Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області та Головного управління Державної казначейської служби у Рівненській області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 12000 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03 червня 2022 року відносно нього інспектором СПДН відділу превенції Рівненського районного управління ГУНП в Рівненській області, капітаном поліції Шевчуком Т.І., було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 634444, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 червня 2021 року справа № 569/12517/21, провадження в справі відносно [PERSON] за ч.1 ст. 173-2 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, дана постанова набрала законної сили. Позивач зазначає, що, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність в його діях складу адміністративних правопорушень, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Вважає, що сума у 12000,00 грн є розумною та справедливою, для відшкодування душевних страждань. Окрім того, зазначає, що моральна шкода обумовлена тим, що у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності позивачу було завдано сильних душевних хвилювань, що також спричиняло значний дискомфорт протягом усього розгляду адміністративної справи в суді. Моральна шкода також полягає в тому, що йому довелося відвідувати судові засідання, переживати за своє майбутнє та доводити свою невинуватість в суді. Заперечуючи проти задоволення позову від представника відповідача ГУНП в Рівненській області 26.09. 2022 року до суду надійшов відзив на позов. Свої заперечення обґрунтовує тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Представник відповідача зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, є одним із джерелом доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Позивач не довів причинно-наслідковий зв"язок між закриттям провадження у справіта неправомірними діями працівника поліції щодо складання протоколу та довготривалим психоемоційним станом позивача, що негативно відобразився на його стані здоров"я. ГУНП в Рівненській області не погоджується з доводами позивача про наявність підстав для відшкодування йому моральної шкоди в зв`язку із складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначає, що скасування постанови та протоколу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судові рішення, якими скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та протокол, безумовно не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності, відсутні допустимі докази на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди, як і посилається на відсутність доказів наявності та завдання матеріальної шкоди позивачу. Представник відповідача зазначає, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. Заперечуючи проти задоволення позову від представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби у Рівненській області 17.10.2022 до суду надійшов відзив на позов. Свої заперечення обґрунтовує тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Представник відповідача зазначає, що відповідач не вступав у правовідносини з позивачем та своїми діями або бездіяльністю не порушувавйого законні права та інтереси. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, є одним із джерелом доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Позивач не довів причинно-наслідковий зв"язок між закриттям провадження у справі та неправомірними діями працівника поліції щодо складання протоколу та довготривалим психоемоційним станом позивача, що негативно відобразився на його стані здоров"я. Ухвалою суду від 06 вересня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник Головного управління Національної поліції в Рівненській області у судове засідання не з`явився, у заяві від 14.10.2022 року просить провести судовий розгляд справи за відсутності представника. Представник Головного управління Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, з підстав наведених у відзиві. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом 03 червня 2022 року відносно [PERSON] інспектором СПДН відділу превенції Рівненського районного управління ГУНП в Рівненській області, капітаном поліції Шевчуком Т.І. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 634444, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. \~ \~ \~ \~ Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 червня 2021 року справа № 569/12517/21, провадження в справі відносно [PERSON] за ч.1 ст. 173-2 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Дана постанова набрала законної сили. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 55 Конституції України\~передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України\~відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). За змістом\~статті 1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Тобто відповідачем у зазначених категоріях справ є держава Україна, а не посадова особа, орган державної влади чи орган місцевого самоврядування. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі та положення норм чинного законодавства, суд доходить висновку, що до даних правовідносин слід застосовувати положення\~ст. 1174 ЦК України. Частиною 1, п.2 ч.2, ч.3\~ст.23 ЦК України\~встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 (адміністративне провадження № К/9901/59673/18) дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження\~емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, Рисовський проти України, № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Частиною третьою\~статті 19 Закону України «Про Національну поліцію»\~визначено, що Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади. Аналогічний висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року, справа №569/1799/16-ц). Позивачем було доведено, що відносно нього мало місце незаконне провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1\~ст. 173-2 КУпАП. Вказана обставина встановлена постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 червня 2021 року справа № 569/12517/21. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~враховує характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права та вказує, що відносно позивача мало місце неправомірне здійснення адміністративного провадження та накладання адміністративного стягнення саме з боку посадової особи державного органу, в той час, коли такий орган та його посадові особи, в першу чергу, зобов`язані гарантувати дотримання конституційних принципів захисту прав людини і громадянина, не допускати порушення таких прав. Все це призвело до зміни звичного укладу життя позивача, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав, що, на думку суду, викликало у позивача відповідний психоемоційний дискомфорт, спричинило душевні переживання. Обгрунтовуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає, що моральна шкода обумовлена тим, що у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності позивачу було завдано сильних душевних хвилювань, у позивача було вилучено водійське посвідчення, що також спричиняло значний дискомфорт протягом усього розгляду адміністративних справ в суді. Моральна шкода також полягає в тому, що [PERSON] , довелося відвідувати судові засідання, переживати за своє майбутнє та доводити свою невинуватість в суді. Враховуючи протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні, суд вважає, що позивач зазнав душевних страждань внаслідок складання протоколів про адміністративне правопорушення. Однак сума, яку просить стягнути позивач в рахунок відшкодування моральної шкоди надто велика та підлягає зменшенню, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди позивачу у розмірі 500 грн. При цьому суд враховує, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). Оскільки позов задоволено лише частково та позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial