Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про співробітництво (партнерстві). Свої вимоги мотивувала тим, що 15 вересня 2017 року між нею та [PERSON] був укладений договір про співробітництво (партнерстві) № 1. Пунктом 1.1 Договору передбачено, що шляхом підписання даного договору сторони підтверджують, що інтересам кожної з них відповідає спільне і узгоджене співробітництво в сфері створення дилерської суми по м. Києву та регіонах, з продажу столярних виробів, а саме :двері дерев`яні з масиву (вільха, ясен, дуб) в кількості 15 роздрібних точок на даному етапі. Кількість роздрібних точок може бути збільшено в процесі подальшого розвитку, так само як і асортимент продукції (сходи, стінові панелі, меблі). Згідно п. 1.4 Договору, в процесі досягнення поставлених цілей та реалізації спільних інтересів Сторони зобов`язані будувати свої взаємовідносини на основі рівноправності, чесного та добросовісного партнерства, а також захисту інтересів один одного. Пунктом 4.1 Договору зазначено, що позивач, шляхом внесення інвестиції у розмірі 400 000,00 грн. до 18 вересня 2017 року, вступає в рівноправні права з відповідачем по цьому договору про партнерство та доходах. Сума грошових коштів, яка вказана в п. 4.1. цього Договору отримана повністю, про що відповідачем власноручно складено розписку на примірнику цього Договору. Відповідно до п. 4.2 Договору відповідач незалежно від рівня продаж та поки формується дилерська мережа, гарантує щомісячну виплату позивачу у розмірі 25 000,00 грн., починаючи з жовтня 2017 року. Станом на дату подачі позовної заяви, щомісячної оплати відповідачем не здійснювалося, дилерська мережа м. Києва не сформована, та грошові кошти у розмірі 400 000,00 грн., які позивач надав відповідачу згідно п. 4.1. Договору не повернуті, та знаходяться у повному розпорядженні відповідача. Вважає, що позивач виконав покладений на нього обов`язок в повному обсязі. Зокрема передав вказану у Договорі суму про що свідчить розписка відповідача на Договорі про співробітництво (партнерстві). У зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань, вважає, що розмір заборгованості, який підлягає примусовому стягненню на користь позивача із розрахунку 1032 дні прострочення виконання зобов`язань (тобто з 01 жовтня 2017 року по 28 серпня 2020 року) становить 1\~204 688,77 грн., який складається з: суми отриманої інвестиції 400 000,00 грн.; щомісячна виплата (28 місяців) 700 000,00 грн.; інфляційні збитки 70 760,00 грн.; 3% річних 33 928,77 грн. Позивач неодноразово зверталася до відповідача із вимогою сплатити грошові кошти позивачу, які були передані відповідачу, про що свідчить розписка та сплатити щомісячну виплату по договору, однак будь-якої точної інформації про час та строк повернення заборгованості відповідач не надав. На підставі викладеного просить суд: - розірвати договір про співробітництво (партнерстві) № 1 від 15 вересня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 1\~204 688,77 грн., яка складається з: суми отриманої інвестиції 400 000,00 грн.; щомісячна виплата (28 місяців) 700 000,00 грн.; інфляційні збитки 70 760,00 грн.; 3% річних 33 928,77 грн., яка виникла на підставі договору про співробітництво (партнерстві) № 1 від 15 вересня 2017 року; - судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатова Д.Д. від 19 жовтня 2020 року по справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатова Д.Д. від 09 липня 2021 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 жовтня 2021 року, ухвалою від 20 жовтня 2021 суддею Фінагеєвою І.О. прийнято справу до свого провадження та призначено справу до розгляду. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив суду задовольнити позов у повному обсязі. Не заперечував проти винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач не з`явився по невідомим для суду причинам, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Судом встановлено, що 15 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про співробітництво (партнерство) № 1. Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору, шляхом підписання даного договору сторони підтверджують, що інтересам кожної з них відповідає спільне і узгоджене співробітництво в сфері створення дилерської суми по м. Києву та регіонах, з продажу столярних виробів, а саме: двері дерев`яні з масиву (вільха, ясен, дуб) в кількості 15 роздрібних точок на даному етапі. Кількість роздрібних точок може бути збільшено в процесі подальшого розвитку, так само як і асортимент продукції (сходи, стінові панелі, меблі). Згідно до п. 1.4 вказаного Договору, в процесі досягнення поставлених цілей та реалізації спільних інтересів Сторони зобов`язані будувати свої взаємовідносини на основі рівноправності, чесного та добросовісного партнерства, а також захисту інтересів один одного. В пункті 4.1 Договору зазначено, що позивач, шляхом внесення інвестиції у розмірі 400000,00 грн. до 18 вересня 2017 року, вступає в рівноправні права з відповідачем по цьому договору про партнерство та доходах. Сума грошових коштів, яка вказана в п. 4.1. цього Договору отримана відповідачем повністю, про що останнім власноручно складено розписку та проставлено особистий підпис на примірнику цього Договору. Судом встановлено, що станом на дату подачі позовної заяви 30 вересня 2020 року, позивач зі своєї сторони виконав покладений на нього обов`язок згідно Договору, а саме передав відповідачу грошові кошти у розмірі 400 000,00 грн., а відповідач згідно Договору не виконав покладені на нього обов`язки, так як дилерська мережа м. Києва не сформована, а грошові кошти у розмірі 400 000,00 грн., які позивач надав відповідачу позивачу не повернуті. Відповідно до ч. 1 ст.\~626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1130 ЦК України\~за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Відповідно до ст. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 3.1. Договору про співробітництво передбачено, що зміна, доповнення та розірвання даного договору допускаються за взаємною згодою сторін. Відповідно до частин 1, 2 ст. 651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови договору не виконуються. З матеріалів справи вбачається, що фактично після укладання договору відповідачем не приймалось будь-яких дій направлених на виконання цілей цього договору. Тобто взагалі не відбулось виконання договору, внаслідок чого позивач була позбавлена того на що розраховувала. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження виконання ним зобов`язання за спірним договором. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору\~про співробітництво №1, укладеного 15 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 653 ЦК України \~у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються,якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. За таких обставин, вимоги про розірвання договору та стягнення коштів у розмірі 400 000,00 грн. підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення щомісячної виплати за 28 місяців у розмірі 700 000,00 грн. у зв`язку з невиконання відповідачем п. 4.2 Договору про співробітництво (партнерство) № 1 від 15 вересня 2017 року, згідно до якого відповідач незалежно від рівня продаж та поки формується дилерська мережа, гарантує щомісячну виплату позивачу у розмірі 25 000,00 грн., починаючи з жовтня 2017 року, суд зазначає наступне. Пункт 4.2 Договору про співробітництво (партнерство) № 1 від 15 вересня 2017 року містить наступні положення: [PERSON] зобов`язується сформувати дилерську мережу та повністю налагодити робочий процес: -виставити в салонах м. Києва та можливо регіонах 15 зразків; -щотижнево відвідувати кожну торгівельну точку; -проводити навчання менеджерів в кожному салоні; -забезпечити кожну торгівельну точку рекламно-інформаційною продукцією; -контролювати весь цикл від моменту замовлення до поставки продукції в салон; -забезпечувати фінансовий контроль та повну прозорість перед партнером; Крім того, вказаний пункт містить бізнес план, який і включає в себе положення згідно до якого одна сторона незалежно від рівня продаж та поки формується дилерська мережа, гарантує щомісячну виплату іншій стороні у розмірі 25 000,00 грн., починаючи з жовтня 2017 року. Суд вважає, що вказане положення не може вважатися умовою договору. Бізнес план це економічне обґрунтування діяльності підприємств у ринкових умовах, програма його діяльності, він характеризує модель підприємства в майбутньому, який складається для нового виду діяльності. Крім того Договір не містить жодних положень щодо виконання вказаного бізнес плану та відповідальності за його не виконання. А відтак, позовна вимога про стягнення щомісячної виплати, що передбачена бізнес планом в договорі про співробітництво № 1 від 15 вересня 2017 року, у розмірі 700 000,00 грн. не підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. В той же час, положеннями статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зі змісту Договору про\~співробітництво (партнерство)\~№ 1\~від 15\~вересня 2017\~року вбачається,\~що він\~не містить\~положень про\~строк дії\~договору,\~термін виконання\~зобов`язання,\~крім того,\~позивачем не\~надано суду\~доказів і\~про направлення\~відповідачу повідомлення\~про розірвання\~вказаного договору\~та вимогу\~про повернення\~коштів,\~а відтак,\~позивачем не\~доведено прострочення\~виконання зобов`язання\~відповідачем. На підставі викладеного, вимога позивача про стягнення інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних не підлягає задоволенню. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 10510,00 грн.

Outcome: partial