Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

До Ірпінського\~міського суду\~Київської області\~звернулась [PERSON] \~до ТОВ\~«Фінансова компанія\~управління активами»,\~третя особа:\~старший державний\~виконавець Білопільського\~районного відділу\~державної виконавчої\~служби Північно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Суми)\~Піскун Володимир\~Миколайович,\~приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Гуревічов Олег\~Миколайович про\~визнання виконавчого\~напису таким,\~що не\~підлягає виконанню.\~Позов мотивує\~тим,\~що 16.03.2021\~року дізналася\~про відкриття\~виконавчого провадження\~№ 64726666\~щодо стягнення\~з неї\~на користь\~ТОВ «Фінансова\~компанія управління\~активами» суми\~боргу. В матеріалах\~виконавчого провадження\~міститься виконавчий\~документ,\~а саме\~виконавчий напис\~від 29.01.2020\~року,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 9181\~про стягнення\~боргу в\~загальній сумі\~37\~946,02\~грн.\~(тридцять\~сім тисяч\~дев`ятсот сорок\~шість гривень,\~дві копійки)\~на користь\~ТОВ «Фінансова\~компанія управління\~активами» (код\~за ЄДРПОУ:\~35017877)\~в зв`язку\~з укладенням\~ТОВ «Фінансова\~компанія управління\~активами» Договору\~про відступлення\~прав вимоги\~№20182407-1/2\~від 24.07.2018\~року з\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~(код\~за ЄДРПОУ\~35625014),\~якому в\~свою чергу\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Бізнесфінанс»\~(код\~за ЄДРПОУ\~35084758)\~відступило право\~вимоги на\~підставі договору\~факторингу №\~1706/01\~від 17.06.2015\~року,\~якому ПАТ\~«Платинум Банк»\~(код\~за ЄДРПОУ\~33308489)\~на підставі\~договору факторингу\~20140730-Г\~від 30.07.2014\~року відступило\~право вимоги\~за кредитним\~договором №\~1977/2476CLBPS\~від 29.05.2013,\~укладеного між\~нею та\~ПАТ «Платинум\~Банк».\~Відповідно до\~виконавчого напису\~№ 9181\~виданого 29.01.2020\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Гуревічовим\~Олегом Миколайовичем,\~на підставі\~ст.\~ст.\~34,\~87-91\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~ст.\~262\~ЦК України,\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України\~від 22.02.2012\~№ 296/5\~та п.\~2\~Переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, засвідчено безспірність її заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», оскільки вона є боржником за кредитним договором 1977/2476CLBPS від 29.05.2013. Загальна сума заборгованості складає 37 946,02 грн. Одночасно з відкриттям виконавчого провадження зазначеним старшим державним виконавцем, без надання строку для добровільного виконання або обґрунтування власної правової позиції, звернено стягнення з неї вищезазначеної заборгованості та виконавчого збору в сумі 3794,60 грн. Таким чином, загальна сума боргу, незаконно покладеного на неї складає 41 740,62 грн., з яких 37 946,02грн. є сумою боргу за виконавчим написом нотаріуса, а 3794,60 грн. - сумою виконавчого збору. Вона не визнає боргу у повному обсязі перед відповідачем. Жодних нотаріальних договорів із відповідачем вона не укладала, доказів безспірності заборгованості ТОВ «Фінансова компанія управління активами» нотаріусу не надавало. Просить суд визнати виконавчий напис від 29.01.2020 року, посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 9181 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем щодо стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (код за ЄДРПОУ: 35017877) боргу в сумі 37 946,02 грн. (тридцять сім тисяч дев`ятсот сорок шість гривень, дві копійки) таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на правову допомогу в розмірі 9 000грн. та сплачений судовий збір в розмірі 904грн. за подання позовної заяви та 454грн. за подання заяви про забезпечення позову. В судове засідання позивач не з`явилась, її представник через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, не заперечували щодо винесення заочного рішення. Відповідач ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в судове засідання не забезпечив явку свого представника. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Третя особа старший державний виконавець Білопільського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Піскун В.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем вчинено виконавчий напис 29.01.2020 року, яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», якому Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 20182407-1/2 від 24.07.2018 року, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнесфінанс» (код за ЄДРПОУ 35084758) відступило право вимоги на підставі договору факторингу № 1706/01 від 17.06.2015 року, якому в свою чергу Приватним акціонерним товариством «Платинум Банк» (код за ЄДРПОУ 33308489) на підставі договору факторингу №20140730-Г від 30.07.2014 року відступило право вимоги за кредитним договором № 1977/2476CLBPS від 29.05.2013, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] за період з 29.07.2014 року по 20.12.2019 року включно, суму у розмірі: 19521,57грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2063,67грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 26210,78грн. - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 150,00 гривень - плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом, що становить загальну суму 37946,02 грн. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 64726666 від 09.03.2021 року старшим державним виконавець Білопільського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Піскуном В.М. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 9181, виданий 29.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 37946,02грн. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно приписів ч.2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат», та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Згідно приписів ч.2 ст.265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Позивач зазначає, що у неї відсутні будь які зв`язки з ТОВ «Фінансова компанія управління активами», ніякої заборгованості, в тому числі на суму 37946,02грн. вона перед відповідачем не має. Суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачкою невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача не були неминучими. Позивач ставить вимогу стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000,00грн, при цьому додає дублікат квитанції № 0.0.2069677108.1 від 29.03.2021 року на суму 5000грн. та копію квитанції № 0.0.2069916180.1 від 29.03.2021 року на суму 4\~000грн., з яких вбачається, що [PERSON] оплачено адвокату Тиран О.В. згідно договору №22 про надання правової допомоги від 17.03.2021 року. Також в\~матеріалах справи\~міститься: ордер серія\~АА №\~1093252,\~копія свідоцтва\~про право\~на зайняття\~адвокатською діяльністю\~серія КВ\~№ 000109,\~копії договору\~про надання\~правової допомоги\~№ 22\~від 17.03.2021\~року та\~додатку №\~1\~до договору\~№ 22\~про надання\~правової допомоги\~від 17.03.2021року,\~акт приймання-передачі\~наданих послуг\~№ 1,\~що містять\~детальний опис\~ наданих\~послуг та їх вартість, а саме: адвокат Тиран О.В. надає правову допомогу [PERSON] в такому вигляді та обсязі: надання консультацій та роз`яснення законодавства з питань примусового виконання виконавчих написів нотаріусів органами державної виконавчої служби; складення заяви про забезпечення позову про визнання виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за № 9181 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем таким, що не підлягає виконанню; складення позовної заяви про визнання виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за № 9181 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем таким, що не підлягає виконанню; загальний час протягом, якого надавались послуги складає 9 (дев`ять) годин. Вартість послуг наданих адвокатом замовнику визначених в додатку № 1 від 17.03.2021 р. до договору про надання правової допомоги від 17.03.2021 р. складає 10 000грн., з розрахунку 1000 грн. за годину роботи адвоката. На думку суду, є підстави для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу. В той же час, враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу), з огляду на те, що дана категорія справ,\~не представляє\~складності,\~обсяги виконаної\~роботи є\~незначними,\~розгляд справи\~проведенов порядку спрощеного позовного провадження та без участі сторін, а також з урахуванням принципів пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про зменшення понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1907,00грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. Також, при задоволенні позову у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно задоволених вимог. Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 908,00грн. за подання позовної заяви та 454грн. за подання заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial