Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] згідно якого прохав суд розірвати укладений 04.10.2008 року ним з відповідачем шлюб у Крюківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №490. В обґрунтуванні позову вказав, що 04 жовтня 2008 року між ним, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) було укладено шлюб, який зареєстровано Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 490. Від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з ним. Подружні стосунки між ним та відповідачем не склались, тому, вони не проживають разом з 01.07.2022 року та не ведуть спільного господарства. Почуття любові між ними втрачено, збереження сім`ї не можливе, оскільки постійно виникають сварки. Спір про майно у разі його виникнення та неможливості врегулювання у досудовий спосіб, будуть вирішувати у окремому позовному порядку. Дитина проживає з ним і переїздити до відповідача не бажає. За таких обставин вважає за доцільне шлюб розірвати. Ухвалою суду від 22.09.2022 року за позовною заявою [PERSON] відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). 19.10.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно якого позовну вимогу про розірвання шлюбу [PERSON] визнає та прохає суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] , 04.10.2008 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 490. Заходи щодо примирення подружжя прохає не вживати. Після розірвання шлюбу [PERSON] бажає і надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Разом із тим, відповідачем [PERSON] не визнаються певні обставини позовної заяви. Зокрема, у позовній заяві [PERSON] зазначив, що їх син [PERSON] , [INFO] проживає разом із ним та жити з матір`ю не бажає. Наведена інформація на даний час не відповідає дійсності. Батько, мати та син зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . У липні поточного року відповідач створив для дружини умови, за яких вона змушена була покинути дім. На дату подачі позовної заяви [PERSON] дійсно проживав з батьком. З 9 вересня 2022 року [PERSON] орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] . З того часу [PERSON] проживає разом із нею, проживати з батьком не бажає і не збирається. Ці обставини дитина може підтвердити самостійно у суді. Відтак, твердження позивача, що син проживає та бажає і надалі проживати разом із з батьком не відповідають фактичним обставинам справи. Позовну вимогу про визначення місця проживання дитини [PERSON] не заявляє, оскільки позивач не висловлює вимог про проживання сина разом із ним. Вимога [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина заявлена в порядку наказного провадження. На судове засідання позивач не з`явився, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити. Відповідач на судове засідання не з`явилася, представник відповідача [PERSON] вказав що вимогу щодо розірвання шлюбу відповідач визнає, а тому згодні з розірванням шлюбу. Після розірвання шлюбу прохає залишити прізвище відповідачу [PERSON] . Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, встановив наступне. Між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстрований шлюб 04 жовтня 2008 року у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №490, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 04.10.2008 року. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.06.2009 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №386. Шлюб виявився невдалим і шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинені, оскільки позивач із відповідачем мають розбіжності в поглядах на життя та життєві цінності, втратили почуття любові та поваги, тому не можуть в подальшому проживати разом, примирення і збереження сім`ї між ними не можливе. Частина 2 ст. 104 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Відповідно до ст. ст. 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Отже, позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. А тому, враховуючи клопотання відповідача, суд вважає за можливе, після розірвання шлюбу, залишити відповідачу шлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; \~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, згідно положень ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідному рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, згідно положень ст. 141, ст. 142 ЦПК України, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, судовий збір слід покласти на відповідача, при цьому, з урахуванням визнання позову відповідачем, слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при зверненні до суду з позовом та стягнути з відповідача на користь позивача іншу половину сплаченого судового збору.

Outcome: approved