Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

Адвокат Печінка П.В.,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа, щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис: [PERSON] , про видачу обмежувального припису. Заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] проживає у житловому будинку із господарськими будівлями та спорудами, розташованому у [ADDRESS] . Зазначене будинковолодіння належить їй на праві приватної власності і крім неї в будинку проживають її дочка [PERSON] із сином та внуками, а також, колишній зять заявниці - [PERSON] . Після розірвання шлюбу із дочкою заявниці, що мало місце 02.06.2020 року [PERSON] , продовжуючи жити у будинку, зловживає спиртними напоями, внаслідок чого проявляє невмотивовану агресію та систематично вчиняє щодо заявниці та її дочки фізичне, економічне та психологічне насильство. Прояви фізичного насильства з боку [PERSON] виразився в тому, що 28.08.2021 року перебуваючи у будинку він умисно наніс дочці заявниці два удари в ділянку спини, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК України. Економічне насильство полягає в тому, що [PERSON] перебуваючи у нетверезому стані систематично вчиняє пошкодження речей та предметів домашнього вжитку (двері, дверні замки, стаціонарного телефону та іншого майна), ніде не працюючи та не маючи доходів не приймає участі у сплаті комунальних послуг та іншому утриманні житла. Зазначені обставини спонукали заявницю у судовому порядку стягувати із [PERSON] кошти на відшкодування частини сплачених комунальних платежів. Психологічне насильство, зокрема, проявляється в тому, що [PERSON] , на висловлювання заявниці невдоволення зазначеними діями колишнього зятя, веде себе щодо неї агресивно, обзиває її нецензурними лайками, принижує її, висловлює погрози вчинення фізичної розправи, залякуючи її. Вживаючи спиртні напої у будинку у нічний час [PERSON] порушує загальноприйняті правила співжиття та перешкоджає відпочинку престарілої заявниці, а також інших членів її сім`ї. Через реальне сприйняття висловлюваних [PERSON] погроз, заявниця змушена щоразу звертатись за захистом до органів поліції, унаслідок чого той неодноразово притягувався як до кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК України, так і до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Враховуючи систематичність вчинення [PERSON] домашнього насильства по відношенню до неї, обґрунтованість ризиків та підставність застосування до [PERSON] спеціальних заходів захисту щодо протидії домашньому насильству, покликаючись на положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заявник просить видати стосовно [PERSON] обмежувальний припис, яким встановити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього такі обов`язки, а саме заборонити: 1)перебувати в місці спільного проживання із постраждалою [PERSON] у будинку [ADDRESS] ; 2)наближатися на відстань 100 метрів до вказаного місця проживання заявниці; 3)особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь - який спосіб спілкуватися з нею; 4)вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявник просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців. Заявник та її представник в судовому засіданні вимоги заяви підтримали з підстав наведених у заві, просили її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив з приводу застосування до нього обмежувального припису та пояснив суду, що в будинку [ADDRESS] , він проживає уже 40 років і має право там проживати. Заявниця все видумала. Вказаний будинок складається із трьох кімнат, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору та веранди. В одній кімнаті проживає він, дочка із зятем в другій, а внук в третій. Свідок [PERSON] , яка є дочкою заявниці, в судовому засіданні показала суду, що [PERSON] її обзиває, приносить спиртне, маючи сина, який хворіє. Вони разом із сином вживають спиртне і син на фоні того ламає меблі, ламає двері, кричить, обзиває, з кухні її виганяє, вночі допізна ходить. Він до сплати комунальних послуг, купівлі продуктів харчування не прикладається. Вдома по господарству нічого не робить. Також зазначила, що в будинку є три кімнати, в одній проживає вона з мамою, в другій син, а в третій [PERSON] .. Заслухавши пояснення заявника, її представника, заінтересовану особу, свідка, дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, судом встановлено наступне. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Суд встановив, що рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02.06.2020 року розірвано шлюб між [PERSON] та\~ [PERSON] (а.с. 10). Як вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.09.1981 року, зареєстрованого в реєстрі за №1050, та копії технічного паспорта на житловий будинок садибного типу (інвентаризаційна справа №1858), [PERSON] є\~власником житлового\~будинку,\~що розташований\~за адресою: [ADDRESS] . (а.с.7,8). Згідно копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1275, виданої Гусятинською селищною радою Чортківського району Тернопільської області 30 червня 2021 року, в житловому будинку, що розташований\~за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . (а.с.6). В судовому засіданні учасники справи також підтвердили факт реєстрації в будинку вищевказаних осіб. Відповідно до копії рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 16 серпня 2021 року (справа №596/947/21), позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат за понесені комунальні послуги задоволено, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати за понесені комунальні послуги в розмірі 1854 грн. 98 коп.. (а.с.11). На підтвердження систематичного вчинення домашнього насильства [PERSON] по відношенню до [PERSON] , заявниця надала копію постанови Гусятинського районного суду Тернопільської області, а саме від 16.02.2021 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та закрито провадження в справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення. (а.с.13). Також, заявниця [PERSON] надала копії постанов Гусятинського районного суду Тернопільської області, а саме від 22.02.2021 року та від 10 серпня 2021 року, якими [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 та ч.2 ст.173-2 КУпАП та піддано його адміністративним стягненням у виді штрафів. (а.с.14,15). Крім того, заявниця надала копію вироку Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2021 року, яким [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначено йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 26.11.2021 року. (а.с.16,17). Також, заявниця в судовому засіданні надала копію постанови Гусятинського районного суду Тернопільської області, а саме від 31.10.2022 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу. Таким чином, аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що [PERSON] систематично вчиняє відносно [PERSON] домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. Заявник [PERSON] не має змоги протистояти такому насильству, захистити себе чи припинити таке насильство з боку [PERSON] . Оцінюючи ризики продовження у майбутньому домашнього насильства [PERSON] , відносно заявниці, суд враховує численність звернень заявниці до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій [PERSON] , систематичність таких дій кривдником відносно неї та неодноразове притягнення його до адміністративної відповідальності саме за вчинення домашнього насильства. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та проти дію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та проти дію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. На підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків), суд дійшов висновку про наявність високого рівня вірогідності продовження чи повторного вчинення [PERSON] домашнього насильства та можливе настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними, відтак, суд дійшов висновку, що для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. Оскільки в судовому порядку до [PERSON] обмежувальний припис застосовується вперше, суд дійшов висновку про визначення строку обмежувального припису строком на 2 місяці. Стосовно тимчасових обмежень, які просить застосувати заявник, судом встановлено, що [PERSON] на законних підставах проживає у будинку [ADDRESS] , іншого житла він не має, а тому суд вважає, що такі тимчасові обмеження як заборона перебувати в місці спільного проживання та наближатися на відстань 100 метрів до вказаного місця проживання заявниці, фактично позбавлять [PERSON] доступу до його єдиного житла. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial