Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] , яка в ході розгляду справи відновила своє дошлюбне прізвище [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, у якому, враховуючи зміну предмета позову, просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити їй в особисту власність легковий автомобіль марки Skoda, модель Octavia А5, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) VIN\~ [NUMBER] , та однокімнатну квартиру [ADDRESS] , а відповідачу [PERSON] у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити в особисту власність трикімнатну квартиру [ADDRESS] (а.\~с. 2-4, 78-80). В обґрунтування позову зазначала, що з 08 вересня 1995 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON] , від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . У жовтні 2021 року вона подала до суду позов про розірвання шлюбу, на день пред`явлення цього позову шлюб не розірваний. За час їхнього перебування у шлюбі в період з 08 вересня 1995 року ними придбано наступне майно: легковий автомобіль марки Skoda, модель Octavia А5, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартість якого за її оцінкою становить 120000 грн.; однокімнатну квартиру, загальною площею 46,7 м2, житловою площею 19,6 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартість якої складає 1350000 грн.; та трикімнатну квартиру, загальною площею 69,4 м2, житловою площею 40,6 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартість якої за її оцінкою становить 1470000 грн. Зазначене майно придбане сторонами за спільні кошти у період їхнього перебування в зареєстрованому шлюбі. За змістом положень ст. 60 СК України, якою закріплено презумпцію спільності майна подружжя, вказане вище майно є спільним сумісним майном подружжя, тому відповідно до вимог ст. ст. 69, 70 СК України належить їм у рівних частках на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Всього загальна вартість спірного спільного майна подружжя складає 2940000 грн., тому кожній із сторін має бути виділено по Ѕ його частки на суму 1470000 грн. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] виявив бажання проживати в належній їм трикімнатній квартирі та з урахуванням інтересів їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , який проживає разом із батьком у цій квартирі, просила суд у порядку поділу майна подружжя виділити їй у власність автомобіль та однокімнатну квартиру, а відповідачеві [PERSON] трикімнатну квартиру. Вважає, що при такому поділі майна подружжя жодним чином не будуть порушені права сторін та інтереси їхньої дитини. Відповідач [PERSON] у поданому відзиві на позов просив суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що даний позов є необґрунтованим і безпідставним, позовні вимоги не відповідають фактичним обставинам справи. Заявлена позивачем вартість спірного майна, набутого сторонами за час шлюбу не відповідає ринковим цінам на аналогічну нерухомість і автомобіль. Вартість трикімнатної квартири значно занижена, при цьому вартість однокімнатної квартири є значно завищеною. Доказів належності сторонам спірного майна позивачем суду не надано. У листопаді 2021 року позивач [PERSON] пішла з додому, разом із ним та їхнім неповнолітнім сином [PERSON] вона не проживає, на даний час вона проживає за невідомою йому адресою, долею двох квартир та автомобіля позивач не цікавиться, участі в їх утриманні вона не приймає. Він самостійно несе витрати на оплаті житлово-комунальних послуг, тому має право вимагати від позивача відшкодування половини понесених ним витрат на утримання спірного майна. На даний час вимог про відшкодування цих витрат він не заявляє, проте просить суд врахувати цей факт при вирішенні спору про поділ майна подружжя. Також при вирішенні вказаного спору, просив суд врахувати, що у спірній трикімнатній квартирі [ADDRESS] , сторони проживали разом із їхнім сином однією сім`єю до листопада 2021 року, на даний час у цій квартирі він проживає разом із неповнолітнім сином [PERSON] , який є підлітком, має право на особистий простір у квартирі та власну кімнату, де б син міг навчатися, відпочивати, зустрічатися з друзями. У подальшому їхній син [PERSON] виявив бажання проживати із батьком у вказаній квартирі, тому залишення в його (відповідача) власності цієї квартири є найбільш прийнятним варіантом для його проживання із сином у цій квартирі. Виділення йому (відповідачу) у власність однокімнатної квартири та автомобіля буде порушувати його права та права неповнолітньої дитини, тому такий поділ майна подружжя є неприйнятним. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, у поданій до суду заяві від 09 листопада 2021 року просила суд розглянути справу без її особистої присутності, за участі її представника адвоката Кузнєцової С.О., заявлені нею позовні вимоги підтримує, просила виділити їй у порядку поділу майна подружжя у власність автомобіль марки Skoda, модель Octavia А5, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 240000 грн. та однокімнатну квартиру [ADDRESS] , вартістю 1280000 грн., всього загальною вартістю 1520000 грн., відповідачу [PERSON] у порядку поділу майна подружжя виділити у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS] , вартістю 2080000 грн. Вказане майно придбане у період шлюбу за спільні кошти сторін, вартість цього спірного майна подружжя погоджено сторонами у судовому засіданні 08 листопада 2022 року. При вирішенні даного спору просила суд не стягувати з відповідача [PERSON] на її користь грошову компенсацію в розмірі 560000 грн., як різницю вартості рівних часток майна. Представник позивача [PERSON] адвокат Кузнєцова С.О. у судовому засіданні позов із урахуванням заяви про зміну предмета позову підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав, що спірне майно, яке є предметом позову, є спільним сумісним майном подружжя, набутим ними за час перебування у шлюбі. Сторонами у судовому засіданні було погоджено вартість цього спірного майна, тому ці обставини в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Враховуючи позицію відповідача у справі [PERSON] , проживання разом із ним неповнолітнього сина сторін [PERSON] , позивач змінила заявлені позовні вимоги та просила виділити їй у порядку поділу майна подружжя у власність автомобіль марки Skoda, модель Octavia А5, реєстраційний номер [NUMBER] , та однокімнатну квартиру [ADDRESS] , всього загальною вартістю 1520000 грн. Відповідачу [PERSON] у порядку поділу майна подружжя необхідно виділити у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS] , вартістю 2080000 грн. Даний позов ґрунтується на вимогах закону, тому він підлягає задоволенню повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, проти ухвалення судом рішення про задоволення позову [PERSON] заперечував, вказуючи на те, що спір про поділ майна подружжя має бути вирішений шляхом укладення сторонами наданої ним мирової угоди. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ч. 1 ст. 13, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 08 вересня 1995 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Радянського району міста Києва, актовий запис №\~427. 15 серпня 2022 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленим у цивільній справі №\~361/8855/21 за позовом [PERSON] , цей шлюб між сторонами розірвано, відновлено дружині дошлюбне прізвище [PERSON] . Дане рішення суду набрало законної сили 15 вересня 2022 року. Із вказаного рішення суду видно, що від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей: повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає окремо, і неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Між сторонами існує майновий спір. Відповідач [PERSON] у суді не заперечував щодо задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Суд встановив, що із листопада 2021 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] разом не проживають, спільного господарства вони не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Їхній неповнолітній син [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . У період шлюбу сторонами за спільні кошти було набуто наступне майно, яке є предметом даного спору, зокрема: трикімнатну квартиру [ADDRESS] , право власності на яку 16 лютого 2004 року зареєстровано за позивачем [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконкомом Броварської міської ради Київської області на підставі рішення від 14 жовтня 2003 року; легковий автомобіль марки Skoda, модель Octavia А5, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] , право власності на який 07 серпня 2012 року зареєстровано за відповідачем [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ; однокімнатну квартиру [ADDRESS] , право власності на яку 04 квітня 2014 року зареєстровано за відповідачем у справі [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15 листопада 2021 року за №\~284779773. Відповідно до ч. ч. 1, 6, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За загальним правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У ч. 3 ст. 368 ЦК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови №\~11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя роз`яснив, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Верховний Суд України у постанові від 24 травня 2017 року у справі №\~6-843цс17 виклав правову позицію та зазначив, що конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Аналогічний правовий висновок щодо презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними за час шлюбу, викладений Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі №\~235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №\~404/1515/16-ц, від 22 лютого 2021 року у справі №\~264/2232/19 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №\~372/504/17/. Згідно із ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови №\~11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя зазначив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України і ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Факт придбання позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у період їхнього перебування у шлюбі за спільні кошти спірного майна, яке є предметом цього спору, зокрема, легкового автомобіля марки Skoda, модель Octavia А5, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 320000 грн. та двох квартир: однокімнатної квартири [ADDRESS] , вартістю 1280000 грн. і трикімнатної квартири [ADDRESS] , вартістю 2080000 грн., сторони у судовому засіданні визнали, погодили вартість цього спірного майна, всього загальною вартістю 3680000 грн., та його належність сторонам на праві спільної сумісної власності. Ці обставини за змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають, оскільки учасниками справи визнаються, сумніву щодо достовірності цих обставин та їх добровільності у суду не викликають. Виходячи із загальної вартості спірного майна подружжя в розмірі 3680000 грн., рівності часток дружини та чоловіка у спільному майні, тому кожна із сторін має право на виділення їй у власність майна при його поділі на суму 1840000 грн. (3680000 грн. / 2). Враховуючи заявлені позивачем [PERSON] вимоги про виділення їй у власність автомобіля та однокімнатної квартири, всього загальною вартістю 1600000 грн., її частка при поділі майна подружжя є меншою на 240000 грн. (1840000 грн. 1600000 грн.). Грошову компенсацію різниці вартості рівних часток спірного майна подружжя, позивач [PERSON] із відповідача [PERSON] просила суд не стягувати. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про поділ майна подружжя ґрунтується на вимогах закону та підлягають задоволенню, при цьому судом враховано інтереси неповнолітнього сина сторін [PERSON] , який проживає із батьком [PERSON] у трикімнатній квартирі, що виділяється відповідачу при поділі майна подружжя. Відповідно до ч. 7 ст. 49, ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу. Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Суд надавав сторонам можливість врегулювати спір про поділ майна подружжя шляхом укладення мирової угоди, однак мирова угода на погоджених умовах сторонами не укладена. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 7021 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved