Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

У січні 2022 року Одеський національний медичний університет звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків (втрат державного бюджету з підготовки фахівця за державним замовленням) у сумі 205 394,04 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.08.2014 року з відповідачем було укладено договір № 1592 про підготовку фахівців з вищою освітою на контрактних умовах та відповідача зараховано студентом першого курсу Одеського національного медичного університету. Згідно п. 1 укладеного договору позивач зобов`язаний надати якісні теоретичні і практичні послуги студенту строком на 5 років на факультеті лікувальна справа медичного факультету № 2 в Одеському національному медичному університеті за рахунок Державного бюджету України. Відповідно до пункту 2.5 після отримання диплома студент зобов`язаний прибути до місця працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров`я України або за направленням про самостійне працевлаштування та відпрацювати не менш як 3 роки. В разі відмови від відпрацювання студент зобов`язаний відшкодувати кошти за навчання до державного бюджету. 22.05.2020 року керівництво ОНМедУ затвердило заяву [PERSON] про самостійне працевлаштування. Станом на серпень 2021 року [PERSON] не надав жодних документів про відпрацювання. Відповідно до розрахунку бухгалтерської служби Одеського національного медичного університету заборгованість за навчання [PERSON] складає 87 942,04 грн. (витрати на виплату стипендії) та 117 452,00 грн. (витрати на навчання), що разом складає 205394,04 грн. Просить стягнути витрати на навчання за державним замовленням та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлений про час і місце розгляду справи у визначеному законом порядку, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заявленого позову не визнали та суду пояснили, що дійсно 01.08.2014 року з відповідачем був укладений договір № 1592 про підготовку фахівців з вищою освітою. На виконання умов укладеного договору відповідач в 2020 році закінчив навчання та отримав диплом спеціаліста за спеціальністю «Лікувальна справа» бюджетної форми навчання. Приступати безпосередньо до виконання обов`язків лікаря відповідач має право виключно на підставі отриманої вищої медичної освіти та додатково проходження інтернатури. Після закінчення навчання відповідач звернувся до позивача із заявою про самостійне працевлаштування, яка була погоджена відповідачем. В 2022 році відповідач поступив в інтернатуру у Вінницький національний медичний університет ім. Пирогова - теоретична частина згідно договору № 320/22 від 27.07.2022 року та комунальне некомерційне підприємство «Хмельницька обласна лікарня» - практична частина згідно договору № 14 від 22.07.2022 року з подальшим працевлаштуванням у комунальному некомерційному підприємстві «Хмельницький обласний госпіталь ветеранів війни», згідно гарантійного листа № 425 від 05.07.2022 року. Відповідач прийнятий на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «Офтальмологія» в КНП «Хмельницька обласна лікарня», що підтверджується довідкою № 102 від 26.09.2022 року. З цих підстав просять відмовити у задоволенні позову. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси 18.11.2021 року справу передано до Хмельницького міськрайонного суду за місцем проживання відповідача. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 21 лютого 2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 31.01.2022 року справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 25.10.2022 року ухвалено рішення у справі. Суд, вислухавши заперечення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи доказами, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 01 серпня 2014 року Одеським національним медичним університетом та [PERSON] було укладено угоду № 1592 про підготовку фахівців з вищою освітою. За цим договором позивач зобов`язувався забезпечити якісну теоретичну і практичну підготовку студента за рахунок Державного бюджету України. Вся сплата за цим договором проводиться за рахунок Міністерства охорони здоров`я України за рахунок бюджетних коштів. В свою чергу, студент зобов`язаний після отримання диплома прибути до місця працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров`я України. і відпрацювати там не менше трьох років. В разі відмови - зобов`язується відшкодувати до державного бюджету вартість навчання (пункт 2.2.5 договору). 22.05.2020 року позивач затвердило заяву [PERSON] про самостійне працевлаштування. Станом на серпень 2021 року [PERSON] не надав жодних документів про відпрацювання. 30 червня 2020 року [PERSON] Одеським національним медичним університетом видано диплом спеціаліста з відзнакою за спеціальністю «Лікувальна справа» серії С20 № 019145. Відповідач [PERSON] звернувся із заявою на ім`я ректора ОНМедУ 14.05.2020 року про самостійне працевлаштування, яке було погоджено в.о. проректора з педагогічної роботи І.П. Шмаковою 22.05.2020 року, що підтверджується відповідною заявою. Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» 1991 року випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення угоди від 01 вересня 2014 року), пункту 2 Указу Президента № 77/96, пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ (редакція чинна на час укладення угоди від 01 вересня 2012 року) та пункту 21 Порядку працевлаштування № 367 (редакція чинна на час укладення угоди від 01 вересня 2012 року) випускник має обов`язок відшкодувати у встановленому порядку до Державного або місцевого бюджетів вартість його навчання та компенсувати замовникові його навчання всі витрати цього замовника на це навчання за наступних умов, погоджених між ним та відповідним навчальним закладом, який здійснив відповідне навчання за рахунок Державного бюджету, а саме: випускник після отримання вищої освіти повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні його на роботу, та відпрацювати обумовлений угодою на його навчання термін; цього випускника звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої. При цьому незгода цього випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за відповідним призначенням. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або його відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (відповідно до пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ). Крім того, пунктом 21 чинного Порядку працевлаштування № 367, передбачено обов`язок особи, яка не відпрацювала встановлений трирічний строк, компенсувати, крім вартості навчання, також всі витрати на освіту, тобто і виплати академічної стипендії. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 607/3693/17 та постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року у справі № 607/9099/15-ц, від 19 вересня 2018 року у справі № 607/3690/17, від 31 жовтня 2018 року у справі № 607/3681/17-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 598/760/17, від 30 січня 2019 року у справі № 607/3682/17, від 26 червня 2019 року у справі № 607/7122/17-ц. Однак, позивачем погоджено самостійне працевлаштування відповідача після закінчення закладу, яке умовами укладеного договору № 1592 від 01.08.2014 року сторонами не визначалось, а наразі самостійне працевлаштування в даний час [PERSON] повністю виконано. Приступати до виконання обов`язків лікаря відповідач мав право виключно на підставі отриманої вищої медичної освіти та проходження інтернатури. Відповідач у 2022 році поступив в інтернатуру у Вінницький національний медичний університет ім. Пирогова, теоретична частина згідно договору № 14 від 22.07.2022 року, практична комунальне некомерційне підприємство «Хмельницька обласна лікарня» згідно договору № 14 від 22.07.2022 року з подальшим працевлаштування у комунальному некомерційному підприємстві «Хмельницький обласний госпіталь ветеранів війни», згідно гарантійного листа № 425 від 05.07.2022 року. Таке зарахування в інтернатуру погоджено з Міністерством охорони здоров`я, зокрема Директоратом медичних кадрів освіти і науки 21.07.2022 року. Відповідач прийнятий на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «Офтальмологія» в КНП «Хмельницька обласна лікарня», що підтверджується довідкою № 102 від 26.09.2022 року, тобто суд констатує, що відповідач домовленості щодо самостійного працевлаштування та продовження інтернатури виконав. Тому за таких обставин підстав для задоволення позову суд не знаходить. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed