Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

13 червня 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що 25 вересня 2020 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. З відповідачем проживають окремо, фактично не мають шлюбних стосунків. Вона знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною та не має можливості зараз працювати. На придбання для сина та себе продуктів харчування, одягу, засобів гігієни, ліків, оплату комунальних послуг вона витрачає гроші, які надають їй родичі та соціальну допомогу на дитину у розмірі 860 грн. Цих коштів їй не вистачає на своє утримання та на утримання сина. Відповідач є військовослужбовцем за контрактом. Він отримує щомісяця грошове забезпечення. Її чоловік не бажає добровільно надавати кошти на її утримання та на її утримання. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання позовної заяви до суду; стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином трьох років; стягнути з відповідача на її користь оплачену нею професійну правничу допомогу у розмірі 1 (одна) тисяча гривень. 04 серпня 2022 року було ухвалено заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто на її користь з [PERSON] аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 червня 2022 року; аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином трьох років; на її користь оплачену нею професійну правничу допомогу у розмірі 1 (одна) тисяча гривень (а.с.28-30). 07 вересня 2022 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Маркової Ю.В. надійшла заява про скасування заочного рішення, в якій остання посилається на те, що в судові засідання, які проводились по справі, відповідач не мав змоги з`явитися у зв`язку з неналежним повідомленням його, як сторони по справі, оскільки у період з 28 лютого 2022 року і по сьогоднішній день [PERSON] є особою, мобілізованою на військову службу та перебуває в зоні бойових дій, що не дало можливості останньому бути присутнім на судовому засіданні, а також надати пояснення по суті справи. 08 вересня 2022 року ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області було прийнято заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Маркової Юліани Володимирівни про перегляд заочного рішення та призначено судове засідання. 26\~вересня 2022\~року ухвалою\~Межівського районного\~суду Дніпропетровської\~області заяву\~представника відповідача\~ [PERSON] \~адвоката Маркової\~Юліани Володимирівни\~про перегляд\~заочного рішення\~задоволено.\~Заочне рішення\~Межівського районного\~суду Дніпропетровської\~області від 04\~серпня 2022\~року по\~цивільній справі\~№ 181/365/22\~за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~стягнення аліментів скасовано. 05 жовтня 2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначалося, що відповідач не визнає в повному обсязі позовні вимоги. В обґрунтування відзиву зазначено, що починаючи з грудня 2021 року сторони проживають окремо, шлюбні відносини між ними фактично припинено, але відповідач як батько дитини не відмовлявся від обов`язку утримувати дитину і навіть після фактичного припинення шлюбних відносин добровільно сплачував щомісячно на утримання дитини кошти в сумі 10\~000 грн. 15\~000 грн. у готівковому вигляді. Так як між ними було досягнуто усної домовленості щодо виконання зобов`язань відповідачем стосовно сплати аліментів на дитину, [PERSON] не вимагав від дружини письмових розписок стосовно отримання нею грошових коштів у вигляді готівкового розрахунку. У період з лютого 2022 року по квітень 2022 року включно у відповідача виникли проблеми стосовно отримання заробітної плати на свою банківську картку, тому сторонами було прийнято рішення щодо оформлення нарахувань заробітної плати на картку позивача. Тобто увесь дохід відповідача у вигляді заробітної плати перебував у володінні позивача, яким вона розпоряджалася на власний розсуд. У період з травня 2022 року по червень 2022 року відповідач здійснював перерахунок грошових коштів на банківську картку позивача, що вважалося сплатою аліментів на дитину. Даний факт підтверджується копіями квитанцій. Таким чином відповідач матеріально забезпечує дитину, передаючи позивачу грошові кошти у вигляді готівки та перераховуючи грошові кошти на картку позивачу. Законодавцем передбачено розмір частки стягнення аліментів на утримання однієї дитини, що відповідає 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів. Доводи позивача, що вона, доглядаючи за дитиною, не працює, інших доходів, окрім державної допомоги на утримання дитини, не має, у зв`язку з чим не має можливості працювати і забезпечувати дитину та себе, не відповідають дійсності. Відповідач сплачує достатньо коштів позивачу, яких вистачає як на утримання дитини, так і на утримання позивача. Просить позов [PERSON] задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з моменту винесення судом рішення по справі. Вирішити питання щодо стягнення з [PERSON] понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволених позовних вимог. В решті позовних вимог відмовити (а.с.39-44). Ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 05.10.2022 року задоволено заяву представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Під час ухвалення рішення суд у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;\~чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;\~які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;\~яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Маркова Ю.В. позовні вимоги визнала частково, посилаючись на вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Під час ухвалення рішення суд у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;\~чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;\~які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;\~яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що сторони 25 вересня 2020 року зареєстрували шлюб, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю. Відповідно до\~ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й\~\~відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Згідно ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.3\~ст.181 СК України\~аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.5 ст. 183 ЦПК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи наведене, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дитину, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, з урахуванням матеріального становища сторін, зокрема, суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, тому може надавати матеріальну допомогу малолітній дитині. З цих підстав суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з відповідача, на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Згідно частини 1, частини 4 статті 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно частини 1 статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до частини 1 статті 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до частини 1 статті 80 СК України, аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, і враховуючи відсутність в позивача самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В постанові по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] , знаходиться на її утриманні, позивач не працює, доглядає за сином. Враховуючи, що відповідач являється працездатною та офіційно працевлаштованою особою, таким чином суд приходить до переконання, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення сином [PERSON] трьох років. За таких обставин, суд виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини підлягають задоволенню в розмірі 1/6 частини, оскільки позивач має право на утримання від відповідача до досягнення спільною дитиною трирічного віку, а відповідач має можливість сплачувати такий розмір аліментів та він не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ч.6 ст.141 ЦПК України та у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, судовий збір в сумі 992,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] зазначила, що нею були понесені судові витрати, а саме витрати, пов`язані із наданням професійної правничої (правової) допомоги в сумі 1\~000 грн. Відповідно частин 1-3 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України). В матеріалах справи міститься Договір про надання правової допомоги від 03 червня 2022 року, укладений між адвокатом Сєдовою Л.П. та Хмарно Н.В. (а.с.8), а також квитанція до прибуткового касового ордера № 7 від 03 червня 2022 року (а.с.7). З огляду на викладене, позивачем на виконання приписів ч.1 ст. 81 ЦПК України доведено належними доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для стягнення цих витрат з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial