Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить виселити відповідачів з кімнати [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що на балансі та бухгалтерському обліку Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова перебуває будівля за адресою: [ADDRESS] , якій 08.06.2017 року надано статус гуртожитка згідно із наказом директора департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради. Вказаний гуртожиток згідно із інвентарною карткою обліку №260 перебуває в числі основних засобів у КЕВ м. Львова. Проведеною працівниками відділу перевірки законності зайняття житлової площі у цьому гуртожитку встановлено, що окремими мешканцями здійснено самовільне вселення до житлових приміщень за відсутності правовстановлюючих документів. Так, громадянка [PERSON] самовільно веселилась до кімнати № 26 цього гуртожитку (площею 11.4.кв.м), у якій вона проживає зі своїм сином [PERSON] . На вимогу від 20.04.2022 вих. №575/1367 про надання інформації щодо законності зайняття житлової площі у гуртожитку відповідачка не змогла надати жодних документів. У зв`язку із наведеним просить позов задовольнити та виселити [PERSON] та [PERSON] з кімнати [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення. Ухвалою суду від 20 червня 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою від 17 жовтня 2022 року постановлено перейти до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, відзиву у встановлений судом строк, не подали. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини , суд дійшов наступного висновку. Згідно із статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що будівля № 342- гуртожиток військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , знаходиться на бухгалтерському обліку КЕВ м. Львова, що підтверджується довідкою від 05.05.2022 №575/1516 (а.с.3). Відповідно до довідки КЕВ м. Львова № 35 від 05.05.2022 року з місця проживання про склад сім`ї і прописку у квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] без реєстрації місця проживання (а.с.6). З матеріалів справи вбачається, що перевіркою від 29.03.2022 року встановлено, кімната № 26 була розподілена у 2008 році військовослужбовцю [PERSON] , який там не проживає, а кімната № [NUMBER] самовільно об`єднана із кімнатою № [NUMBER] , у якій проживає сім`я військовослужбовця в/ч [NUMBER] [PERSON] . КЕВ м. Львова не надав дозволу на приєднання кімнати № 26 до кімнати № 25. (а.с.7). Також, судом встановлено, що КЕВ м. Львова скеровував на адресу відповідачів повідомлення-попередження про виселення за вих.575/1367 від 20.04.2022 року на 1 арк. (а.с.8), проте таке ними проігнороване. Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою\~4\~розділу\~ІІІ ЖК України. Відповідно до\~ст. 127 ЖК України\~для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Згідно із ч. 2 ст.128\~ЖК України жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Згідно із ст.\~129\~ЖК України та ст.\~10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого\~постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208, чинного на час виникнення спірних правовідносин, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Однак судом встановлено, що відповідачка самовільно вселилася до кімнати № 26 цього гуртожитку (площею 11.4. кв. м.), не маючи на те жодних документів на право заняття спірної кімнати, проживає там зі своїм сином [PERSON] та у добровільному порядку відмовляється звільнити спірну кімнату, оскільки доказів протилежного суду не надала. У частині третій статті 47 Конституції України проголошено, зокрема, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом (ч. 4 ст. 311 ЦК України). Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, а ч. 1 ст. 109 ЖК України визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно із ч. 3 ст. 116 ЖК України, передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, враховуючи те, що відповідачі самовільно вселилися до кімнати № 26 цього гуртожитку (площею 11.4.кв.м), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , без жодних правових підстав, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованим та підлягають задоволенню. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому із відповідачів на користь позивача слід стягнути у рівних частках судовий збір у розмірі 2481,00 грн., сплачений ним при поданні позову /а.с. 2/.

Outcome: approved