Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду в межах кримінального провадження №276/692/19 з цивільним позовом про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину. Просив стягнути солідарно з відповідачів майнову шкоду в сумі 19921,58 грн (витрати на лікування) та моральну шкоду в розмірі 500000,00 гривень, яка полягає в нанесенні побоїв, фізичному болі, душевних стражданнях, спричиненні тяжких наслідків встановлення 3-ї групи інвалідності, безстроково. Вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 15.09.2020 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого\~ст. 296 ч.2 КК України,\~та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.\~296\~ч.2,\~121\~ч.1\~КК України\~та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] кошти у сумі 150000,00 гривень моральної шкоди в солідарному порядку, відмовивши в стягненні коштів на суму 350000 гривень. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12.02.2021 вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, а в решті вирок залишено без змін. Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 16.03.2021 дану справу передано за підсудністю до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області. 26.04.2021 позивачем подано уточнюючу позовну заяву про відшкодування моральних збитків, в якій [PERSON] просив стягнути на його користь з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку 150000,00 гривень, як відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України; стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі 350000,00 гривень, заподіяну внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 11.05.2021 відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. 22.11.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засідання представник позивача просив задовольнити уточненні позовні вимоги в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову, оскільки свою винуватість у вчиненні злочинів щодо позивача заперечує в повному обсязі. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 15.09.2020 встановлено, що 18 лютого 2018 року близько 19 год. [PERSON] , [PERSON] та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перебували в громадському місці, неподалік магазину «Маркет-Волинський» по вул. Героїв України, 3 в смт. Хорошів, Житомирської області. В присутності інших осіб, бажаючи показати свою зневагу до існуючих правил поведінки в суспільстві, самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам та суспільству, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи та нехтуючи елементарні та загальноприйняті правила поведінки людини у суспільстві, діючи з особливою зухвалістю, [PERSON] підійшов до [PERSON] , який знаходився на сходинковому майданчику магазину «Маркет-Волинський», де безпричинно наніс останньому один удар рукою зігнутою у кулак в обличчя, внаслідок чого він впав на долоні рук та коліна. Після цього [PERSON] та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, в присутності інших осіб, бажаючи показати свою зневагу до існуючих правил поведінки в суспільстві, самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам та суспільству, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи та нехтуючи елементарні та загальноприйняті правила поведінки людини у суспільстві, діючи з особливою зухвалістю, підбігли до лежачого на землі [PERSON] і [PERSON] безпричинно, з лівої сторони наніс йому не менше чотирьох ударів ногами в область тулуба та голови. Особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, безпричинно з правої сторони наніс не менше чотирьох ударів ногами в область тулуба та голови, а коли потерпілий намагався піднятися - [PERSON] наніс удар ногою у ліву скроневу ділянку його голови, в результаті чого спричинили [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці лівого колінного суглобу, на тулубі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також фізичний біль та приниження людської гідності. В результаті умисних протиправних дій [PERSON] потерпілому [PERSON] також спричинено тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді синця в навколоорбітальній ділянці ліворуч та епідуральної гематоми (крововиливу над твердою мозковою оболонкою) та забою головного мозку, яке є тяжким тілесним ушкодженням за критерієм небезпеки для життя. [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого\~ст. 296 ч.2 КК України,\~а [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.\~296\~ч.2,\~121\~ч.1\~КК України. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12.02.2021 вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 15.09.2020 в цій частині залишено без змін, набрав законної сили, а тому він є обов`язковим при визначенні правових наслідків дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок. За змістом статті 23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з частиною першої статті 1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пунктах 3, 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (частина перша статті 1190 ЦК України). При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Згідно ч.1 ст.\~3\~Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд враховує що [PERSON] та [PERSON] було засуджено за ч.2 ст. 296 КК України, тобто за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинені групою осіб. Так, вони в присутності інших осіб, бажаючи показати свою зневагу до існуючих правил поведінки в суспільстві, самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам та суспільству, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи та нехтуючи елементарні та загальноприйняті правила поведінки людини у суспільстві, діючи з особливою зухвалістю, завдали удари [PERSON] в різні частини тіла, у результаті чого спричинили йому тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також фізичний біль, приниження людської гідності та душевні страждання. Суд,

Outcome: partial