Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

у червні 2022 року [PERSON] , звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в особі служби у справах дітей, в якому просить: - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3 000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання даного позову, і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 13 вересня 2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 11 травня 2018 року рішенням № 183/187/18 Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Протягом п`яти останніх років відповідач ніякої участі у вихованні свого сина не приймає, аліменти не сплачує. Батьківських обов`язків щодо дитини Відповідач не виконує, оскільки самоусунувся взагалі від спілкування з дитиною, від її виховання тощо. Дитина не бачить свого рідного батька роками, не впізнає та не прийме батька, якщо той раптом з`явиться. На даний час позивач знаходиться у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , [INFO], із спільною з відповідачем дитиною позивач проживає у житлі, що належить її чоловіку. Дитина повністю виховується та утримується за рахунок [PERSON] та вважає його своїм батьком. Окрім того, Відповідач веде асоціальний образ життя, неодноразово притягувався органами поліції до адміністративної відповідальності за скоєні ним правопорушення. Позивач зазначає, що відповідач є цілком здоровим фізично та психічно чоловіком, працездатного віку, а тому стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 3 000,00 гривень щомісячно буде цілком справедливим, відповідатиме інтересам дитини та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Посилаючись на вищенаведене, позивач вважає, що з метою встановлення найбільш сприятливого положення дитини, з метою створення якомога сприятливих умов для її розвитку, виховання, навчання тощо, слід позбавити відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 13 липня 2021 року відкрите провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального провадження (а.с. 22). Ухвалою суду від 21 вересня 2022 року закінчено підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті (а.с. 56). У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час, дату і місце розгляду справи, причина неявки невідома, тому суд, відповідно до вимог ст.. 280 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в особі служби у справах дітей в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , видане Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідний актовий запис № 228 (а.с. 15). Також судом встановлено, що шлюб між сторонами був розірваний рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, про що свідчить рішення по справі № 183/187/18 від 11 травня 2018 року (а.с. 16). Відповідно до Акту голови квартального комітету № 12 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації (а.с. 17). Згідно Акту голови квартального комітету № 12 [PERSON] з 2016 року по сьогоднішній час у вихованні сина участі не приймає (а.с. 18). Члени комісії органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради в своєму висновку від 29.07.2022 року, розглянувши матеріали справи, дійшли висновку, що вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів, - слід залишити на розсуд суду. При цьому орган опіки та піклування вжив усіх заходів для повідомлення батька дитини про необхідність складання відповідного висновку щодо позбавлення батьківських прав. Батько дитини тривалий час не реагував на повідомлення органу опіки та піклування, однак на початку 2022 року особисто з`явився до представників служби у справах дітей, запевняв спеціалістів, що має бажання виховувати свою дитину, ніколи не уникав від виконання своїх обов`язків, однак на засідання органу опіки та піклування не з`явився (48-52). В свою чергу, при складенні висновку органу опіки та піклування провідним психологом НМЦСС була проведена психологічна робота з малолітнім [PERSON] , останній у своїх розповідях про родину важливе місце відображає про батька, якого зве [PERSON] . Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляються від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. При цьому, суду не надано належних доказів того, що свідчать про виконання відповідачем обов`язків щодо участі у вихованні та забезпеченні свого малолітнього сина. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що від виконання обов`язків з виховання дітей, визначених ст. 150 СК України, відповідач свідомо ухиляється. Діти ростуть без батьківського піклування, моральної та матеріальної забезпеченості. Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В свою чергу, відповідачами по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а суд одночасно з позбавленням батьківських прав може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно статті 184 СК України, Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] , у розмірі 3 000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання даного позову, і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved