Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до Подільського районного суду міста Києва із вказаним позовом, зазначивши, що [INFO] у період часу з [INFO]. в ефірі телеканалу «2+2», який належить ТОВ «Гравіс Кіно», була оприлюднена програма «[INFO]», а саме [INFO] під заголовком «[INFO]». Вказаний випуск програми «[INFO]» також опубліковано на вебсайті «[INFO]» ([INFO]) за посиланням ([INFO]). В частині випуску, присвяченій індустрії мореплавства, автори програми приводять недостовірну інформацію з приводу існування в Україні корупційних схем у галузі мореплавства та безпідставно звинувачують ряд осіб в організації таких корупційних схем, зокрема, і особисто позивача [PERSON] . У вказаному випуску було поширено наступну недостовірну інформацію: «Ведуча ([INFO]) - Тобто плати гроші - і ти - капітан. Далі жінка консультує. Увага! На офіційному державному сайті «[INFO]» Ви мусите галочкою підтвердити співпрацю із посередником. [PERSON] ([INFO]) - Агент, коли заходять у цю програму, вони шукають свого моряка і реєструє його там. Проводить верифікацію його документів. Доречі, агент зробить це за кілька годин. Якщо ж моряк захоче самостійно це зробити, то не зможе, система його блокуватиме. Ведуча ([INFO]) - Тобто агенти напряму працюють через офіційний державний сайт. [PERSON] ([INFO]) - Один із наших учасників організації, який розбирається дуже добре в комп`ютерних технологіях, він скинув мені скріншот саме цього електронного кабінету, де було прописано, що повністю дія агентів. Там був повний список агентів, там… Журналіст ([INFO]) - На державному сайті? [PERSON] ([INFO]) - Так, на державному сайті. Ведуча ([INFO]) - Відтак моряк мусить заключити із агентом нотаріальну довіреність і уже цієї миті - інформація для правоохоронців. Посередниця, на яку нам вдалося вийти, звуть [PERSON] . Вона мешканка міста Ізмаїл Одеської області. Нам на пошту вона надіслала свій паспорт і ідентифікаційний код і зразок довіреності. Чим підтвердила свою нечесну участь у цій системі. Утім звичайно ж агенти, якщо їх викрити, усього лиш найнижча ланка усієї цієї системи. [PERSON] ([INFO]) - У агента функція проста - взяти гроші в моряка і передати далі. Також він курує моряка - каже, коли йому піти на іспит. Це все. Якщо на нього і вийде поліція, система створена так, що вона його миттєво відріже. Ведуча ([INFO]) - «Над агентами поставлені куратори» - розповідає нам [PERSON] . Чоловік займає в усій цій піраміді не останню позицію, тому, ясна, річ, погодився на інтерв`ю лише за умови повної кондиційності. [PERSON] ([INFO]) - У агента є свій куратор - той, хто стоїть вище. У куратора десь 5-6 агентів. [PERSON] ([INFO]) - Всі кошти переходять до кураторів, після кураторів до суперагентів. [PERSON] ([INFO]) - Далі всі кошти стікають до (з`являється фото [PERSON] ) [PERSON]. Це колишній працівник морської інспекції. Він веде всю чорну касу. Ведуча ([INFO]) - [PERSON] нині член Громадської ради при Морській Адміністрації. А у 2013 цей чоловік був фігурантом кримінального провадження за хабарництво у тій же сфері морської освіти. [PERSON] ([INFO]) - [PERSON] та його співробітники, друзі отримують потоки з навчально-тренажерних центрів. Ведуча ([INFO]) - [PERSON] - колишній член Партії Регіонів. [PERSON] - молодшого, колишній депутата Одеської обл. ради. У 2010 році [PERSON] спіймали на хабарі у 200 тисяч доларів. А в 2014 1ого із скандалом звільнили з еко. Інспекції Одещини, так як його диплом про вищу освіту виявився липовим. [PERSON] ([INFO]) - Після того, як вони збирають ці кошти, вони їх відвозять до [PERSON] , який вже на чолі з міністром інфраструктури ділять ці усі корупційні кошти». На виконання вимог статті 64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» позивачем на адресу відповідачів була скерована заява від 27.02.2021 з вимогою спростування поширених у програмі «[INFO]» відомостей, які не відповідають дійсності та принижують честь та гідність особи, у якій позивач вимагав спростувати недостовірну інформацію, поширену щодо нього у вказаному випуску програми. Однак у відповіді на таку заяву ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» відмовила позивачу у спростуванні інформації, не заначивши при цьому причин такої відмови. Разом з тим, ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» повідомила про збереження копії запису ефіру [INFO] програми «[INFO]», трансльованої на телеканалі «2+2». Отже, з відповіді ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» вбачається, що відповідач не заперечує факт поширення оспорюваної інформації, а також володіє записом оспорюваного ефіру. Факт поширення відповідачем оспорюваної інформації також підтверджується доданими до матеріалів позовної заяви експертними висновками, а саме звітом за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту вебсторінки у мережі Інтернет від №82/2021-ЗВ 03.03.2021 та довідкою з відомостями про власника вебсайту або інформацією про його встановлення №68/2021-Д від 09.03.2021. З відеозапису програми «[INFO]», а саме [INFO] під заголовком «[INFO]», долученого до Звіту №82/2021-ЗВ, вбачається, що відповідачі поширили наступну недостовірну інформацію відносно [PERSON] (з посиланням на хронометраж відео), зокрема, але не виключно: [PERSON] ([INFO]) - Далі всі кошти стікають до (з`являється фото [PERSON] ) [PERSON]. Це колишній працівник морської інспекції. Він веде всю чорну касу.……Після того, як вони збирають ці кошти, вони їх відвозять до [PERSON] , який вже на чолі з міністром інфраструктури ділять ці усі корупційні кошти». Оскільки поширена відповідачами інформація сформульована способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому за формою вираження вищезазначеної інформації указане повідомлення не містить критики або оцінки дій, виражено без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири (чи інших мовностилістичних способів) та у формі констатації конкретних фактів (обставин), які нічим не підтверджені, позивач вважає її як недостовірну, таку, що порушує його особисті немайнові права. Із урахуванням вищевказаних обставин, посилаючись на норми статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 3, 34 Конституції України, статей 15,16, 297, 299 Цивільного кодексу України, а також на положення постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позивач звернувся з даним позовом до суду з метою захисту своїх порушених прав. При цьому позивач також зазначив, що оскільки поширена відповідачами інформація про позивача не містить в собі алегорій, сатири, гіпербол тощо, вона не є припущенням чи критикою діяльності позивача, її можна перевірити на достовірність, така інформація не є оціночними судженнями та може бути спростованою у відповідності до вимог Закону України «Про інформацію». Повідомлення оспорюваної інформації, яка стосувалася позивача, відбулося у спосіб, який міститься у п.15 наведеної Постанови Пленуму ВСУ, а тому така інформація відповідає критеріям поширення інформації. Також не виникає сумніву, що поширена інформація стосувалася особи позивача, оскільки у відео було продемонстровано фото останнього. Інформація, яка поширена відповідачами, порушує принцип презумпції винуватості, як проголошені у ст. 62 Конституції України, ст. 2 Кримінального кодексу України, п.2 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини та п.2 ст. 14 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права. Таким чином, поширена відповідачами стосовно позивача інформація про те, що «Він (прим. [PERSON] ) веде всю чорну касу» «Після того, як вони (прим. в тому числі і [PERSON] ) збирають ці кошти, вони їх відвозять до [PERSON] , який вже на чолі з міністром інфраструктури ділять ці усі корупційні кошти» та й в цілому вся інформація, вкладена у сюжеті «Посадовці-рекетири як державні структури оббирають моряків» фактично є твердженням про причетність позивача до кримінального правопорушення. Позивач стверджує, що сам факт розповсюдження відносно нього оспорюваної інформації завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Це призводить до формування недовіри до нього необмеженого кола осіб і створює уявлення про те, що позивач причетний до протиправних дій. Позивач вважає, що оспорювана інформація, яка розповсюджена відповідачами відносно нього, формує негативну громадську думку, руйнує його імідж та репутацію, а відтак є такою, що порушує право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації. Відповідачі поширили недостовірну інформацію про позивача на невизначене коло осіб, що складає у суспільства негативне про нього враження як про людину, громадянина, його професійні якості, позбавляючи при цьому суспільство самостійно надавати оцінку та складати враження стосовно дій у поведінці позивача. При цьому поширена інформація є негативною, оскільки її зміст вказує на те що розповсюдження такої інформації може створити негативні наслідки для позивача, поставити під сумнів дотримання ним законодавства України та його моральних якостей. Позивач вважає, що оспорювана інформація не відповідає дійсності, не підтверджується жодними доказами, є негативною, створює негативне уявлення про нього та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Виходячи з положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, позивач наполягає, що відносно нього було поширено відомості, які не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають яскраво виражений негативний характер, а також принижують його ділову репутацію, тобто порушують його немайнові права, а тому підлягають визнанню недостовірними та такими, що порушують особисті немайнові права позивача. З огляду на наведене, враховуючи вимоги п.24 Постанови Пленуму ВСУ №1, позивач просить: 2. Визнати недостовірною та такою, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену в [INFO] проекту журналістських розслідувань «[INFO]» на каналі «2+2» [INFO], а також розміщену на вебсайті «[INFO]» ([INFO]) за посиланням ([INFO] ), а саме: «Далі всі кошти стікають до [PERSON]…Він веде всю чорну касу…Після того, як вони збирають ці кошти, вони їх відвозять до [PERSON] , який вже на чолі з міністром інфраструктури ділять ці усі корупційні кошти». 2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Гравіс-Кіно» (код ЄДРПОУ 36257228), Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» (код ЄДРПОУ 23729809) спростувати (протягом 10 днів із дати набрання рішенням законної сили) у випуску програми проекту журналістських розслідувань «[INFO]», з розміщенням на вебсайті «[INFO]» ([INFO]) (або випуску інформаційних новин у випадку закриття програми або припинення її мовлення), в ефірі каналу «2+2» недостовірну інформацію, поширену в [INFO] проекту журналістських розслідувань «[INFO]» від [INFO] щодо [PERSON] , розмістивши та зачитавши текст спростування наступного змісту: «в [INFO] проекту журналістських розслідувань «[INFO]» було поширено недостовірну інформацію про [PERSON] про причетність останнього до корупційних правопорушень, а саме: «Далі всі кошти стікають до [PERSON]… Він веде всю чорну касу… Після того, як вони збирають ці кошти, вони їх відвозять до [PERSON] , який вже на чолі з міністром інфраструктури ділять ці усі корупційні кошти». Канал «2+2» та автори проекту журналістських розслідувань «[INFO]» звертають увагу телеглядачів, що інформація про причетність [PERSON] до корупційних правопорушень не відповідає дійсності, у зв`язку із чим, канал «2+2» та автори проекту журналістських розслідувань «[INFO]» спростовують вказану недостовірну інформацію. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів на його користь понесені ним витрати по сплаті судового збору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2021 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 14.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів по справі. 27.05.2021 до суду надійшли письмові пояснення ТОВ «УНІАН» щодо неможливості виконання ухвали суду в частині подання доказів, у яких зазначено, що вказане товариство не володіє інформацією про отримувача послуг хостингу щодо розміщення програмного забезпечення вебсайту [INFO] на спеціалізованому вебсервері та забезпечення доступу до нього з мережі Інтернет, у зв`язку з чим не може надати цю інформацію суду. 31.05.2021 на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшов лист ТОВ «Інтернет Інвест» від 26.05.2021 за вих. №651, у якому повідомлено про те, що вказане товариство надає послуги з реєстрації доменного імені «[INFO]» на підставі публічного (сервісного) договору згідно зі ст.ст. 633, 641 ЦК України, копію якого надано до суду, договір в письмовій формі не укладався. Процес замовлення послуг в системі по реєстрації доменних імен і замовленню хостингу відбувається дистанційно через засоби мережі Інтернет і не вимагає надання документів, що засвідчують особу. Замовник самостійно декларує достовірність наданих даних і сам несе за них відповідальність. Так, особа, яка бажає зареєструвати/перереєструвати/делегувати доменне ім`я, подає замовлення на реєстрацію будь яким чином, включаючи електронні засоби - e-mail та вебформи на сайті ТОВ «Інтернет Інвест». ТОВ «Інтернет Інвест» перевіряє можливість зареєструвати таке доменне ім`я за допомогою публічного сервісу WHOIS. У разі можливості реєстрації замовленого доменного імені ТОВ «Інтернет Інвест», особа, яка бажає зареєструвати доменне ім`я, приймає умови публічного договору. За результатами чого ТОВ «Інтернет Інвест» розпочинає реєстрацію доменного імені. 