиту; іншого істотного порушення умов даного договору, - позичальник має право повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов даного договору, вимога банку втрачає чинність. Відповідно до заяви на видачу готівки від 20.11.2007 № 1 [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 42000 доларів США, призначення платежу видача кредиту згідно з договором № МКMOGL00000280 від 20.11.2007. Заява підписана [PERSON] власноруч. У забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором між банком та [PERSON] , [PERSON] (поручителі) укладено договори поруки від 20.11.2007 відповідно, за умовами яких поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (пункти 2, 4 договорів поруки). Відповідно до умов пунктів 5, 6 договорів поруки у випадку невиконання боржником будь-якого зобов`язання, передбаченого пунктом 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного(их) зобов`язання(-ь). Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимога, зазначеної в пункті 5 цього договору. 27.03.2012 між банком та [PERSON] укладено додаткову угоду № МКMOGL00000280-1/1 до договору № МКMOGL00000280 від 20.11.2007, відповідно до якої пункт 6.9 договору викладено у новій редакції, а саме розмір відсоткової ставки за користування кредитом визначено у розмірі 14,04 % річних. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № МКMOGL00000280 від 20.11.2007, укладеним між банком та [PERSON] , кредитна заборгованість останньої станом на 13.03.2015 становить 40083,55 доларів США, з яких: 33782,68 доларів США заборгованість за кредитом; 3729,73 доларів США заборгованість за відсотками; 651,38 доларів США заборгованість з пені; 11,56 доларів США штраф (фіксована частина); 1908,19 доларів США штраф (процентна складова). Рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», який є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «Приватбанк». Матеріали справи містять повідомлення банку від 16.02.2015 № 30.1.0.0/2-477, адресоване позичальнику [PERSON] , копія поручителям [PERSON] та [PERSON] , в якому зазначено, що відповідно до укладеного договору № MKMOGL00000280 від 20.11.2007 [PERSON] отримала від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 46200 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором було укладено договори поруки від 20.11.2007, укладеними з поручителями [PERSON] та [PERSON] . У порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору [PERSON] не погашала заборгованість по кредиту та відсоткам за його використання, що має відображення у розрахунку заборгованості за даним кредитним договором. Таким чином, зобов`язання за вказаним договором були не виконані. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за вказаним кредитним договором прострочена заборгованість складає 4026,02 доларів США. Відповідно до вимог статей 610, 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Згідно із зазначеними нормами діючого законодавства, а також відповідно до договорів поруки від 20.11.2007, банком доводить до їх відому наступне. З метою погашення заборгованості за договором № MKMOGL00000280 від 20.11.2007 на найближчий час заплановані наступні заходи: звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості та збитків; передача інформації про них, як про неплатника до Бюро кредитних історій. У разі, якщо вони мають бажання уникнути таких заходів, банк просить їх у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення погасити прострочену заборгованість. У разі несплати простроченої заборгованості у вказаний строк, на підставі статті 1050 ЦК України, умов кредитного договору № MKMOGL00000280 від 20.11.2007 та договорів поруки від 20.11.2007, банк вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції. До вказаного повідомлення долучено реєстр рекомендованих листів, переданого в Поштамт 23.02.2015, однак дані про відправлення повідомлення відповідачам за штрихкодовими номерами 4994522388777, 4994522388785 та 4994522388793 відповідно, на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно зі статтею 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 14-318цс18, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року в справі № 755/15853/15-ц (провадження № 61-17963св19) зроблені висновки, що звернення банку про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Предметом позову в справі є дострокове стягнення кредитної заборгованості за договором споживчого кредиту, заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і далі в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Суд зазначає, що оскільки наданий позичальнику кредит є споживчим (купівля квартири), обов`язковою умовою стягнення заборгованості за кредитним договором, строк виплати якого не настав, з урахуванням вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції чинній до 10.06.2017, є збіг 30 календарних днів після отримання позичальником вимоги банку про дострокове повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів. Наявне у матеріалах справи повідомлення банку від 16.02.2015 № 30.1.0.0/2-477 суд оцінює критично та не приймає до уваги, оскільки таке по суті є претензією поручителю про неналежне виконання кредитного договору, про що зазначає сам представник позивача у позові. Тобто дане повідомлення не є вимогою банку про дострокове повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів. Також матеріали справи не містять доказів про отримання цього повідомлення відповідачами. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017, суд приходить до висновку про передчасність позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення заборгованості у розмірі 40083,55 доларів США за кредитним договором № MKMOGL00000280 від 20.11.2007. При вирішенні спору суд застосовує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19), якою уточнено висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18). Беручи до уваги викладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог банку до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Outcome: dismissed