Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: [PERSON] із позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. Подану позовну заяву мотивує тим, що позивачка перебувала із відповідачем у фактичних сімейних відносинах без реєстрації шлюбу у період з 2001-2004 роки. У період спільного проживання народився син [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.11.2019 року [PERSON] визнано батьком [PERSON] та внесено зміни до актового запису. Крім того, стягнуто із [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини з усіх видів заробітку доходу, починаючи з 31.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. [INFO] [PERSON] виповнилося 18 років. 01.09.2021 року [PERSON] почав навчання на контрактній основі у Київському інституті інтелектуальної власності та права НУ «ОЮА» за спеціальністю «Міжнародне право», форма навчання - денна, та наразі є студентом 2 курсу, строк навчання до 30.06.2025 року. [PERSON] стипендію не отримує, через навчання на денній формі не має можливості повноцінно працювати та самостійно заробляти, а тому потребує фінансової допомоги батьків. Загальна вартість освітніх послуг складає 124000,00 грн., всі витрати на освіту несе позивачка, проте батько дитини не приймає участі у витратах на здобуття сином вищої освіти. Оскільки [PERSON] розпочав навчання 01.09.2021 року, маючи вік 17 років, фактично аліменти, які були сплачені відповідачем були аліменти на утримання неповнолітньої дитини і не передбачали оплату навчання. 19.08.2021 року позивачка, із власних коштів сплатила за навчання спільного сина в розмірі 15525,00 грн., від відповідача допомога на той час за навчання не надходила. На підставі викладеного, позивачка просить стягнути із відповідача аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно з 19.08.2021 року і до закінчення навчання. Крім того, позивачка просить стягнути фактично понесені судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.09.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На адресу Деснянського районного суду м. Києва від відповідача [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, відповідач просить задовольнити позов частково, а саме стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно від дня пред`явлення позову і до закінчення навчання чи до досягнення дитиною 23 років, в іншій частині позовних вимог - відмовити. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні подану позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що відповідач не заперечує щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі ј частині з усіх видів заробітку (доходу), проте заперечує щодо строку стягнення аліментів. Крім того, представник відповідача заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки позивачкою не надано доказів понесених витрат. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] в судовому засіданні подану позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити. Вислухавши вступне слово позивачки, представника відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] , дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.10.2019 року [PERSON] визнано батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Внесено зміни до актового запису № 2554 від 06.12.2003 року, складеного Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про народження [PERSON] , а саме записати батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 31.08.2017 року. Відповідно до копії довідки від 22.07.2022 року [PERSON] , дійсно є студентом 2 курсу Київського інституту інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» денної форми навчання за напрямом 293 «Міжнародне право». Термін навчання за освітньо - кваліфікаційним рівнем бакалавр з 01.09.2021 року по 30.06.2025 року (а.с.8). Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Згідно ч.1 ст.198 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у ст.183 цього Кодексу. Частиною першою та другою ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно ч.3 ст.199 ЦПК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник податків має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітню дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи те, що повнолітня дитина сторін продовжує навчання, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, проживає з матір`ю, знаходиться лише на утриманні останньої, суд вважає, що відповідач, як фізично здорова людина, спроможна сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Суд зазначає, що ч.2 ст.199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Враховуючи наведене, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дітей, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, з урахуванням матеріального становища сторін, зокрема суд враховує згоду відповідача щодо розміру аліментів, потребу в матеріальній допомозі повнолітньої дитини, що продовжує навчання на денній формі, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача, на користь позивачки аліменти на утримання дитини до закінчення навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, що буде належним захистом прав повнолітньої та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачка у позовній заяві просить стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина з 19.08.2021 року, при цьому позовна заява подана до Деснянського районного суду м. Києва 27.09.2021 року. Відповідач у відзиві вказав, що не погоджується із сплатою аліментів, починаючи з 19.08.2021 року, оскільки позивачка не бажає підтримувати із ним будь-який зв`язок, остання жодного разу не зверталася із заявами про те, що дитина навчається в учбовому закладі та потребує матеріальної допомоги. Жодних дій, які перешкоджали б позивачці звернутися до суду про стягнення аліментів, відповідачем не вчинялося. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно дати реєстрації, позов поданий до суду 27.09.2022 року, а відтак аліменти підлягають стягненню з відповідача на утримання сина у зв`язку з навчанням з 27.09.2022 року. Доводи позивачки, які наведені у позовній заяві в обґрунтування періоду з якого підлягають стягненню аліменти суд до уваги не приймає, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, так як позивачка при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд дійшов наступного висновку. За п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З ч. 3 ст.141 ЦПК України вбачається, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В постанові Верховного Суду від 01.04.2020 р. (справа №640/4013/17-ц) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Судом встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачки надано копію договору № 20/09/22 від 20.09.2022 троку про надання правової допомоги, копію акту прийому - здачі наданих послуг по догвоору № 20/09/22 про надання правової допомоги від 20.09.2022 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд звертає увагу на те, що стороною позивача не було надано суду детального опису наданих послуг із зазначенням витраченого часу, що унеможливлює перевірку обґрунтованості витрат та їхню пропорційність до предмету спору, відсутні докази понесених витрат у розмірі 5000,00 грн. за таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутні підстав для задоволення витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial