Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , разом з ним. Свої вимоги мотивує тим, що він проживав з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] , у свідоцтві про народження якого він записаний батьком, а відповідач - матір`ю. В 2019 році вони припинили спільне проживання, після чого син залишився проживати з матір`ю, однак він, як батько, приймав участь у його вихованні, хоча спори про виховання дитини мали місце. В 2022 році відповідач почала влаштовувати своє особисте життя, внаслідок чого перестала належним чином займатися вихованням дитини, і тому вихованням вимушений був зайнятися він, як батько. [PERSON] зараз фактично проживає з ним. Прийти до якоїсь згоди з приводу того, з ким буде проживати син, сторони не можуть. Відповідач постійно влаштовує з цього приводу скандали, намагається забрати дитину до себе та настроює сина проти нього. З приводу неправильної поведінки відповідача він вимушений був звернутися до органу опіки та піклування. Дитина зараз зареєстрована по його місцю проживання, навчається у школі. Він має житло, де постійно проживає, роботу, займається доглядом за дитиною та її вихованням, дитина бажає бути з ним, тому вважає, що слід дитину залишити йому на виховання. На підставі вищевикладеного звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідач [PERSON] пред`явила зустрічний позов до [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , з нею. Свої вимоги обгрунтовує тим, що ще у 2018 році вона та [PERSON] у присутності представника органу опіки та піклування Конотопської міської ради домовились про місце проживання дитини з нею та про порядок участі його, як батька, у вихованні дитини і встановили дні та години побачень з сином. Але в процесі виконання їх домовленості вони відійшли від встановленого графіка побачень батька з дитиною. 20.04.2022 року він взяв в черговий раз сина до себе додому і не повернув. Незважаючи на її неодноразові вимоги повернути дитину, позивач, скориставшись тим, що у її квартирі був ремонт не привів дитину до цього часу. Звернення позивача до суду з позовом про визначення місця проживання дитини обумовлено, на її погляд, не турботою про дитину, а своїм егоїзмом і небажанням виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни. Він священик церкви російського патріархату і має плани на виїзд до РФ. Син йому потрібний для отримання права безперешкодного перетину кордону України. Раніше, ще до вторгнення РФ він міг не бачити дитину місяцями, а аліменти платив менше від 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і нерегулярно. Позивач невірно вказує, що вона не піклується про дитину, влаштовуючи своє особисте життя. Вона турботлива мати, має житло, офіційно працевлаштована, не має шкідливих звичок, фізично і психічно здорова, працелюбна і акуратна в побуті, добра господиня. У неї, крім [PERSON] , є старша донька від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Діти добре виховані, займаються спортом, добре навчаються. Вона піклується не лише про матеріальне забезпечення дітей, а і про їх духовний розвиток. Вважає, що в інтересах сина [PERSON] , він повинен проживати з матір`ю. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , кожен окремо, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Проти зустрічних позовних вимог заперечують, при ухваленні рішення просять врахувати відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] , кожен окремо, в судовому засіданні проти позовних вимог заперечують. Заявлені зустрічні позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Конотопської міської ради Дем`яненко А.О. в судовому засіданні пояснила, що питання відносно визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , було винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини. Проводилося обстеження житлово-побутових умов проживання як позивача, так і відповідача. Сторони спроможні утримувати дитину. З хлопчиком спілкувався психолог. Дитина відкрита до спілкування, він повідомив, що бажає далі жити з батьком. Сумує за мамою, хоче з нею бачитися, але боїться, що його закриють і заборонять спілкуватися з батьком. А з батьком йому дуже гарно, він дуже багато уваги приділяє для нього. Психологічного тиску батько не чинить. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько дитини, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 4). З копії свідоцтва про право власності на житло від 15.02.1996 року вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Згідно копії довідки Конотопської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Конотопської міської ради Сумської області № 37 від 07.06.2022 року вбачається, що відповідно до інформації класного керівника 1-А класу [PERSON] , за час навчання [PERSON] , батько [PERSON] постійно підтримує контакт з класним керівником, цікавиться успішністю та шкільним життям дитини (а.с. 6). З копії ПФ «Будтехсервіс» № 14 від 15.06.2022 року вбачається, що [PERSON] працює з 16.06.2022 року в ПФ «Будтехсервіс» на посаді менеджера згідно наказу № 16 від 15.06.2022 року з окладом згідно штатного розкладу 6500,00 грн (а.с. 7, 8). Згідно копії характеристики наданої ТОВ ЖЕД «Південна» № 43 від 15.06.2022 року вбачається, що на [PERSON] , 1976 року народження, зареєстрованого в [ADDRESS] , скарг не надходило (а.с. 9). З характеристики наданої ФОП « [PERSON] » 26.07.2022 року вбачається, що [PERSON] працює у ФОП [PERSON] на посаді манікюрник з 01.07.2021 року по теперішній час. За період роботи [PERSON] зарекомендувала себе як кваліфікований спеціаліст. Серед особистих якостей відмічено працездатність, акуратність, відповідальність, комунікабельність, чемність, уміння встановлювати взаємовідносини з колегами і клієнтами, творчий підхід до справи, витриманість та тактовність. Завжди дотримується етики поведінки та правила внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 20). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 306059917 від 28.07.2022 року вбачається, що квартира [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 21). З копії заяви від 2018 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] в присутності представника органу опіки та піклування Конотопської міської ради Сумської області домовились про місце проживання дитини: сина [PERSON] , [INFO] , та про порядок участі [PERSON] , як батька, у вихованні дитини і встановили дні та години його побачень з сином (а.с. 27). Згідно копії характеристики наданої ТОВ ЖЕД «Південна» 25.07.2022 року вбачається, що [PERSON] , 1985 року народження, зареєстрована в [ADDRESS] . Скарг на [PERSON] в ТОВ ЖЕД «Південна» не надходило (а.с. 28). З висновку органу опіки та піклування Конотопської міської ради № 01-14/690 від 12.08.2022 року про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вбачається, що орган опіки та піклування Конотопської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] , [INFO] , і це відповідає інтересам дитини (а.с. 65 - 67). У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. П. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Ч. 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини, діючи в її інтересах, орган опіки і піклування Конотопської міської ради, вважає за доцільне визначити її місце проживання, разом із батьком [PERSON] . Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, пояснив, що знає позивача з дитинства, неприязних стосунків не встановлено. Позивач добропорядна людина, спиртними напоями не зловживає. Виховує сина [PERSON] , дитина посміхається, завжди весела, відкрита до спілкування. Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, пояснила, що знає позивача тривалий час, сусіди, проживають в одному під`їзді. Характеризує позивача з гарної сторони, спиртними напоями не зловживає, не хуліганить. Дуже часто бачить дитину у дворі, хлопець веселий, відкритий до спілкування. Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, пояснила, що вона мама [PERSON] , [PERSON] не повертається додому до матері, оскільки позивач провів з ним «роботу» психологічного тиску, після чого хлопчик налаштований проти матері та всіх її родичів. Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, пояснила, що вона кума відповідача, хрестила старшу доньку [PERSON] . [PERSON] проживає з батьком, оскільки дитині там краще, батько не заставляє його приділяти увагу урокам, не заставляє прибирати, задарив іграшками. Сам хлопчик каже, що йому там краще. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, про які повідомили свідки. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання підтверджуються і доповнюються іншими зібраними по справі доказами. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Задовольняючи позов, суд враховує тривалість проживання малолітньої дитини з батьком, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, бажання самої дитини на проживання з батьком, через що, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення суд, зазначає, що визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки матір дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні.

Outcome: approved