Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

10.12.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким зняти заборону з всього нерухомого і рухомого майна, належного йому, а саме під номером запису про обтяження № 1663674, і скасувати запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження - 8244895 від 01.12.2008 року) на підставі постанови серії та номер: 974074, виданої 26 травня 2004 року. Вимоги обґрунтовує тим, що він є власником земельної ділянки, розташованої на території колишньої Кальчівської сільської ради, площею 1,9 га, кадастровий номер № 5121484100:01:005:0025, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 20.04.2004 року. Дані про право власності були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 08 липня 2013 року. У жовтні 2021 року йому необхідно було переоформити договір оренди земельної ділянки і для цього він отримав витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з цього витягу йому стало відомо про зареєстроване обтяження під номером 1663674 стосовно всього його нерухомого майна, Болградським управлінням юстиції, державним реєстратором Нікіта Іриною Василівною, на підставі постанови серії номеру 974074, виданого 26 травня 2004 року. Він намагався з`ясувати з приводу чого накладено обтяження на все його майно, але нічого з цього приводу ні відповідач, ні державний реєстратор пояснити не змогли. Дані про нього як боржника в Єдиному реєстрі боржників відсутні, крім того ні яких судових рішень, де він би був боржником також не має. Арешт на все належне йому нерухоме майно, може завадити у реалізації його права на розпорядження ним, тому він звертається до суду з цім позовом. Ухвалою суду від 15.12.2021 року у справі було відкрите загальне позовне провадження. 10.06.2022 року від представника відповідача заступника начальника Болградського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чебан І.С. надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, заперечень вона не має. Ухвалою суду від 01.08.2022 року було оголошено перерву у судовому засіданні з метою витребування у відповідача інформації щодо виконавчих проваджень відносно боржника [PERSON] 24.08.2022 року надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] , в якому вона знову просить розглянути справу у її відсутності та надає відповідь про витребувану інформацію в неповному обсязі. Ухвалою суду від 01.09.2022 року повторно витребувано запитувану інформацію у відповідача, яку знову не було надано, тому витребування продубльовано ухвалою суду від 28.09.2022 року. Ухвалою суду від 25.10.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 07.11.2022 року, вже після закриття підготовчого провадження, але до початку судового розгляду, надійшла відповідь начальника Болградського РВ ДВС на запитувану судом інформацію. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 17.03.2022 року надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача\~- Болградського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, ними неодноразово надавалася заява про розгляд справи у їх відсутності, проти позовних вимог не заперечували, але щодо визнання позовних вимог в заявах не зазначали. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. В статті 41 Конституції України, зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В статті ст. 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 15 травня 2013 року, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Разом з тим ст. 16 ЦК України визначає способи захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, серед яких відсутній такий спосіб захисту, як скасування постановлених державним виконавцем в рамках виконавчого провадження постанов. Положенням ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.ст. 1218, 1268 ч.5 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 1,90 га, що розташована на території Калчівської сільської ради, яка на даний час знаходиться на території Городненської об`єднаної громади Болградського району, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ОД №067638 , виданого 20 квітня 2004 року на підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації від 24.12.2003 року за №881 (а.с.9). Право власності на цю земельну ділянку зареєстроване 08.07.2013 року під номером 16633590, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності під індексним номер 6251872 від 16.07.2013 року (а.с.6-8), з якого також вбачається наявність зареєстрованого обтяження під номером 1663674 від 01.12.2008 року. Обтяження було зареєстроване державним реєстратором Нікітою І.В. у 2013 році, а до 01.01.2013 року обтяження реєструвалося державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Станєвою В.Б., номер обтяження 8244895 від 01.12.2008 року, № реєстру 58-2004, внутр.№ 1701F82327F5582В3424, підставою для державної реєстрації обтяження стала постанова серії та номер 974074, виданий 26.05.2004 року Болградським районним управлінням юстиції. Болградським відділом ДВС були надані роздруківки з єдиного реєстру боржників про наявність двох виконавчих проваджень №32880153 та №25177401 щодо боржника [PERSON] , при цьому без зазначення ідентифікаційного коду особи та наявні розбіжності в адресі проживання боржника, також відсутня дата народження, що може ідентифікувати боржника. Окрім цього підставою для відкриття цих виконавчих проваджень стали виконавчі документи від 15.04.2012 року та 03.08.2010 року, тобто видані вже після накладення обтяження на майно позивача [PERSON] , стан цих виконавчих проваджень завершено. Також з відповіді начальника Болградського РВ ДВС Івашинського В.І. під вих.№40-32/22598 від 07.11.2022 року вбачається, що згідно із даними Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що у Болградському відділі ДВС станом на 07.11.2022 року відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь стягувачів, але зняти арешт з нерухомого майна Реєстраційний номер обтяження 1663674, 8244895, 974074 не є можливим на підставі неможливості однозначно встановити підстави його накладення. Обтяження до цього часу не було скасовано державним виконавцем та є діючим, що позбавляє позивача розпоряджатися належним йому майном та автоматично обтяжує все його майно, яке позивач набуває після дати накладення обтяження, а саме з 01.12.2008 року. Згідно з ч.2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно із ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у редакції яка діяла на час виникнення зобов`язань боржника, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved