Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

Заявник - Кілійська міська рада звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з заявою в якій просить визнати відумерлою спадщину, яка розташована в [ADDRESS] , яка відкрилася після смерті [PERSON] , що помер [INFO] . З заяви вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , якому належало нерухоме майно, яке розташоване на території Кілійської міської ради, до складу спадщини входили права на наступний об`єкт нерухоме майно: квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] згідно довідки КП КМР «БТІ». Виконавчим комітетом Кілійської міської ради прийнято заходи щодо розшуку спадкоємців шляхом розміщення оголошення в газеті «Наше Время». За результатами розміщення даного оголошення спадкоємці не знайшлися, до виконавчого комітету Кілійської міської ради спадкоємці померлого [PERSON] не зверталися та взагалі не виявлені. В зв`язку з зазначеним, заявник просив визнати відумерлою спадщину, яка розташована в [ADDRESS] , яка відкрилася після смерті [PERSON] . Представник заявника, надав заяву, за якою просив розглянути справу за його відсутності та просив задовольнити заяву в повному обсязі. Представник заінтересованої особи, надав заяву, відповідно до якої просив розглянути справу за його відсутності та просив задовольнити заяву про визнання спадщини відумерлою в повному обсязі. На підставі вищезазначеного суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: Згідно витягу КП КМР "БТІ" № 1357 від 22.04.2022 р., інформаційного листа з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 208711587 від 12.05.2020 р., право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . З оголошення в газеті «Наше время» від 15.04.2022 року, вбачається, що виконавчий комітет Кілійської міської ради розшукує спадкоємців після смерті [PERSON] , померлої у 2006 р., що мешкав за адресою: [ADDRESS] . Як вказано в актовому записі про смерть № 62 від 14.02.2006 р., зареєстрованого Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, [PERSON] , помер [INFO] . Згідно заповіту складеного 18.08.2005 р., посвідченого державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіною С.В., [PERSON] заповідав [PERSON] належну йому на праві приватної власності квартиру, що розташована в [ADDRESS] . З копії спадкової справи № 693 року, яка була надана Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою 26.10.2022 р., вбачається, що 12 травня 2006 року з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] згідно заповіту посвідченого 18.08.2005 р. Татарбунарською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3674. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 69061490 від 28.05.2022 р. сформованої Ренійською державною нотаріальною конторою Одеської області, заповідачем є [PERSON] , номер у спадковому реєстрі 37119643 дата посвідчення 18.08.2005 р., місце посвідчення - Татарбунарська районна державна нотаріальна контора Білгород - Дністровського району Одеської області. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 69061468 від 28.05.2022 р., сформованої Ренійською державною нотаріальною конторою Одеської області, вбачається, що після смерті [PERSON] , [INFO] . Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою, була заведена спадкова справа з номером у спадковому реєстрі 39690477 та номером у нотаріуса 693. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Відповідно дост.1220ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1270 ЦК України встановлені строки прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З копії спадкової справи № 693 року, яка була надана Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою на виконання вимог ухвали суду від 13.06.2022 року, вбачається, що 12 травня 2006 року з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] згідно заповіту посвідченого 18.08.2005 р. Татарбунарською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3674. Ст. 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Відповідно до ст. 13 ч. 3 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , підстави для задоволення заяви про визнання спадщини відумерлою відсутні. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема,ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно доч. 1 ст. 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зіч. 1 ст. 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення,ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed