Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що позивач перебувала з відповідачем у фактичних сімейних відносинах, без реєстрації шлюбу. [INFO] позивач народила доньку - [PERSON] , батьком якої зареєстрований відповідач, про що зазначено у свідоцтві про народження серії [NUMBER] . Після народження дитини відповідач дізнався про тяжку вроджену хворобу доньки і наполіг на розірванні їхніх відносин. Сторони припинили між собою спілкування та ведення спільного господарства. Донька проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання від 29.05.2018 та довідкою Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області від 15.11.2021. Дитина народилась з вродженими хворобами: скаліоз та тазобедренна дісплазія, алергія на лактозу, потребує постійного лікування та медичного нагляду. Для того, щоб дитина не лишилася нерухомою, їй постійно необхідно проходити курси масажу та мануальної терапії, займатися індивідуально з тренером у басейні, приймати вітаміни, їй призначається спеціальне харчування. Після народження дитини відповідач не цікавився долею позивача та народженої дитини, не спілкувався з ними, матеріально не допомагав, не приймав участі у їхньому житті, у вихованні дитини. При цьому неодноразово в усній формі позивач зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їхньої спільної дитини, допомогти матеріально, оскільки лікування коштує дуже дорого, однак відповідач уникає розмов. Відповідач має спеціальність зварювальника. Позивачу відомо, що він працює на Салтівському м`ясокомбінаті, має постійний дохід. Також працює без трудового договору, має дохід від неофіційних джерел, розмір його дійсних доходів є достатнім щоб надавати належну матеріальну допомогу дитині, і він має таку можливість. Позивач самостійно не має матеріальної можливості утримувати дитину та забезпечити їй належну освіту, виховання, оздоровлення, відпочинок, медичне обслуговування та розвиток здібностей. Крім того, позивач змушена сама утримувати та виховувати малолітню доньку, одночасно працювати задля матеріального забезпечення себе та дитини, при тому, що вона отримує дохід, якого недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання, як малолітньої дитини так і її особисто проживання. Мати дитини самостійно витрачає грошові кошти на лікування доньки у Клініці Мануальної Медицини у м. Києві. Один сеанс коштує 250 Євро, що за курсом НБУ становить приблизно 7700,00 грн. в залежності від коливання курсу, які необхідно відвідувати двічі на місяць. Проїзд до м. Києва та назад коштує близько 1000,00 грн. Зайняття з тренером у басейні коштує 4000,00 грн. на місяць, зайняття у танцювальній групі - 450,00 грн. Мати щомісячно придбаває вітаміни для дитини, на що витрачає 550,00 грн. Отже додаткові витрати на дитину щомісячно становлять приблизно 14700,00 грн. Також дитині необхідно оздоровлюватися та відпочивати у санаторно-курортних умовах. Доходів матері не вистачає на оплату лікування дитини для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання, як дитини так і її особисто проживання, вона змушена періодично позичати гроші. Про ці всі витрати відповідач знає, так як позивач неодноразово зверталась до нього за матеріальною допомогою, однак він ігнорує її прохання щодо допомоги в утриманні дитини. Оскільки, між батьками не досягнуто згоди щодо способу, порядку та обсягу участі відповідача у вихованні та матеріальному утриманні неповнолітньої доньки, а позивач самостійно не має матеріальної можливості утримувати дитину та забезпечити їй належну освіту, виховання, медичне обслуговування та розвиток здібностей, тому вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Крім того, звертаю увагу суду на те, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку. Знаючи, що малолітня донька має вроджені хвороби, що з метою забезпечення її розвитку згідно з її задатками, здібностями, обдаруваннями, а також індивідуальними психічними та фізичними особливостями, потребує постійного медичного лікування і нагляду, постійної батьківської уваги і допомоги, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та допомагати позивачу матеріально. Вважаємо, що матеріальне становище відповідача дозволяє сплачувати аліменти та додаткові витрати на утримання малолітньої дитини у необхідному розмірі. У судове засідання позивачка та її представник адвокат Зольнікова В.О. не з`явилися, надавши суду заяву з проханням справу слухати у їх відсутність, позов підтримали прохали задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебувала з відповідачем у фактичних сімейних відносинах, без реєстрації шлюбу. [INFO] позивач народила доньку - [PERSON] , батьком якої зареєстрований відповідач, про що зазначено у свідоцтві про народження серії [NUMBER] . Донька проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання від 29.05.2018 та довідкою Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області від 15.11.2021. Дитина народилась з вродженими хворобами: скаліоз та тазобедренна дісплазія, алергія на лактозу, потребує постійного лікування та медичного нагляду. Для того, щоб дитина не лишилася нерухомою, їй постійно необхідно проходити курси масажу та мануальної терапії, займатися індивідуально з тренером у басейні, приймати вітаміни, їй призначається спеціальне харчування. Після народження дитини відповідач не цікавився долею позивача та народженої дитини, не спілкувався з ними, матеріально не допомагав, не приймав участі у їхньому житті, у вихованні дитини. При цьому неодноразово в усній формі позивач зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їхньої спільної дитини, допомогти матеріально, оскільки лікування коштує дуже дорого, однак відповідач уникає розмов. Відповідач має спеціальність зварювальника. Позивачу відомо, що він працює на Салтівському м`ясокомбінаті, має постійний дохід. Також працює без трудового договору, має дохід від неофіційних джерел, розмір його дійсних доходів є достатнім щоб надавати належну матеріальну допомогу дитині, і він має таку можливість. Позивач самостійно не має матеріальної можливості утримувати дитину та забезпечити їй належну освіту, виховання, оздоровлення, відпочинок, медичне обслуговування та розвиток здібностей. Крім того, позивач змушена сама утримувати та виховувати малолітню доньку, одночасно працювати задля матеріального забезпечення себе та дитини, при тому, що вона отримує дохід, якого недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання, як малолітньої дитини так і її особисто проживання. Мати дитини самостійно витрачає грошові кошти на лікування доньки у Клініці Мануальної Медицини у м. Києві. Один сеанс коштує 250 Євро, що за курсом НБУ становить приблизно 7700,00 грн. в залежності від коливання курсу, які необхідно відвідувати двічі на місяць. Проїзд до м. Києва та назад коштує близько 1000,00 грн. Зайняття з тренером у басейні коштує 4000,00 грн. на місяць, зайняття у танцювальній групі - 450,00 грн. Мати щомісячно придбаває вітаміни для дитини, на що витрачає 550,00 грн. Отже додаткові витрати на дитину щомісячно становлять приблизно 14700,00 грн. Також дитині необхідно оздоровлюватися та відпочивати у санаторно-курортних умовах. Доходів матері не вистачає на оплату лікування дитини для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання, як дитини так і її особисто проживання, вона змушена періодично позичати гроші. Відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей І фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст.191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи матеріальне становище позивача, матеріальний та сімейний стан платника аліментів, суд вважає, що відповідач взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення повноліття. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК (2947-14) участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат (Постанова Верховного суду України від 24.02.2016 року по цивільній справі № 6-1296цс15). Зазначений правовий висновок щодо обов`язку особи, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат, довести наявність таких додаткових витрат належними та допустимими доказами, підтверджено і в Постанові ВС від 12 березня 2020 року по справі №520/12681/17 і відповідає нормам ЦПК України. Зокрема, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Залишаючи без задоволення касаційну скаргу, Верховний Суд в справі № 520/12681/17 зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Позивачем доведено наявність і розмір додаткових витрат на лікування дитини у зв`язку з її хворобою, що потребує додаткових витрат з боку іншого з батьків у розумінні статті 185 СК України, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає частковому задоволенню в половині підтвердженої суми що становить 7350грн.00коп. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial