Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , третя особа : Служба у справах дітей Гадяцької міської ради про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач [PERSON] , [INFO] , перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 22.04.2020, справа № 550/49/20, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу з [PERSON] відповідач [PERSON] має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Малолітній [PERSON] має статус дитини, позбавленої батьківського піклування (розпорядження голови Чутівської райдержадміністрації 28.09.2020 №165 «Про надання [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування»), перебуває на первинному обліку служби справах дітей виконавчого комітету Чутівської селищної ради та потреб соціально-правового захисту. У батьків [PERSON] та [PERSON] дитина [PERSON] відібраний без позбавлення батьківських прав відповідно до рішень Чутівського районного суду Полтавської області: у матері - від 25.11.2019, справа№550/1402/19, провадження 2/550/306/19, набрало законної сили 02.01.2020 року; у батька - від \~ \~ \~ \~10.08.2020, справа №550/871/20, провадження №2/550/175/20, набрало законної сили 10.09.2020. Справа про позбавлення батьківських прав матері [PERSON] на дитину [PERSON] , [INFO] , за позовом органу опіки та піклування - виконавчого комітету Чутівської селищної ради перебуває у провадженні Чутівського районного суду Полтавської області (справа № 550/467/2). Підставою відібрання дитини [PERSON] у батька [PERSON] стало злісне ухиляння останнього від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання, матеріального утримання малолітнього сина, яке носить тривалий систематичний характер; бродячий асоціальний спосіб життя батька, відсутність у відповідача постійного місця проживая, роботи, засобів для існування та утримання дитини. Відповідач [PERSON] наразі обмежений у своїх батьківських правах щодо свого малолітнього сина: він не є його законним представником та втратив право на виховання дитини. З 22.10.2019 до 04.03.2021 року дитина [PERSON] перебував у комунальній установі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Полтавської обласної ради», з 05.03.2021 року влаштований до сімейної форми виховання - дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] відповідно до розпорядження голови Миргородської райдержадміністрації від 05.03.2021 №54 «Про влаштування в дитячий будинок сімейного типу [PERSON] та [PERSON] малолітнього [PERSON] ». Відібрання дитини без позбавлення батьківських прав у разі винної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини та обмеження в батьківських правах є по своїй суті тимчасовим запобіжним заходом впливу на батьків (одного з них), оскільки Закон надає можливість винним батькам переосмислити та змінити ставлення до дитини, свою поведінку та спосіб життя. Річний термін з часу набрання законної сили рішення Чутівського районного суду про відібрання дитини [PERSON] у батька [PERSON] без позбавлення батьківських прав сплив 10 вересня 2021 року. Проте, батько [PERSON] не скористався наданою йому законом можливістю впродовж року усунути причини, які перешкоджали належному вихованню сина [PERSON] , з метою повернення йому дитини, та не змінив свій спосіб життя. Він не звернувся до суду з відповідним позовом про повернення йому малолітнього сина [PERSON] , не створив умови для повернення його, продовжує злісно ухилятися від виконання батьківських обов`язків: матеріально його не утримує, аліменти на сплачує; не спілкується дитиною, не цікавиться станом його здоров`я, розвитком, повністю втратив зв`язок з дитиною, не усунув причини, які призвели до відібрання дитини. Злісне ухиляння батька [PERSON] від виконання батьківських обов`язків з виховання, матеріального утримання малолітнього сина [PERSON] носить систематичний тривалий характер, батько не має визначеного місця проживання, веде бродячий спосіб життя, не має місця проживання, де міг би проживати разом з дитиною, не має та не шукає роботи, інших засобів для існування та утримання дитини, не працює над створенням умов для життя та розвитку дитини, не має сформованих навичок відповідального батьківства, та сам відмовляється від його виховання, заявляючи про свою функціональну неспроможність займатися вихованням і утриманням дитини, що унеможливлює повернення дитини [PERSON] на виховання батькові. 21.09.2021 року до служби у справах дітей виконавчого комітету Чутівської селищної ради поштою надійшов лист-пояснення [PERSON] , відповідно до якого повідомляє, що він: не звертався до суду з позовом про повернення сина; впродовж року з сином не спілкувався, хоча має інформацію про його влаштування для встановлення контакту; виправдовує свою бездіяльність, що не налагодив контакт та спілкування з сином і його прийомними батьками, зайнятістю на роботі; підтверджує, що не має постійної роботи, стабільного доходу, житла, де міг би постійно проживати з дитиною та не має можливості утримувати сина. При цьому відповідач адресу свого перебування не надає, зазначає, що проживає в с. Бабурка Запорізької області, де тимчасово працює без оформлення трудових відносин пастухом, проживає та харчується у господаря, який надає йому кімнату для проживання на час роботи. У розпорядженні служби у справах дітей виконавчого комітету Чутівської селищної ради наявні інші документи, які підтверджують тривалий та систематичний характер злісного ухиляння [PERSON] від виконання батьківських обов`язків з виховання, матеріального утримання малолітнього сина [PERSON] ; його асоціальний бродячий спосіб життя, відсутність постійного місця проживання, роботи, засобів для існування та утримання дитини. Відповідно акта обстеження технічного стану житлового приміщення від 01.03.2019 року, складеного службою у справах дітей Гуляйпільської райдержадміністрації Запорізької області, будинок за заявленою [PERSON] адресою проживання [ADDRESS] , зруйнований, відновленню та ремонту не підлягає. Відповідно актів обстеження умов проживання від 14.11.2019 року, 10.12.2019 року складених службою у справах дітей Гуляйпільської райдержадміністрації Запорізької області, у будинку за повідомленими адресами імовірного проживання [ADDRESS] , та в с. Жовтневе, Гуляйпільського району, [PERSON] не проживає. Відповідно інформації управління соціального захисту Гуляйпільської райдержадміністрації Запорізької області від 10.12.2019 №578/17-06 [PERSON] з 18.08.2015 року перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа, та 07.08.2018 року був знятий з обліку у зв`язку з непідтвердженим фактичним місцем проживання. Відповідно до\~інформації служби\~у справах\~дітей Гуляйпільської райдержадміністрації Запорізької області від 20.11.2019 №01-14/717, [PERSON] не має засобів для існування, роботи, житла, веде бродячий спосіб життя, не створює умов для життя та розвитку сина. Відповідно до інформації Гуляйпільської райдержадміністрації Запорізької області від 06.12.2019 №1290/01-39, [PERSON] вибув з Гуляйпільського району до м. Полтава та працевлаштувався в ТОВ «Бурат». Відповідно до інформацій ТОВ «Бурат-Агро» від 03.01.2020 №БА-01-06- 001, та ТОВ «Бурат» від 02.01.2020 № БТ 01-06-1, [PERSON] на даних підприємствах не працює і ніколи не працював. Відповідно до пояснень [PERSON] від 27.12.2019, від 21.01.2020 наданого на адресу служби у справах дітей Київської районної в м. Полтаві ради, він працює в ТОВ «Інвест-Ком», проживає на території підприємства, та погоджується, щоб у нього відібрали сина [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Відповідно до інформації служби у справах дітей Київської районної в м. Полтаві ради від 22.01.2020 №05-17/97, з [PERSON] проведена індивідуальна профілактична робота, у ході якої з`ясовано, що він не може забрати до себе сина та проживати з ним, не заперечує проти відібрання у нього дитини, планує створити умови для повернення сина в родину, придбати житло, не має роботи і житла, погоджується, щоб у нього відібрали сина [PERSON] без позбавлення батьківських прав; йому рекомендовано звернутися до Центру адаптації для бездомних осіб для отримання тимчасового житла. Відповідно до повідомлення благодійної організації «Світло надії» б/н та дати, яке надійшло на адресу служби у справах дітей 20.02.2020, [PERSON] 21.01.2020 року був прийнятий на тимчасове перебування до центру адаптації бездомних осіб та звільнених з місць позбавлення волі, декілька разів залишався на ніч, на даний час його місце знаходження невідоме. Колишня дружина, мати дитини, [PERSON] повідомляє про асоціальний спосіб життя [PERSON] , зловживання ним спиртними напоями, факти насильства у сім`ї на підґрунті зловживання алкоголем, неналежне ставлення до виконання своїх обов`язків з виховання сина, відсутність постійної роботи, житла та засобів для існування, вважає його поганим батьком, зазначає, що саме така поведінка відповідача стала причиною розірвання подружніх стосунків. (Пояснення [PERSON] від 15.06.2020). Фахівець із соціальної роботи Чутівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді по Гряківській сільській раді [PERSON] , яка здійснювала соціальний супровід сім`ї [PERSON] , повідомляє, що батько [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не займається вихованням та утриманням сина [PERSON] , не цікавиться життям дитини, його розвитком та станом здоров`я, байдуже ставиться до захисту порушених прав дитини (інформація від 22.06.2020 року). Згідно характеристики, наданої Малинівською сільською радою Гуляйпільського району Запорізької області, [PERSON] проживав на території ради протягом 2015-2016 років, вів невпорядкований спосіб життя, зловживав спиртними напоями, офіційно не працював, жив за рахунок тимчасових заробітків (інформація від 15.06.2020 № 127). Гуляйпільська райдержадміністрації Запорізької області в інформації від 19.06.2020 №01-36/0128 повідомляє про асоціальний спосіб життя [PERSON] : бродяжить, часто змінює місце проживання, зловживає спиртним, не працює; вважає, що [PERSON] заслуговує позбавлення батьківських прав. Відповідно до інформації Чутівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 23.06.2020 №01-09/380, від [PERSON] відомо, що [PERSON] зловживав алкогольними напоями, вчиняв сварки, не працював і не працює, дитині ні морально, ні матеріально не допомагає, не має постійного місця проживання, про місце перебування не повідомляє; співпрацю з соціальними службами будував на принципах обману і підступу: обіцяв забрати усю сім`ю та оселитися у Запорізькій області, натомість вчинив конфлікт та поїхав у невідомому напрямку: аналогічно характеризували [PERSON] спеціалісти Гуляйпільського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Запорізької області у телефонному режимі. Чутівська райдержадміністрація направила 02.11.2020 лист №1-02-29/476 [PERSON] за заявленою ним адресою [ADDRESS] , який повернувся через вказану неіснуючу адресу. Через відсутність достовірної інформації про місце проживання/перебування, відсутність постійного місця проживання та часту зміну [PERSON] свого місця перебування, негативне ставлення до співпраці з соціальними службами, унеможливило здійснення ефективного соціального супроводу сім`ї/особи та надання йому комплексу необхідних соціальних послуг. Відповідно до листа Гуляйпільського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 30.09.2019 №400, [PERSON] висловлює намір придбати житло, проживати спільно з дитиною, та характеризується як особа, яка веде асоціальний спосіб життя, схильний до вживання спиртного та агресії на підґрунті вживання алкоголю, безвідповідальний та нерозбірливий у своїх зв`язках з жінками, має низький виховний потенціал, не має сформованих навичок відповідального батьківства, не створив умов для життя дитини. Вищенаведені факти підтверджують, що батько [PERSON] продовжує злісно ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання та матеріального утримання сина [PERSON] , таке ухиляння є свідомим, носить тривалий та системний характер, а також відсутні будь-які поважні причини такого ухиляння. Батько [PERSON] лише заявляє про наміри щодо створення необхідних умов для життя та розвитку дитини, але практичних дій не вчиняє, ситуація залишається незмінною: відповідач продовжує бродяжити, на даний час його місце перебування невідоме і він його не повідомляє, не має постійного місця проживання, облаштованого побуту, роботи та стабільного доходу, з сином не спілкується, участі у його вихованні не бере, не цікавиться життям, станом здоров`я дитини та розвитком. [PERSON] впродовж тривалого часу лише виправдовує свої дії та бездіяльність зайнятістю на роботі, виказує думку про свою неспроможність виховувати та утримувати дитину, погодився добровільно на відібрання у нього сина [PERSON] , чим підтверджує повну байдужість до долі дитини, та фактично відмовився від його виховання та утримання (заяви та пояснення [PERSON] від 27.12.2019, 06.02.2020, 10.06.2020, 28.08.2021). Батько [PERSON] не скористався наданою йому законом можливістю впродовж року усунути причини, які перешкоджали належному вихованню сина [PERSON] , з метою повернення йому дитини. Він продемонстрував свою незацікавленість у поверненні сина [PERSON] у рідну сім`ю, не звернувся до суду з відповідним позовом, не виконує обов`язок з матеріального утримання дитини та його виховання, не піклується про його стан здоров`я та розвиток, не спілкується з дитиною у обсязі, необхідному для її самоусвідомлення, ігнорує інтереси та недбало ставиться до дитини, що негативно впливає на її життя, здоров`я та розвиток, моральне виховання, злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Таке відношення до виконання батьківських обов`язків носить системний характер і тривалий час. Позитивні зміни у поведінці батька [PERSON] не відбулись, причини та умови, які призвели до відібрання дитини [PERSON] у батька [PERSON] не усунені, можливість повернення дитини у рідну сім`ю батька відсутні, а саме повернення суперечить інтересам дитини та безумовно порушить справедливу рівновагу між інтересами батька і дитини та, за обставин, які склалися, безсумнівно призведе до повторного відібрання у батька. За таких обставин, встановлення державної опіки над дитинок [PERSON] повністю виправдане. Дитина [PERSON] зростає у безпечному сімейному оточенні, має люблячу родину, батьків, як: піклуються про нього, необхідні умови для життя та розвитку, почувається щасливим та захищеним (Інформація Гадяцького міського центру соціальних служб від 12.04.2021 №1-36). Просить суд позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , уродженця смт. Новий світ Старобешевського району Донецької області, зареєстрованого за адресою [ADDRESS] , на дитину [PERSON] , [INFO] ; дитину [PERSON] залишити на опікуванні органу опіки та піклування - виконавчого комітету Чутівської селищної ради Полтавського району. Представник позивача до початку судового засідання надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомим суду обставинам, хоча неодноразово повідомлявся про судові засідання. Представник третьої особи до початку судового засідання надав суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно ч.1\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов : відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням згоди позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] вбачається, що його батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 10.08.2020 року відібрано малолітнього [PERSON] у батька [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Малолітнього [PERSON] передано під опіку Чутівській районній державній адміністрації Полтавської області. Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 25.11.2019 року відібрано малолітнього [PERSON] у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Малолітнього [PERSON] передано під опіку Гуляйпільській районній державній адміністрації Запорізької області. Згідно Розпорядження Чутівської районної державної адміністрації від 28.09.2020 за №165 малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З 22.10.2019 по 04.03.2021 малолітній [PERSON] перебував у КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації Полтавської обласної ради». З 05.03.2021 дитина влаштована до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] , на підставі розпорядження голови Миргородської райдержадміністрації від 05.03.2021 №54. Згідно письмових пояснень, [PERSON] від 21.09.2021 року вбачається, що він не звертався до суду з позовом про повернення сина; впродовж року з сином не спілкувався, хоча має інформацію про його влаштування для встановлення контакту; виправдовує свою бездіяльність, що не налагодив контакт та спілкування з сином і його прийомними батьками, зайнятістю на роботі; підтверджує, що не має постійної роботи, стабільного доходу, житла, де міг би постійно проживати з дитиною та не має можливості утримувати сина. Мати дитини - [PERSON] , відповідно до постанови Полтавського апеляційного суду від 04.10.2022 року позбавлена батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Дитину [PERSON] , [INFO] залишено на опікуванні Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Чутівської селищної ради. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Чутівської селищної ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Чутівської селищної ради Полтавської області №23 (протокол №14) від 28 жовтня 2021 року, виконавчий комітет Чутівської селищної ради, як орган опіки та піклування дійшов до висновку про наявність достатніх підстав для позбавлення батьківських прав батька [PERSON] на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки це відповідає найкращим інтересам дитини [PERSON] . Відповідно до частини восьмої статті 7\~СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155\~СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1ст.\~164\~СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до частини першої\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). При розгляді справ подібної категорії, Верховний Суд неодноразово вказував, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, при перегляді судових рішень про задоволення позову про позбавлення батьківських прав по справі № 459/3411/18 Верховний Суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Також Верховний Суд зауважив, що лише факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Із матеріалів справи вбачається, що згідно рішень Чутівського районного суду Полтавської області від 10.08.2020 року дитина була відібрана у батьків у зв`язку із злісним ухиленням батька від виконання батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] , [INFO] , що виразилося у не виконанні обов`язків по вихованню та матеріальному утриманні свого малолітнього сина. Батько вів бродячий спосіб життя, не мав постійного місця проживання та роботи. Малолітній [PERSON] набув статус дитини, позбавленої батьківського піклування та переданий на опікування органові опіки та піклування Чутівській районній державній адміністрації. З 22.10.2019 по 04.03.2021 дитина перебувала у КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації Полтавської обласної ради», а з 05.03.2021 влаштований до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] . Після влаштування дитини до сімейної форми виховання, [PERSON] було роз`яснено порядок спілкування з дитиною, надано контактну інформацію для налагодження спілкування, порядок повернення дитини в сім`ю, після усунення причин, які призвели до відібрання дитини. Слід зазначити, що відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення батьківських прав цих осіб, коли є надія на відновлення нормальних, здорових стосунків батьків і дітей після застосування санкції відібрання дитини. Тому законом передбачено, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, виходячи з інтересів дитини. Статтями\~12,81ЦПКУкраїни\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 10.09.2021 року сплив річний термін з часу набрання законної сили рішення Чутівського районного суду про відібрання дитини [PERSON] у батька [PERSON] без позбавлення батьківських. Проте, батько [PERSON] не скористався наданою йому законом можливістю впродовж року усунути причини, які перешкоджали належному вихованню сина [PERSON] , з метою повернення йому дитини, та не змінив свій спосіб життя. Він не звернувся до суду з відповідним позовом про повернення йому малолітнього сина [PERSON] , не створив умови для повернення його, продовжує злісно ухилятися від виконання батьківських обов`язків: матеріально його не утримує, аліменти на сплачує; не спілкується дитиною, не цікавиться станом його здоров`я, розвитком, повністю втратив зв`язок з дитиною, не усунув причини, які призвели до відібрання дитини. Злісне ухиляння батька [PERSON] від виконання батьківських обов`язків з виховання, матеріального утримання малолітнього сина [PERSON] носить систематичний тривалий характер, батько не має визначеного місця проживання, веде бродячий спосіб життя, не має місця проживання, де міг би проживати разом з дитиною, не має та не шукає роботи, інших засобів для існування та утримання дитини, не працює над створенням умов для життя та розвитку дитини, не має сформованих навичок відповідального батьківства, та сам відмовляється від його виховання, заявляючи про свою функціональну неспроможність займатися вихованням і утриманням дитини, що унеможливлює повернення дитини [PERSON] на виховання батькові. Аналізуючи зазначені обставини, можна дійти висновку про наявність в діях відповідача свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, повної байдужості до подальшої долі та життя свого сина, що можна кваліфікувати як свідомо обрану ним винну поведінки у формі бездіяльності, внаслідок якої вона повністю самоусунулася від виконання таких обов`язків, покладених на нього законом та нормами суспільної моралі. Доказів наявності будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали виконання нею свого батьківського обв`язку по відношенню до сина - матеріали справи не містять. Також слід зазначити, що позбавлення відповідача батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє її прав на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Вказана правова позиція викладена у постанові ВС від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленими, а позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.1, ч.2 п.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 6\~ст.141 ЦПК України\~передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом відповідно до п. 14 ч. 2 \~ст.3 ЗУ «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908, 00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved