Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю МОСТОБУД ІНВЕСТ», в якій просив визнати припиненими трудові відносини [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «МОСТОБУД ІНВЕСТ» у зв`язку із звільненням його з посади генерального директора за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запис про [PERSON] як генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «МОСТОБУД ІНВЕСТ». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 січня 2007 року, згідно наказу № 2 по ТОВ «МОСТОБУД ІНВЕСТ» позивача було призначено на посаду генерального директора ТОВ «МОСТОБУД ІНВЕСТ». 07 червня 2021 року позивачем було надано заяву учасникам Товариства про звільнення з посади генерального директора за власним бажанням з 12 липня 2021 року та повідомлення про скликання позачергових Загальних зборів учасників ТОВ «МОСТОБУД ІНВЕСТ» на 12 липня 2021 року, зокрема, для розгляду питання про звільнення позивача з посади директора ТОВ «МОСТОБУД ІНВЕСТ». У зв`язку з ігноруванням звернення позивача проведення Загальних зборів, останній вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 грудня 2021 року, головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. 10 січня 2022 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОСТОБУД ІНВЕСТ», треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕВРО-ІНВЕСТ ГРУП», Відкрите акціонерне товариство «МОСТОБУД», Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання припиненими трудових відносин та виключення відомостей з реєстру. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник позивача в судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Представник третьої особи ТОВ «ЕВРО-ІНВЕСТ ГРУП» в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовної заяви. Представник третьої особи Подільської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача та його представника, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що наказом від 03 січня 2022 року № 2 по ТОВ «МОСТОБУД ІНВЕСТ» позивача призначено генеральним директором вказаного Товариства та внесено дані до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «МОСТОБУД ІНВЕСТ», що підтверджується копією наказу та копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 07 червня 2021 року позивачем було надано учасникам ТОВ «МОСТОБУД ІНВЕСТ» заяву про звільнення його з посади генерального директора ТОВ «МОСТОБУД ІНВЕСТ» з 12 липня 2021 року за власним бажанням та повідомлення про скликання позачергових Загальних зборів учасників ТОВ «МОСТОБУД ІНВЕСТ» на 12 липня 2021 року о 09 годині 00 хвилин за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, буд. 130/1, для розгляду питання звільнення позивача. Натомість Загальні збори товариства не було проведено та проігноровано заяву позивача про звільнення з посади генерального директора ТОВ «МОСТОБУД ІНВЕСТ». Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом статті 22 КЗпП України, будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. За змістом статті 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду України від 24 грудня 2019 року по справі № 758/1861/18 суд звернув увагу на таке: «Разом з цим, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із неприйняттям загальними зборами учасників ТОВ «Слаф Реагент» рішення про звільнення позивача за власним бажанням, а тому обраний позивачем спосіб захисту є неефективним. Місцевий суд зазначав, що ефективним способом захисту у цій справі є зобов`язання засновників відповідача скликати загальні збори учасників товариства для прийняття рішення щодо звільнення директора за власним бажанням. Такий висновок місцевого суду є помилковим, оскільки скликання позачергових загальних зборів учасників товариства не відповідає передбаченим законом способам захисту порушеного права та є прерогативою виключно голови товариства, його виконавчого органу та учасників товариства, в той час як спонукання у судовому порядку до скликання загальних зборів є втручанням у внутрішньогосподарську діяльність суб`єкта господарювання. Суд першої інстанції не врахував наведеного, не взяв до уваги судову практику розгляду аналогічних категорій справ, яка є сталою та відповідно до якої, ефективним способом захисту у таких справах є визнання трудових відносин припиненими, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту». Тому, суд вважає, що позивачем обрано ефективний та належний спосіб захисту його порушеного права, який відповідає усталеній практиці розгляду аналогічних спорів та не порушує норми законодавства щодо невтручання у роботу органів управління товариства. Щодо позовних вимог позивача про визнання його трудових відносин з ТОВ «МОСТОБУД ІНВЕСТ»» припиненими та виключення відповідного запису із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом було встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», вищим органом товариства є Загальні збори учасників. Згідно із п. 7 ч. 2 ст. 30 цього закону до компетенції Загальних зборів учасників належить, зокрема, обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. Згідно із ч. 3 ст. 39 цього закону виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників і наглядовій раді товариства (у разі утворення) та організовує виконання їхніх рішень. Відповідно до ч. 12 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» з одноосібним виконавчим органом та кожним членом колегіального виконавчого органу укладається цивільно-правовий або трудовий договір (контракт). Договір (контракт), що укладається з одноосібним виконавчим органом та членом колегіального виконавчого органу, від імені товариства підписує особа, уповноважена на таке підписання загальними зборами учасників. КЗпП встановлює загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, без урахування специфіки становища керівника господарського товариства. По суті, директор об`єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права), і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Ні норми трудового договору, ні положення Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» не повинні погіршувати стан директора порівняно з тим обсягом гарантій, наданих йому трудовим законодавством та Конституцією України. Тобто директор завжди може скористатися ст. 38 КЗпП і ініціювати розірвання трудового договору за власним бажанням. За змістом положень ст. 38 КЗпП, ст. 30, 34, Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» праву директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчий орган та внести дані зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, та набрала чинності 11 вересня 1997 року, заборонена примусова праця. Визначено, що ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Заборона примусової праці закріплена й у національному законодавстві України. Так, відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя трудом, який він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007, та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008, право на працю, визначене у ст. 43 Конституції України, розглядає як природню потребу людини своїми фізичними та розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися трудом, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і насправді означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що написання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням, направлення вказаної заяви ТОВ «МОСТОБУД ІНВЕСТ» та його учасникам, так само як ініціювання позивачем проведення позачергових загальних зборів із винесенням питання звільнення генерального директора на порядок денний, свідчать про те, що позивачем дотримана процедура звільнення із займаної посади директора товариства. Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. Уповноважений на звільнення керівника орган ТОВ «МОСТОБУД ІНВЕСТ» проігнорував повідомлення позивача про звільнення і не розглянув по суті його заяву про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладені на нього обов`язки по створенню нового виконавчого органу (призначення керівника Товариства). Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОСТОБУД ІНВЕСТ», треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕВРО-ІНВЕСТ ГРУП», Відкрите акціонерне товариство «МОСТОБУД», Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання припиненими трудових відносин підлягають задоволенню. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року по справі № 758/1861/18, зокрема: «установлені у справі обставини, а саме: написання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням, ознайомлення із вказаною заявою усіх учасників товариства, ініціювання позивачем проведення позачергових загальних зборів із винесенням питання звільнення директора на порядок денний, передача печатки, документів уповноваженій особі свідчать про те, що позивач дотримався процедури звільнення із займаної посади директора товариства. Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Водночас особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику з метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду з вимогою про визнання трудових відносин припиненими». Аналогічної позиції дотримався Верховний Суд також у постанові від 17.03.2021 у справі №761/40378/18 (провадження № 61-18255св19). Крім того, позивачем пред`явлено вимогу про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запис про [PERSON] як генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «МОСТОБУД ІНВЕСТ». Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо. У частині 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. В указаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій. А тому, позовні вимоги про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про [PERSON] як генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «МОСТОБУД ІНВЕСТ» підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved