Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, згідно якої просила суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 18.09.2018 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, від якого сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з часом шлюбні відносини були припинені з підстав різних поглядів на життя, в результаті чого судовим рішенням шлюб було розірвано. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом з нею, остання повністю утримувала дитину, забезпечувала належний розвиток її моральних і психологічних якостей. Натомість відповідач [PERSON] жодним чином не цікавиться життям доньки, її моральним, фізичним та психологічним станом, проявляє свою байдужість до дитини. Позивач має власну квартиру в місті Кременчуці та проживає в ній разом із донькою. За викладених обставин позивач і звернулась до суду із позовом про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 30.08.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та зобов`язано виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування надати висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з позивачем [PERSON] .. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 26.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу за її відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу за його відсутності, а також вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування, в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, її представник Таценюк С.П. надала до суду клопотання, згідно якого просила суд розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування, враховуючи висновок органу опіки та піклування. Суд, приймаючи до уваги думку учасників справи, висловлену в їхніх письмових клопотаннях, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] в період з 18.09.2018 року по 11.01.2022 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11.01.2022 року, яке набрало законної сили 15.02.2022 року. Згідно із частиною 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22.04.2020 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Згідно частини 6 статті 7 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно частини 9 статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-III від 26 квітня 2001 року, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до положень статей 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частин 3, 4 четвертої статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Частиною 1 статті 161 Сімейного кодексу України встановлено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні достовірно встановлено та не заперечується учасниками справи, що на даний час дитина, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.01.2022 року за номером витягу 296937329, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] .. Відповідно до частини 4 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно частини 5 статті 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На виконання зазначених вище норм чинного законодавства, ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 30.08.2022 року було зобов`язано виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування надати висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з позивачем [PERSON] .. Органом опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надано висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 27.10.2022 року №1544. Так, згідно змісту вказаного висновку, спеціалістами служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області обстежено умови проживання родини за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що за вказаною адресою проживають [PERSON] , [INFO] (мати), та [PERSON] , [INFO] (донька). Сім`я проживає у двокімнатній квартирі з усіма комунальними зручностями, кімнати облаштовані необхідними меблями та побутовою технікою, речі домашнього вжитку упорядковані, санітарно - гігієнічні умови задовільні. Дитина має окрему облаштовану кімнату, у достатній кількості забезпечена ігровим матеріалом, сезонним одягом та взуттям. Квартира належить на праві приватної власності матері [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із вказаного висновку органу опіки та піклування, [PERSON] знаходиться на обліку в Крюківському управління соціального захисту населення та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-ї дитини, що становить 7 740 грн. за період з січня по вересень 2022 року. Згідно роз`яснень, які надав Пленум Верховного Суду України у Постанові за номером 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Статтею 160 Сімейного кодексу України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з пунктами 1, 2, 3 статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї законом. Згідно статті 4 Конвенції, держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Відповідно до статті 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2020 року по справі №712/11527/17 та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року по справі №716/591/19 зазначено, що при визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Вирішуючи спір, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, приймаючи до уваги пояснення позивача [PERSON] , викладені в позовній заяві, та приймаючи до уваги думку відповідача [PERSON] , здійснивши їх аналіз, при вирішенні питання місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , суд враховує: наявність звичних умов проживання дитини тривалий час з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку; висловлену відповідачем [PERSON] думку, де відповідач не заперечує проти визначення місця проживання доньки [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - позивачкою по справі [PERSON] .. За викладених вище обставин, з метою забезпечення найкращих інтересів малолітньої дитини, які переважають над інтересами батьків, суд приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , що відповідатиме її інтересам. Суд також зазначає, що обставини, які перешкоджають визначенню місця проживання доньки з матір`ю, визначені у частині 2 статті 161 Сімейного кодексу України, судом не встановлені. Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами) передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За викладених обставин, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі позову до суду згідно квитанції №31 від 05.09.2022 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи, а також стягнути на її користь з відповідача [PERSON] сплачений нею судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Outcome: approved