Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

20.04.2022 позивачка пред`явила позов до відповідача, у якому просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ними по 1/2 ідеальної частки у праві власності на квартиру за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що дане майно було придбане за час шлюбу, відтак сторони мають на нього рівні права. 05.05.2022 судом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 13.06.2022 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку із відсутністю відомостей про вручення сторонам повідомлення про дату,час і місце судового розгляду. 01.08.2022 у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву для врегулювання спору у добровільному порядку. 05.09.2022 підготовче провадження відкладено за заявою відповідача. 07.11.2022 у судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні визнав позов. Вислухавши сторін, оцінивши докази, суд прийшов до такого висновку. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 11.06.2010 сторони зареєстрували шлюб. 23.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири по [ADDRESS] . Згідно копії технічного паспорта від 30.06.2016 року по [ADDRESS] , замовником технічної інвентаризації є [PERSON] . Надаючи правову оцінку спору суд виходить з такого. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як визначено ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові ВП ВС від 21.11.2018 р. у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються статтею 71 СК України. КЦС ВС у постанові від 24.06.2020 р. у справі № 742/2501/16-ц, «під час здійснення поділу майна у судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності». Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З огляду на встановлені судом обставини справи та в силу викладених норм права, спірна квартира за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Суд не вбачає підстав для відступлення від рівності часток при поділі майна подружжя. За таких обставин і міркувань позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення. Крім цього, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно з квитанцією № 33 від 19.04.2022.

Outcome: approved