31.05.2021 представником відповідачів ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», ТОВ «Гравіс-Кіно», ТОВ «1+1 Інтернет» Заянчуковським С.О. подано до суду відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх необґрунтованість з огляду на наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про інформацію» до основних принципів інформаційних відносин відносяться, зокрема, гарантованість права на інформацію, відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією, свобода вираження поглядів і переконань. Вільне та безперешкодне здійснення журналістської діяльності є невід`ємною частиною права на свободу вираження поглядів і неодмінною умовою реалізацією права суспільства отримувати інформацію з питань, що мають для нього інтерес. Інформація, проголошена у сюжеті, стосується резонансної ситуації, що сталася навколо системи підготовки та дипломування моряків в Україні. У свою чергу неприпустимість посягань на свободу слова неодноразово підкреслювалась у рішеннях ЄСПЛ. Зокрема, рішеннями ЄСПЛ у справах «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986, «Бладет Тромсо Істенсаас проти Норвегії» від 20.05.1999 та «Українська прес-група» проти України» від 29.03.2005 підкреслено, що не лише преса має завдання повідомляти таку інформацію, що являє собою громадський інтерес, але і громадськість має право її отримувати. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ за ч.2 ст. 10 Європейської конвенції з прав людини можливості обмеження дебатів з питань суспільного інтересу є мізерними, адже свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи. Журналісти не можуть не нести відповідальність за зміст інтерв`ю, а телеканал не може спростувати вислови третіх осіб, які не є його співробітниками. Позивачем заявлено позовні вимоги про спростування наступних фраз: «Далі всі кошти стікають до [PERSON]… Він веде всю чорну касу… Після того, як вони збирають ці кошти, вони їх відвозять до [PERSON] , який вже на чолі з міністром інфраструктури ділять ці усі корупційні кошти». Першу фразу проголошує анонімне джерело, людина, яка просила не називати глядачам своє ім`я. Другу фразу проголошує [PERSON] , засновниця ГО «[INFO]». В цьому контексті представник відповідача окремо зауважує, що рішенням ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15.07.2010 було зазначено, що новини, які базуються на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, незалежно від того, чи вони були змінені, чи ні, є одним з найважливіших спосіб інформування громадськості. «Повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відгравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства». У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювань іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатися, якщо для іншого немає винятково вагомих причин». Таким чином, покарання телеканалу за інтерв`ю є неприпустимим. Крім того, представник посилається на постанову у справі №758/6022-14-ц від 05.06.2019, у якій Верховний Суд дійшов висновку про необхідність розмежування ким є особа, яка поширює інформацію, по відношенню до телерадіоорганізації: «Відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, зокрема під час прес-конференції щодо діяльності окремої виробничої установи (її результатів) в якій вона працює, є саме ця юридична особа. Ураховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов`язки цієї фізичної особи, остання може бути залучена до участі у справі як третя особа. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою, для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона». З огляду на наведене, представник вважає, що у даному випадку позивачем завлено позов до неналежних відповідачів, оскільки оспорювана позивачем інформація була поширена особами, які не є працівниками ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», ТОВ «Гравіс-Кіно» чи ТОВ «1+1 Інтернет», у зв`язку з чим вказані товариства, визначені позивачем як відповідачі, не можуть нести відповідальність та поширення такої інформації. Крім того, представник відповідачів вказує на те, що фрази «Далі всі кошти стікають до [PERSON]… Він веде всю чорну касу… Після того, як вони збирають ці кошти, вони їх відвозять до [PERSON] , який вже на чолі з міністром інфраструктури ділять ці усі корупційні кошти» не містять жодних звинувачень у вчиненні злочинів у формі фактичних тверджень відносно позивача. При цьому він звертає увагу на рішення ЄСПЛ «Нова газета у Воронежі» проти Росії» від 21.12.2010 №27570/03, у якій суд вкотре зазначив, що ступінь точності при встановленні обґрунтованості кримінального обвинувачення компетентним судом навряд чи можна порівняти з точністю, якої слід дотримуватися журналісту при вираженні своєї думки на соціально значиму тему, особливо, коли ця думка виражається у формі оціночного судження. При цьому стандарти, що застосовуються при оцінці діяльності громадянського службовця з точки зору моральності, відрізняються від стандартів, застосовуваних для встановлення факту злочину за кримінальним законодавством. Відсутність кримінальних проваджень відносно фігурантів журналістських розслідувань не означає, що журналісти не мають права висловлювати у своїх розслідуваннях припущення щодо їх можливої причетності до протиправної діяльності. Таким чином, сама по собі відсутність позивача в Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення не означає, що його ім`я не можна згадувати в рамках суспільно значущої дискусії щодо корупції в морській сфері. Крім того, представник зазначив, що фраза, яку проголошує засновниця ГО «[INFO]» [PERSON] «Після того, як вони збирають ці кошти, вони їх відвозять до [PERSON] , який вже на чолі з міністром інфраструктури ділять ці усі корупційні кошти» взагалі не стосується позивача та не може бути предметом розгляду у даному спорі. Також представник вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Так, однією із позовних вимог є вимога про зобов`язання відповідачів оприлюднити текст спростування, який буде містити фразу «в [INFO] проекту журналістських розслідувань «[INFO]» було поширено недостовірну інформацію про [PERSON] про причетність останнього до корупційних правопорушень…». Однак журналістами не поширювалась інформація про причетність позивача до корупційних правопорушень. Статтею першою Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність. Приміткою до ст. 45 Кримінального кодексу України визначено, що корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу. Однак жоден із вказаних складів злочинів не згадується журналістами у сюжеті по відношенню до позивача. Відтак проголошення вищевказаної інформації буде само по собі недостовірною інформацією. З тих самих підстав неприпустимо зобов`язувати телеканали проголошувати в якості спростування твердження «інформація про причетність [PERSON] до корупційних правопорушень не відповідає дійсності». Суд не може зобов`язувати відповідачів проголошувати непідтверджену інформацію. Крім того, представник відповідача вказує на те, що такий спосіб спростування є втручанням у редакційну політику засобу масової інформації, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про інформацію» забороняються втручання у професійну діяльність журналістів, контроль за змістом поширюваної інформації, зокрема з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, накладення заборони на висвітлення окремих тем, показ окремих осіб або поширення інформації про них, заборони критикувати суб`єкти владних повноважень, крім випадків, встановлених законом, договором між засновником (власником) і трудовим колективом, редакційним статутом. Аналогічна норма міститься у ч.2 ст. 5 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», у відповідності до якої телерадіоорганізація є незалежною у визначенні змісту програм та передач. Таким чином, вказуючи на те, що: - оспорювана інформація становить суспільний інтерес, а заборона її поширення буде порушенням свободи слова і посяганням на засади журналістської діяльності в Україні; - журналісти не можуть нести відповідальність за зміст інтерв`ю, а телеканал не може спростовувати вислови третіх осіб, які не є його співробітниками; - у сюжеті відсутні звинувачення позивача у вчиненні злочинів. Фрази «кошти стікають» та «веде чорну касу» однозначно не вказують на жодних склад злочину, передбачений Кримінальним кодексом України; - до спростування заявлена фраза, яка взагалі не стосується позивача; - позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Телеканал не може проголошувати, що позивач не причетний до корупційних правопорушень, оскільки для цього немає достатніх правових підстав, представник відповідачів просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 14.06.2021 позивачем подано відповідь на відзив, у якому він не погодився із запереченнями, наведеними у відзиві на позовну заяву, вказуючи на наступне. Щодо аргументу представника відповідачів про те, що оспорювана інформація становить суспільний інтерес, а заборона її поширення буде порушенням свободи слова і посяганням на засади журналістської діяльності в Україні, позивач вказує на те, що поданий ним позов помилково сприйнятий відповідачами як такий, що має на меті заборонити розповсюджувати інформацію, що має суспільний інтерес та посягає на свободу слова та журналістської діяльності, оскільки серед позовних вимог немає вимоги про розповсюдження будь якої інформації. Метою даного позову є відновлення ділової репутації позивача, очищення українського інформаційного простору від недостовірної, неперевіреної інформації та спонукання представників ЗМІ діяти лише в рамках професійної етики журналіста, визначеної Кодексом етики українського журналіста. Щодо доводів представника відповідачів про неналежність відповідачів за даним позовом позивач стверджує, що такі його доводи є безпідставними, оскільки в даному випадку оспорювана інформація була поширена у журналістському розслідуванні, яке не є тотожним інтерв`ю, оскільки в даному випадку мова йде про підготовлений та відредагований сюжет, в якому журналісти та редакційна колегія мали змогу (і повинні були) перевірити відомості, отримані в ході бесід з усіма учасниками розслідування. Таким чином, саме вони несуть відповідальність за зміст журналістського розслідування та поширену інформацію в цілому. З приводу аргументації щодо відсутності у сюжеті звинувачень позивача у вчиненні злочинів він вказує на те, що у сюжеті жодного разу вислови на його адресу не звучать у формі припущень, журналісти не використовують лексику, яка б свідчила про те, що вони тільки припускають, що [PERSON] причетний до обставин розслідування. Навпаки, спосіб подачі інформації у сюжеті з одного боку спонукає громадськість повірити в неї, а з іншого - випереджає оцінку фактів справи компетентними органами. Весь сюжет побудований на висловах у формі фактичних тверджень без будь яких застережень, з яких не вбачається, що журналісти роблять лише «припущення щодо можливої причетності» [PERSON] до обставин розслідування. Щодо аргументів представника відповідача про те, що заявлена до спростування фраза не стосується позивача, останній вказує на те, що такі аргументи не витримують жодної критики, оскільки з комплексного аналізу усього сюжету, а не окремої фрази, вирваної з контексту, вбачається, що мова йде саме про позивача. Крім того, позивач вважає необґрунтованими доводи представника відповідачів щодо обрання ним неналежного способу захисту, оскільки у позові заявлено вимогу «спростувати недостовірну інформацію», тобто спосіб захисту, передбачений статтею 277 Цивільного кодексу України. При цьому наведений позивачем текст спростування недостовірної інформації на його думку є найбільш наближеним (адекватним) до способу поширення такої інформації, тобто з використанням тієї ж лексики, що й в сюжеті. 05.07.2021 представником відповідачів подано до суду письмові заперечення, у яких зазначено, що при створенні сюжету журналістами було дотримано стандарти журналістської діяльності. Так, у сюжеті використано не тільки власні напрацювання журналістів, а й надано можливість висловитися особам, які не є працівниками телекомпанії, зокрема, надано слово засновниці ГО «[INFO]» [PERSON]. При цьому включення інтерв`ю у сюжет не передбачає редагування його змісту. Навпаки, саме вилучення окремих слів [PERSON] було б порушенням стандартів журналістської діяльності. Окремо представник ще раз наголосив на тому, що у даній справі має місце неналежний склад відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Ухвалою суду від 11.08.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому від представника позивача адвоката Лукацького І.О. надійшла заява, у якій він просить розглянути справу без його участі, не заперечуючи щодо проведення судового засідання без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Позовні вимоги він підтримав у повному обсязі. Крім того, судом враховується, що представники позивача, які приймали участь у судових засіданнях 11.08.2021, 18.11.2021 та 18.02.2022, підтримали доводи позивача, наведені ним в обґрунтування позову у повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] , який приймав участь у судових засіданнях 11.08.2021 та 18.02.2022, підтримав свої доводи, наведені у відзиві на позов та письмових запереченнях, та просив із цих підстав у задоволенні позову відмовити. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] у період часу з [INFO]. в ефірі телеканалу «2+2», який належить ТОВ «Гравіс Кіно», була оприлюднена програма «[INFO]», а саме [INFO] під заголовком «[INFO]». Вказаний випуск програми «[INFO]» також опубліковано на вебсайті «[INFO]» ([INFO]) за посиланням ([INFO] ). У програмі було поширено наступну інформацію: «Ведуча ([INFO]) - Тобто плати гроші - і ти - капітан. Далі жінка консультує. Увага! На офіційному державному сайті «[INFO]» Ви мусите галочкою підтвердити співпрацю із посередником. [PERSON] ([INFO]) - Агент, коли заходять у цю програму, вони шукають свого моряка і реєструє його там. Проводить верифікацію його документів. Доречі, агент зробить це за кілька годин. Якщо ж моряк захоче самостійно це зробити, то не зможе, система його блокуватиме. Ведуча ([INFO]) - Тобто агенти напряму працюють через офіційний державний сайт. [PERSON] ([INFO]) - Один із наших учасників організації, який розбирається дуже добре в комп`ютерних технологіях, він скинув мені скріншот саме цього електронного кабінету, де було прописано, що повністю дія агентів. Там був повний список агентів, там… Журналіст ([INFO]) - На державному сайті? [PERSON] ([INFO]) - Так, на державному сайті. Ведуча ([INFO]) - Відтак моряк мусить заключити із агентом нотаріальну довіреність і уже цієї миті - інформація для правоохоронців. Посередниця, на яку нам вдалося вийти, звуть [PERSON] . Вона мешканка міста Ізмаїл Одеської області. Нам на пошту вона надіслала свій паспорт і ідентифікаційний код і зразок довіреності. Чим підтвердила свою нечесну участь у цій системі. Утім звичайно ж агенти, якщо їх викрити, усього лиш найнижча ланка усієї цієї системи. [PERSON] ([INFO]) - У агента функція проста - взяти гроші в моряка і передати далі. Також він курує моряка - каже, коли йому піти на іспит. Це все. Якщо на нього і вийде поліція, система створена так, що вона його миттєво відріже. Ведуча ([INFO]) - «Над агентами поставлені куратори» - розповідає нам [PERSON] . Чоловік займає в усій цій піраміді не останню позицію, тому, ясна, річ, погодився на інтерв`ю лише за умови повної кондиційності. [PERSON] ([INFO]) - У агента є свій куратор - той, хто стоїть вище. У куратора десь 5-6 агентів. [PERSON] ([INFO]) - Всі кошти переходять до кураторів, після кураторів до суперагентів. [PERSON] ([INFO]) - Далі всі кошти стікають до (з`являється фото [PERSON] ) [PERSON]. Це колишній працівник морської інспекції. Він веде всю чорну касу. Ведуча ([INFO]) - [PERSON] нині член Громадської ради при Морській Адміністрації. А у 2013 цей чоловік був фігурантом кримінального провадження за хабарництво у тій же сфері морської освіти. [PERSON] ([INFO]) - [PERSON] та його співробітники, друзі отримують потоки з навчально-тренажерних центрів. Ведуча ([INFO]) - [PERSON] - колишній член Партії Регіонів. [PERSON] - молодшого, колишній депутата Одеської обл. ради. У 2010 році [PERSON] спіймали на хабарі у 200 тисяч доларів. А в 2014 1ого із скандалом звільнили з еко. Інспекції Одещини, так як його диплом про вищу освіту виявився липовим. [PERSON] ([INFO]) - Після того, як вони збирають ці кошти, вони їх відвозять до [PERSON] , який вже на чолі з міністром інфраструктури ділять ці усі корупційні кошти». Обґрунтовуючи поданий позов, позивач [PERSON] зазначив, що поширена у сюжеті інформація, а саме: «Далі всі кошти стікають до [PERSON]…Він веде всю чорну касу…Після того, як вони збирають ці кошти, вони їх відвозять до [PERSON] , який вже на чолі з міністром інфраструктури ділять ці усі корупційні кошти» є недостовірною інформацією та негативно впливає на честь і гідність позивача та завдає шкоди його діловій репутації. Зокрема, позивач стверджує, що оскільки поширена відповідачами інформація про позивача не містить в собі алегорій, сатири, гіпербол тощо, вона не є припущенням чи критикою діяльності позивача, її можна перевірити на достовірність, така інформація не є оціночними судженнями та може бути спростованою у відповідності до вимог Закону України «Про інформацію». Оспорювана інформація є негативною, не відповідає дійсності, не підтверджується жодними доказами, формує негативну громадську думку, руйнує його імідж та репутацію, а відтак є такою, що порушує його право на повагу до його честі, гідності і ділової репутації. Відповідачі поширили недостовірну інформацію про позивача на невизначене коло осіб, що складає у суспільства негативне про нього враження як про людину, громадянина, його професійні якості, позбавляючи при цьому суспільство самостійно надавати оцінку та складати враження стосовно дій у поведінці позивача. Також не виникає сумніву, що поширена інформація стосувалася особи позивача, оскільки у відео було продемонстровано фото останнього. Заперечуючи щодо задоволення позову, представник відповідачів посилається на необґрунтованість позовних вимог в цілому, вказуючи, зокрема, що: оспорювана інформація становить суспільний інтерес, а заборона її поширення буде порушенням свободи слова і посяганням на засади журналістської діяльності в Україні; журналісти не можуть нести відповідальність за зміст інтерв`ю, а телеканал не може спростовувати вислови третіх осіб, які не є його співробітниками; у сюжеті відсутні звинувачення позивача у вчиненні злочинів; до спростування заявлена фраза, яка взагалі не стосується позивача; позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Окремо представник вказує як на підставу для відмову у задоволенні позовних вимог те, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів. Вирішуючи обґрунтованість доводів сторін, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд виходить із наступного. Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеної у постанові від 11.06.2020 у справі № 761/7719/18 (провадження № 61-3311св20), згідно зі статтями 94, 277 ЦК України, частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Під поширенням інформації необхідно розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України). Якщо позивач заявляє вимоги до одного з належних відповідачів, які спільно поширили недостовірну інформацію, суд вправі залучити до участі у справі іншого співвідповідача лише у разі неможливості розгляду справи без його участі (статті 50, 51 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.02.2019 у справі №439/1469/15-ц (провадження № 61-5189св18) міститься висновок про те, що «відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник вебсайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) міститься висновок, що «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник вебсайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника вебсайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». У разі, якщо питання про залучення усіх належних відповідачів у справі про захист честі та гідності фізичної особи судом першої інстанції не вирішено суд відмовляє у позові з цих підстав. При цьому достовірність поширеної інформації, спростування якої є предметом позову, судом не перевіряється. Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 (справа № 742/1159/18) та від 18.12.2019 (справа № 742/286/17). Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Як встановлено судом, оспорювана інформація була поширена в ефірі телеканалу « 2+2 », який належить ТОВ «Гравіс Кіно», у [INFO] програми «[INFO]». Крім того, випуск такої програми було опубліковано на вебсайті «[INFO]» ([INFO]) за посиланням ([INFO]). При цьому, заявлена до спростування фраза «Далі всі кошти стікають до [PERSON]…Він веде всю чорну касу» була висловлена особою, іменованою як « [PERSON] », а фраза «Після того, як вони збирають ці кошти, вони їх відвозять до [PERSON] , який вже на чолі з міністром інфраструктури ділять ці усі корупційні кошти» - [PERSON] , яка, як з`ясовано судом, є засновницею ГО «[INFO]». Разом із цим, позовні вимоги позивачем пред`явлено до ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», ТОВ «Гравіс-Кіно», ТОВ «1+1 Інтернет». Власник вебсайту до участі у справі не залучений. При цьому судом враховується, що клопотань про заміну відповідача чи залучення співвідповідачів позивач в ході розгляду справи не заявляв. Таким чином, ураховуючи вищенаведені положення законодавства та судової практики, суд вважає, що в даному випадку позов пред`явлено до неналежних відповідачів, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову з цих підстав. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір не підлягає стягненню з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed