Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому з врахуванням уточнень просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач вказав, що є власником квартири [ADDRESS] та у квартирі зареєстрований відповідач, який у квартирі не проживає більше 5 років, оскільки квартиру подарував донці, яка продала квартиру позивачу. В останнє засідання сторони не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.07.2022р. за №304683156 власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі ухвали Житомирського районного суду Житомирської області від 20.11.2015р. про затвердження мирової угоди. Державну реєстрацію права власності на квартиру за позивачем здійснено 03.03.2016р. Попереднім власником вищевказаної квартири, згідно довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.07.2022р. за №304683156, була [PERSON] . Одночасно, як вбачається з повідомлень про оплату за послуги з водопостачання, у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] . Згідно письмових свідчень сусідів [PERSON] та [PERSON] відповідач не проживає у квартирі понад 5 років. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Частиною 1 ст. 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постановах Верховного Суду України від 16.11.2016 року в справі № 709цс16, від 15.05.2017 року в справі № 6-2931цс16 міститься висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, як постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Також у постанові від 30.01.2020 року в справі № 569/1478/18 Верховний Суд у подібних правовідносинах щодо втрати права користування особами житловим приміщенням після його продажу з прилюдних торгів дійшов висновку, що відповідач у справі не є членом сім`ї позивача, спільним побутом із ними не пов`язана, то її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої\~статті 406 ЦК України. З огляду на те, що внаслідок державної реєстрації права власності за позивачем на вказану квартиру відбувся перехід права власності на це житлове приміщення до позивача, а відповідач не є членом сім`ї нового власника, у зв`язку з чим він втратили право користування цим житлом. Окрім того, договору про надання в користування квартири між позивачем та відповідачем не укладено. Факт реєстрації відповідача у цій квартирі створює позивачу безумовні перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, тому його право власності підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є достатньою правовою підставою для зняття його з реєстрації проживання за цією адресою. Відповідно ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог,\~а тому\~з відповідача,\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню судовий\~збір в\~розмірі 992\~грн.\~40\~коп.

Outcome: approved