Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

Позивачі просять суд визнати за ними у порядку спадкування за [PERSON] право власності на наступне нерухоме майно: 1/12 частина квартири загальною площею 82,30 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; 1/3 частину квартири загальною площею 36,2 кв.м, житловою площею 14,8 кв..м, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; 1/3 частину квартири загальною площею 33,9 кв.м, житловою площею 17,5 кв.м, розташованої за адресою [ADDRESS] ; 1/3 частини квартири загальною площею 33,9 кв.м, житловою 17,2 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , визнання в порядку спадкування за [PERSON] право власності на 1/12 частина квартири загальною площею 82,30 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; 1/3 частину квартири загальною площею 36,2 кв.м, житловою площею 14,8 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; 1/3 частину квартири загальною площею 33,9 кв.м, житловою площею 17,5 кв.м, розташованої за адресою [ADDRESS] ; 1/3 частини квартири загальною площею 33,9 кв.м, житловою 17,2 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спадщина, яка відкрилась після визнання загиблим з 14.08.2015 року брата співпозивачів [PERSON] ., повинна бути розподілена між вдовою [PERSON] та батьками померлого [PERSON] та [PERSON] , тому після смерті [PERSON] у 2016 році та [PERSON] у 2017 році, їх діти - позивачі, успадкували в тому числі частку у спадщині яка повинна була бути передана батькам після смерті сина [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.01.2017 року у справі №520/12105/16ц оголошено померлим громадянина України [PERSON] , [INFO] , який зник з судна «Strovolos» IMO 9178056, на якому працював старшим механіком. при переході через Південно-Китайське море 14.08.2015 року ( а/с 117). У свідоцтві про смерть [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 26.01.2017 року Одеськім міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, зазначена дата смерті [INFO] (а/с 116). Згідно копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіною В.І. ( а/с107), 27.06.2017 року із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] чоловіка звернулась вдова [PERSON] ( а/с 115). 03.08.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіною В.І. видано [PERSON] свідоцтво на право спадщини за законом - майно що було виявлено при розкритті індивідуального депозитарного сейфу №0540 від 18.05.2015 року у відділенні АБ « Південний» ( а/с 141). Також 08.08.2017 року приватним нотаріусом видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину - квартиру під номером [ADDRESS] , загальною площею 33,9 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м ( а/с 172). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.08.2017 року [PERSON] отримала право на спадщину також і на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 33,9 кв.м, житловою 17,5 кв.м ( а/с 174). Крім того 08.08.2017 року [PERSON] як вдова [PERSON] який помер [INFO] , отирала свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді квартири [ADDRESS] , загальною площею 36,2 кв.м, житловою площею 14,8 кв.м ( а/с 176). Позивачі, після отримання судом відповідних доказів витребуваних ухвалою суду, викликались до судових засідань, однак у засідання не з`являлись а їх представник - адвокат Гаврилюк Ю.І. надав заяву про розгляд справи на підставі матеріалів справи без його участі ( а/с 191). Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із успадкуванням врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ). За змістом ч.1 ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ч.1 ст. 1218ЦК). Згідно ч.1,2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). У відповідності до ч. 3 ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини ( ч.1 ст.1222 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу ( ч. 1,2 ст. 1258 ЦК України). . У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки ( ст. 1261 ЦК України). Якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців ( ст. 1276 ЦК України). При розгляді даної справи судом враховується що рішенням Київського районного суду м. Одесі від 13.01.2017 року у справі №520/12105/16ц оголошено померлим громадянина України [PERSON] , [INFO] , без зазначення у резолютивної частині рішення дня вірогідної смерті , а тому у відповідності до вимог ч.3 ст. 46 ЦК України , днем смерті такої особи є день набрання законної сили рішенням суду про це. Уданому випадку у 2017 році , коли рішення про встановлення факту смерті [PERSON] набрало законної сили, його батьки вже не були живі, а тому не можливо визначити їх право на успадкування частини спадщини після смерті сина. Для встановлення іншого , вказана дати смерті повинна бути встановлена судом. При цьому згідно вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог і не може самостійно змінювати предмет позову. Крім того судом враховується факт отримання відповідачем ( вдовою спадкодавця ) свідоцтва про право на спадщину за законом стосовно квартир, за адресою: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] - унеможливлює визнання права власності на частки даних квартир за позивачами без розгляду вимог стосовно визнання свідоцтв про право на спадщину на вказане майно недійсними ( частково недійсними ) . а при відсутності вказаних позовних вимог суд не вправі самостійно встановлювати новий предмет розгляду та розгляд адати його. Так, 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 Велика Палата ВС пояснила, що принцип «jura novit curia» зобов`язує суд самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи. Верховним судом роз`яснено, що з'ясувавши, що сторона чи інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги або заперечення, послались на неналежні норми права, суд самостійно кваліфікує? спірні відносини та прийняти рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні ?правовідносини. Однак у даної постанові окремо зазначено, що «самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту», а в даному випадку долучене до предмета розгляду судом самостійно вимог щодо встановлення дати вірогідної смерті спадкодавця та питання визнання недійсними ( повної або часткової ) свідоцтв про права на спадкування за законом, безумовно приведе до вихід судом за межі заявлених вимог, що є неприпустимим. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, враховуючи їх недоведеність належними та допустимими доказами. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed