Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , по якому просить встановити факт батьківства відповідача відносно доньки [PERSON] , яка народилась [INFO] в м. Кіровограді, Кіровоградської області. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 2006 року підтримувала сімейні відносини з відповідачем, проте шлюб не реєстрували. Від спільного проживання народилася донька [PERSON] . Відповідач відмовився записати себе батьком дитини у свідоцтві про її народження, оскільки у вже була сім`я і він перебував у шлюбі. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.02.2021 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.05.2021 року, за клопотанням представника позивача, по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам комунальному закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи». 26.08.2021 року судом отримано лист від 10.08.2021 року № 931 начальника комунального закладу «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» Войченко В. та ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.05.2021 року без виконання, в зв`язку з неявкою 12.07.2021 року та 09.08.2021 року громадянина [PERSON] на експертизу. 04.11.2021 року через канцелярію суду позивачем подано уточнену позовну заяву про встановлення факту батьківства та стягнення аліментів. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.11.2021 року поновлено провадження по справі. 13.12.2021 року до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, якою просить визнати [PERSON] , [INFO] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дочкою повноліття. Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач, її представник вимоги підтримали, просили задовольнити, не заперечували щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву не скористався. Зі згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.\~280\~ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, із наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [INFO] народились [PERSON] . Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON] , батьками дитини вказано: [PERSON] батько, [PERSON] мати. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.05.2021 року по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи». Згідно листа експертної установи від 25.06.2021 року, зазначено, що для проведення експертизи потрібно прибути всім учасникам 12.07.2021 року з 09.00-12.00. Відповідно до листа начальником Дніпровського обласного бюро судово-медичної експертизи від 14.07.2021 року повторно повідомлено, що для проведення експертизи потрібно прибути всім учасникам 09.08.2021 року з 09.00-12.00. 26.08.2021 року судом отримано лист від 10.08.2021 року № 931 начальника комунального закладу «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» та ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.05.2021 року без виконання, в зв`язку з неявкою 12.07.2021 року та 09.08.2021 року громадянина [PERSON] на експертизу. Відповідач повідомлявся щодо клопотання експерта, однак не з`явився для відібрання біологічних зразків, про дату, час та місце проведення забору зразків був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. При ухваленні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Будь-яких доказів на спростування доводів позивача відповідачем суду не надано. Крім того, суд враховує, що оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце відібрання біологічних зразків, проте свідомо жодного разу не з`явився до експертної установи, про причини неявки не повідомляв, тому розцінює його дії як намагання уникнення від проведення експертизи та отримання її результатів. Відповідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За правилами ст. 134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача щодо визнання батьківства та про внесення змін до актового запису є обґрунтованими, такими, що підтверджуються матеріалами справи. Разом з тим, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, ч.1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно ч. 3 ст. 51 Конституції України, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.\~\~\~\~\~ За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1 ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.\~ Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Так, з дня народження дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON] , відповідач на даний час матеріально не допомагає та ухиляється від цього обов`язку. Таким чином,\~суд приходить\~до висновку,\~що і\~вимогу про\~стягнення аліментів\~слід задовольнити\~та стягнути\~із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, тобто із 26.01.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Згідно з ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, суд стягує також з відповідача на користь позивача 908,00 грн. внесеного нею (за подачу позову щодо визнання батьківства та про внесення змін до актового запису) судового збору, та 12 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу; на користь держави стягує з відповідача - 908,00 грн. судового збору (при вирішенні питання стягнення аліментів), та рішення суду, в частині стягнення аліментів, допускає до негайного виконання, але у межах платежу за один місяць( ст. 430 ЦПК України). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved