Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

Позивач 18.01.2022 звернувся до суду з указаним позовом та просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на Ѕ частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка за життя належала [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з травня 1990 він, [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство за адресою [ADDRESS] . Станом на 31.12.2012 Ѕ частка вказаного житлового будинку належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 12.03.1993 Чкаловською сільською радою, згідно рішення виконкому Чкаловської сільської ради № 57/3 від 25.02.1986, а інша Ѕ частка [PERSON] , на підставі договору міни, посвідченого 04.11.1994 Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою, № в реєстрі 3-4393. [PERSON] померла [INFO] Позивач зазначає, що після її смерті до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини або відмови від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. У той же час, починаючи з 1995 року і до тепер, тобто майже 35 років, позивач добросовісно, відкрито і безперервно володіє та користується Ѕ частиною будинку, яка за життя належала [PERSON] , відбудовує його, реставрує, сплачує комунальні послуги. Оскільки, з приводу права власності на Ѕ частку житлового будинку, яка за життя належала [PERSON] виник спір, який в позасудовому порядку вирішити неможливо, позивач звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримував, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області до суду не з`явився, надали заяву про розгляд справи за відсутності представника, при ухваленні рішення покладалися на розсуд суду (а.с.164). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, правом на участь у судовому засіданні не скористались, надали заяву про проведення судового засідання 31.10.2022 за відсутності представника (а.с.165). Відповідно до наданих суду 04.10.2022 письмових пояснень, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечували. Указували, що спірне майно має власника, який відомий - Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області. Окрім того, Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області є неналежним відповідачем у справі, з огляду на те, що власником майна є саме Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області. Зауважували, що позивачем пропущено строк позовної давності. Отже, вважали що позивач не має правових підстав для набуття права власності на спірне майно (а.с.140-141). Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, що не суперечить ст. 223 ЦПК України. Через неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.10), якій за життя на праві власності на підставі договору міни, посвідченого 04.11.1994 Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою, у реєстрі № 3-4393, належала Ѕ частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.49). Інша Ѕ частка спірного житлового будинку за цією ж адресою належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 12.03.1993 Чкаловською сільською радою, згідно з рішення виконкому Чкаловської сільської ради № 57/3 від 25.02.1986 (а.с. 49). [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини після смерті [PERSON] на підставі ст. 1268 ЦК України лише 08.02.2021 (а.с.94). До нотаріальної контори ним було надано довідку виконкому Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 25.01.2021 № 263, де зазначено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , до дня своєї смерті, [INFO] , проживала з [PERSON] (а.с.97). Однак, постановою державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В. 08.02.2022 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки не надано доказів проживання однією сім`єю до часу відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON] (а.с.99). Також встановлено, що державним нотаріусом Криворізької районної державної нотаріальної контори 16.09.1996 видано Криворізькій державній податковій інспекції свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яке за життя на підставі договору міни, посвідченого 04.11.1994 Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою, у реєстрі № 3-4393, належало [PERSON] . Станом на 30.05.2022 вказане свідоцтво чинне (а.с.69,85 зворот). Правонаступником Криворізької державної податкової інспекції є Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (а.с.114-115). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Як визначено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви, вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). Суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч. ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України). Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до суду з позовом до Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, як до відповідача про визнання права власності за набувальною давністю. Водночас встановлено, що майно, яке є предметом позову, а саме, Ѕ частка житлового будинку, яка за життя належала [PERSON] , має власника, а саме, Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області. Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 у справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) указано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином, оскільки Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, як спадкоємець, який прийняв спадщину за законом після смерті померлої [INFO] [PERSON] , не залучений позивачем до участі в справі як відповідач (співвідповідач), тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю слід відмовити через неналежний склад відповідачів у справі. Згідно з роз`яснень, що викладені в абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14, пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у позові, якщо не встановлено недоведеність позову. З наявності недоведеності позову, це є самостійною підставою для відмови у позові. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю, відсутні підстави для вирішення питання про застосування строку позовної давності. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 966,50 (а.с. 3-4), виходячи з розміру Ѕ частки спірного житлового будинку, вартість якої, згідно з висновку про оцінку нерухомого майна становить 96650,00 грн (а.с.14). Водночас,\~звертаючись до\~суду з\~вимогою майнового\~характеру,\~відповідно до\~п.\~1\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ч.\~2\~ст.\~4\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~позивач мав\~сплатити, 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме, 992,40 грн. Враховуючи відмову в задоволенні позову,

Outcome: approved