Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

Позивач - КЗ «Зміївська гімназія №1 «Сузір`я» - звернувся до суду в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з позовною заявою, в якій просив позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно сина [PERSON] , та стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі ј частини доходу, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позову зазначено, що згідно клопотання Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області як органу опіки та піклування від 28.12.2017 року № 05-04/894, малолітній [PERSON] , [INFO] , був влаштований до Комунального закладу «Зміївська гімназія №1 «Сузір`я» 10.01.2018 року як дитина, яка опинилася в складних соціальних умовах та не має необхідних умов для виховання та навчання у сім`ї. Мати дитини, [PERSON] , 1981 року народження, рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 18.04.2013 року по цивільній справі № 2014/4135/2012 була позбавлена батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . За період перебування дитини в навчальному закладі жодного разу не з`являлася та не цікавилася долею сина, його здоров`ям, вихованням та навчанням. Батько дитини - відповідач [PERSON] , [INFO] , до червня 2020 року відвідував дитину у закладі, однак після таких зустрічей в дитини проявлялося агресивне поводження з однолітками та дорослими, з`явилися висловлювання нецензурною лексикою. Після повернення дитини з дому батька до закладу після канікулярних чи вихідних днів дитина була брудна, вдягнена не по сезону. Взимку батько приводив дитину без шкарпеток, рукавичок та шапки, мотивуючи це тим, що загартовує сина. На зауваження працівників закладу щодо недопустимості таких дій стосовно дитини відповідач реагував агресивно та ігнорував їх. Фінансово дитині він не допомагає. З серпня 2020 року сам відповідач був влаштований до Зміївського геріатричного пансіонату, в зв`язку з похилим віком та поганим станом здоров`я. З цього часу він фактично перестав цікавитися долею сина, його життям і здоров`ям, в зв`язку з чим не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини. Тому позивач, з метою захисту інтересів малолітньої дитини, просив позбавити відповідача батьківських прав й стягнути з нього аліменти на утримання дитини. (а.с.1-3) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21.02.2022 року відкрито провадження за позовною заявою та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.13). 24 лютого 2022 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, в зв`язку з чим Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, в подальшому неодноразово продовжений. Розгляд справ, окрім невідкладних, згідно Рекомендацій Ради суддів України від 02.03.2022 року, визначався відповідно до особливостей роботи судів в умовах воєнного стану, виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні та необхідності забезпечення безпеки учасників та працівників суду. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.42) В судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник позивача А.Дмитренко подала до суду заяву, в якій просила розглянути позов без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що це відповідає інтересам малолітньої дитини [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання по розгляду справи по суті не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі в зв`язку з похилим віком та не заперечував проти задоволення позову. Під час особистої участі в підготовчому засіданні підтвердив та не оспорював обставини, викладені в позовній заяві. Представник ІІІ особи - О.Колісник в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі за наявними матеріалами. Підтримала позовні вимоги в повному обсязі та зазначила, що їх задоволення буде відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, додані до неї, заяви учасників, суд встановив наступне: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області 20.07.2009 року, батьками малолітнього [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4) Згідно відомостей паспорту серії [NUMBER] , виданого Зміївським РВ ГУДМС України в Харківській області 29.11.2019 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5) Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 18.04.2013 року по цивільній справі № 2014/4135/2012 матір дитини [PERSON] , [INFO] , було позбавлено батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . (а.с.8-9) 28 грудня 2017 року комісія в справах захисту дітей Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області звернулася до Зміївського навчально-виховного комплексу № 1 Харківської області (на теперішній час - позивач КЗ «Зміївська гімназія №1 «Сузір`я») з проханням влаштувати до закладу дитину [PERSON] , [INFO] , оскільки останній проживає в складних соціальних умовах, не отримує належного виховання та утримання з боку батька, комунікативні навички слабкі. Батько нехтує порадами та зауваженнями членів комісії, категорично відмовляється спілкуватися з класним керівником і вчителями дитини, прививає синові асоціальні навички та нецензурну лексику, запевняючи, що це є нормою виховання (а.с.7) Згідно Довідки КУ «Зміївський геріатричний пансіонат» від 21.10.2021 року, відповідач [PERSON] поступив до пансіонату 24.08.2020 року, знаходиться на повному державному утриманні, ніде не працює, отримує пенсію за віком. За станом здоров`я, життєвими обставинами та похилим віком не має можливості займатися вихованням та доглядом свого сина [PERSON] , [INFO] . (а.с.6) Відповідно до інформації - характеристики , наданої КЗ «Зміївська гімназія № 1 «Сузір`я», малолітня дитина [PERSON] перебуває на повному державному забезпеченні і постійно проживає у закладі з 10.01.2018 року по теперішній час. Дитина відповідально ставиться до навчання, рухливий, комунікабельний, потребує постійного контролю з боку дорослих. Батько - відповідач [PERSON] фінансово дитині не допомагає, вихованням дитини також не займається , в тому числі й в силу свого віку та стану здоров`я. (а.с.33) Згідно з ч.ч.5, 6 статті 9 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку Зміївської міської ради Харківської області як органу опіки і піклування, відповідач [PERSON] знаходиться на повному державному забезпеченні в комунальній установі «Зміївський геріатричний пансіонат», не працює, щомісячно отримує 25% пенсії, за станом здоров`я та життєвими обставинами не взмозі піклуватися про фізичний та духовний розвиток дитини, підготовити його до самостійного життя, ухиляється від виховання своїх обов`язків по вихованню дитини. В зв`язку з викладеним, орган опіки і піклування вважав за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . (а.с.36-37) Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Згідно з частиною 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до статті 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплено обов`язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її. Частиною 1 статті 151 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають також переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними, що визначено частиною 1 статті 163 Сімейного кодексу України. Згідно ч.1 статті 152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом Відповідно до положень статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до вимог статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років . Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний суд у своїй постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) зазначив, що судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості згідно зі статтею 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року. Європейський суд з прав людини, практику та рішення якого суди мають застосовувати як джерело права відповідно до Закону України«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. При цьому, на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Це крайній захід впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своєї дитини, малолітній син з ним не проживає з 2018 року. Відповідач не цікавиться його життям, не піклується про стан здоров`я, навчання, не проявляє батьківської турботи, не створює належних умов для виховання та розвитку дитини, а навпаки, негативно впливає на соціальну поведінку дитини та на її поводження в суспільстві. Подані позивачем документи підтверджують проведення неодноразових заходів із відповідачем щодо необхідності належного виконання обов`язку щодо утримання та виховання сина, та відсутність доказів, які б свідчили про позитивний результат таких заходів. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні особисто визнав обставини, викладені в позові, та не заперечував проти його задоволення, вказавши, що не має сил і бажання займатися вихованням та утримуванням дитини. Таким чином, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його сина - [PERSON] , оскільки позивачем належним чином обґрунтовано, що позбавлення батьківських прав відповідатиме саме інтересам дитини, оскільки протилежне, з огляду на встановлені судом обставини, може спричинити негативні наслідки для життя та здоров`я дитини. Відповідно до ч.3 статті 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч.1 статті 180, статті 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами 1, 2 статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на наявність відомостей, що відповідач [PERSON] щомісячно отримує пенсію, з нього на утримання малолітнього сина [PERSON] , належить стягнути аліменти в розмірі ј частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, в зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, з [PERSON] , [INFO] , належить стягнути в дохід держави в особі Державного казначейства України суму судового збору в розмірі 992,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved