Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

Позивач звернувсь до суду із позовом про визнання недійсними рішення Іванковичівської сільської ради № 688-18-6 від 13 лютого 2014 року та №811-22-6 від 23 грудня 2014 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3221483301:01:019:0388 укладений між [PERSON] та [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3221483301:01:019:0388 та зобов`язати Державного реєстратора внести до Державного земельного кадастру відомості про земельні ділянки, які належали померлій [PERSON] , посилаючись на те, що він є спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] .. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,494 га, розташованої на території [ADDRESS] , проте під час оформлення своїх спадкових прав виявилося, що на місці земельної ділянки належної померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 049132-10990 від 29.12.1997 року знаходиться інша земельна ділянка з кадастровим номером 3221483301:01:019:0388. В подальшому йому стало відомо, що Іванковичіваська сільська рада рішенням № 688-18-6 від 13.02.2014 року надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на подвір`ї померлої [PERSON] громадянину [PERSON] та 23.12.2014 року прийняла рішення № 811-22-6 «про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність громадянина [PERSON] ». В подальшому громадянин [PERSON] 22.04.2016 року відчужив вказану земельну ділянку [PERSON] . Маючи намір зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Позивач в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить судові витрати відшкодувати йому за рахунок відповідачів. Представник відповідача Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просять суд справу розглядати без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Інші відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] . Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 049132-10990 від 29.12.1997 року, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,494 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої 0,25 га будівництво та обслуговування житлового будинку та 0,244 га ведення особистого підсобного господарства. За результатами розробленої ФОП [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, які розташовані за адресою: [ADDRESS] земельним кадастром винесено рішення № РВ3202005692019 та №РВ-3202005702019 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини та встановлено, що за вказаною адресою знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером 3221483301:01:019:0388. З вказаних рішень вбачається,що в публічній кадастровій карті України на місці земельної ділянки площею 0,494 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 049132-10990 від 29.12.1997 року зареєстрована земельна ділянка з кадастровим № 3221483301:01:019:0388, яка належить іншій особі. При порівнянні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, було встановлено, що земельні ділянки розміщені в одному масиві і накладаються одна на одну по координатах . Рішенням №688-18-6 від 13.02.2014 року надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки у власність [PERSON] площею 0,2694 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу в с. Іванковичі Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області та Рішенням №811-22-6 від 23.12.2014 року передано у власність [PERSON] , земельну ділянку площею 0,2694 га з кадастровим № 3221483301:01:019:0388. Згідно договору купівлі-продажу від 22.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Леончук І.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 545, [PERSON] відчужив вищевказану земельну ділянку [PERSON] . З досліджених в судовому засіданні письмових доказів, судом встановлено, що з 29 грудня 1997р. [PERSON] була власницею земельної ділянки на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №799. Починаючи з 2014 року на зазначену земельну ділянку була здійснена державна реєстрація права власності за [PERSON] , з присвоєнням кадастрового номеру 3221483301:01:019:0388. Статтею 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об"єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Згідно статтей 14, 41 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог частини другої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 125 цього Кодексу визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України). Відповідно до глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсними і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Підпунктом в) пункту 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16 квітня 2014 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 1 січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» від 5 березня 2009 року № 1066-УІ право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Беручи до уваги, що право власності на спірну земельну ділянку в першу чергу виникло у позивача, про що було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, суд вважає недопустимим порушувати його право на землю, яке виникло на законних підставах. Оскільки, державна реєстрація права власності земельної ділянки за [PERSON] було здійснена без достатньої належної перевірки щодо наявності обтяження земельної ділянки, суд вважає доцільним захистити права власності першого власника, а саме [PERSON] , який має право отримати ділянку в законному порядку. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації та припинення таких прав. Враховуючи, що рішення Іванковичівської сільської ради № 688-18-6 від 13.02.2014р. та № 811-22-6 від 23.12.2014 року щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] було прийнято відносно вже обтяженої земельної ділянки, суд вважажє що таке рішення є незаконним і таким, що підлягає скасування. Оскільки, рішення органу місцевого самоврядування , на підставі якого була здійснена державна реєстрація земельної ділянки за [PERSON] , є незаконним, відповідно скасування підлягає і державна реєстрація земельної ділянки. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів в рівних частинах, оскільки в діях кожного є вина, внаслідок чого виник даний спір.

Outcome: approved