Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси\~звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтований наступними обставинами. Позивачу на праві приватної власності належить 27/200 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Як вказала позивач 04.07.2006 року у вищевказаному будинку було зареєстровано місце проживання її онуки [PERSON] .. Позивач стверджує, що у її будинку відповідач ніколи не проживала та наразі не підтримує з нею відносин, а тому не може у позасудовому порядку зняти відповідача з реєстраційного обліку. Враховуючи викладене, позивач просила суд: усунути [PERSON] , [INFO] , перешкоди у реалізації її прав власника житла, шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , втратившою право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. 21). Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлялась (а. с. 20). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] , на праві приватної власності належить 27/200 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6). Зі змісту Довідки № 0051 (виписки з будинкової книги про склад сім`ї), вбачається, що в належному позивачу будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована, зокрема, [PERSON] , [INFO] (а. с. 8). У відповідності до заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7). З огляду на те, що відповідач зареєстрована в квартирі, але в ній фактично не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові Верховного Суду України, від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Як вже було згадано судом, відповідно до частини першої ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України, дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача такиою, що втратила право користування квартирою підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, так як судом встановлено, що відповідач не є власником будинку, яка належить на праві приватної власності позивачу, між сторонами відсутній договір щодо права та порядку користування відповідачами квартирою, відповідач не проживає в житловому приміщені більше одного року без поважних на те причин, що, відповідно, порушує право власності позивача, який має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. На підставі викладеного та

Outcome: approved