Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

04.10.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Група Електроюа» про стягнення коштів. Позов обґрунтовуються тим, що 10.05.2019 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу обладнання № 16-09-2020-23/1. Згідно з п. 1 Специфікації № 1 до Договору Покупець прийняв у власність та оплатив наступне обладнання: станцію заряджання електромобілів змінного струму № 1178, модель eUA-3, вартістю 4 000 доларів США та станцію заряджання електромобілів змінного струму № 0444, модель eUA-3, вартістю 4 000 доларів США. Загальна ціна обладнання згідно умов договору купівлі-продажу становила 210 000 грн., що на дату укладання договору є еквівалентом 8 000 доларів США. Згідно з п. 3.3. Договору право власності на обладнання перейшло до позивача 10.05.2019 року. В цей же день, між сторонами щодо зазначеного вище обладнання було укладено договір оренди обладнання з обов`язковим викупом № 16-09-2020-23/2. Загальна вартість об`єктів оренди становить 210 000 грн., що на дату укладання договору у перерахунку до долара США становить 8 000 доларів США. Пунктом 3.1. Договору визначено, що термін оренди складає 1 рік з моменту прийняття Об`єкту оренди, а саме до 10.05.2021 року. 10.05.2019 року між позивачем та відповідачем було підписано Специфікацію № 1 про передачу Об`єктів оренди. Відповідно до п. 4.1. Договору розмір орендної плати за весь Об`єкт, що орендується, у цілому складає 2,71% в місяць від суми, яка вказана п. 1.1.1. даного Договору. За весь період дії Договору оренди відповідач не здійснив жодної виплати позивачу за користування об`єктами оренди, термін виплати яких настав у вересні 2020 року, з огляду на те, що 03.07.2020 року позивач звернувся із письмовим повідомленням про дострокове розірвання договору оренди, в якому зазначив, що бажає припинити дію договору оренди та просив здійснити достроковий викуп об`єктів оренди. Однак жодної відповіді на письмове повідомлення відповідач не надав, а під час телефонної розмови представник повідомив, що на даний час фінансової можливості виконати умови Договору немає. Згідно з положеннями п. 5.4. Договору у разі дострокового розірвання дії договору відповідач зобов`язується до кінцевої дати його дії, зазначеної в повідомленні, повністю виконати перед позивачем свої зобов`язання по викупу об`єкта оренди або поверненню об`єкта оренди орендодавцю. На сьогоднішній день зобов`язання відповідача, як по викупу майна, так і по сплаті орендної плати, не виконано. Отже, починаючи із 01.09.2020 року (60 днів з моменту з дати письмового повідомлення відповідача) Договір оренди достроково припинив свою дію, відповідно у відповідача виник обов`язок до здійснення обов`язкового викупу зарядних пристроїв (станцій) для електромобілів № 1178 модель eUA-3 та № 0444 модель eUA-3, загальною вартістю 8 000 доларів США. Відповідачем були порушені умови укладеного між сторонами договору оренди щодо сплати орендної плати та умови договору щодо обов`язкового викупу орендованого майна, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем за наступний період: 11.05.2019 року - 01.09.2020 року, що становить (210 000?2,71 %) = 5691 грн. за місяць оренди. За 16 днів травня 2019 року розмір орендної плати становить: 5 691/31 х 21 = 3 855,19 грн. За 1 день вересня 2020 року розмір орендної плати становить 5 691/30 х 1= 189,70 грн. Отже, загальний розмір заборгованості по сплаті орендної плати за Договором оренди становить: 5 691 х 15 + 3 855,19 +189,70 = 89 409,89 грн. Враховуючи викладене, позивач стягнути з відповідача 476 464 грн., з яких: 238 385,29 грн. - сума заборгованості по дату подання позову по оплаті суми викупу об`єкту (210 000 грн.), інфляційні втрати (21 952,91 грн.), 3 % річних (6 432,38 грн.); 101 495,04 грн. - сума заборгованості по дату подання позову по орендних платежах (89 409,69) грн., інфляційні втрати (9 346,70 грн.), 3 % річних (2 738,65 грн.); 136 584 грн. - неустойка у розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди у період після розірвання договору 02.09.2020 року до дати подання позову, а також судові витрати. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.10.2021 року відкрито спрощене позовне провадження та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.09.2022 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явився, в матеріалах справи міститься заява, подана до суду 06.10.2022 року, в якій представник просить розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Сторона відповідача у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в порядку, передбаченому процесуальним законом. Відзив та будь-яких інших документів не подано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, згідно з п. 1 ч. 2 підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Судом встановлено, що 10.05.2019 між ТОВ «Група Електроюа» та [PERSON] укладено Договір № 16-09-2020-23/1 купівлі-продажу Обладнання (а.с. 14-17). Згідно Специфікації № 1, що є Додатком № 1 до даного Договору, Продавець передав у власність Покупцю, а Покупець прийняв у власність та оплатив Обладнання - зарядні пристрої (станції) для електромобілів: № 1178, модель eUA-3, вартість 4 000 доларів США; № 0444, модель eUA-3 (а.с. 18). Вказане також підтверджується актом прийому-передачі (а.с. 19). З урахуванням п. 3.3. Договору право власності на обладнання перейшло до позивача 10.05.2019 року. За правилами ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України). 10.05.2019 року між сторонами також було укладено Договір № 16-09-2020-23/2 оренди обладнання з обов`язковим викупом, за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування з зобов`язанням обов`язкового викупу наступне майно (обладнання): зарядні пристрої (станції) для електромобілів з характеристиками, визначеними у Специфікації, що є додатком до даного Договору у кількості 2 одиниці, а саме зарядні станції: № 1178, модель eUA-3, вартість 4 000 доларів США; № 0444, модель eUA-3, вартість 4 000 доларів США (а.с. 20-23, 24). Загальна вартість Об`єктів оренди становить 210 000 грн., що на дату укладання цього Договору становить 8 000 доларів США, згідно з офіційним курсом НБУ, що склався на дату підписання Договору (п. 1.1.1. Договору). Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Пунктом 3.1. Договору визначено, що термін оренди складає 2 роки з моменту прийняття Об`єкту оренди, а саме до 10.05.2021 року. За п. 4 Договору розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, у цілому складає 2,71 % в місяць від суми, яка вказана п. 1.1.1. даного Договору. Тобто, розмір орендної плати за вказаним договором складає 216,80 доларів США на місяць (2,71 % від вартості обладнання, яке становить 8 000 доларів США), який повинен сплачуватися в гривні згідно з курсом Національного банку України на день виплати коштів. Крім того, відповідно до п. 8.1. Договору Орендар зобов`язується викупити об`єкт оренди в кінці строку дії цього Договору, або достроково в будь-який час на вимогу Орендодавця, за умови письмового повідомлення Орендодавцем Орендаря на поштову адресу, або подання особисто, під розпис про вручення повідомлення, уповноваженій особі (працівнику) Орендаря за реквізитами визначеними у цьому договорі не пізніше ніж за 2 місяці до дати обов`язкового викупу. Право власності на майно, що є Об`єктом оренди, у такому разі переходить до Орендаря після сплати останнім Орендодавцю повної суми орендної плати, нарахованої відповідно до умов цього Договору, та всієї суми обов`язкового викупного платежу в гривні, еквівалентної 8 000 доларів США, за офіційним курсом НБУ на день повернення коштів. Разом з тим, в позовні заяві позивач зазначає, що відповідачем були порушені умови укладеного між сторонами договору оренди щодо сплати орендної плати та умови договору щодо обов`язкового викупу орендованого майна, що стороною відповідача жодним чином не спростовано. За положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач, не виконуючи вимоги умови договору в частині своєчасної та повної сплати орендної плати, порушив вимоги ст. 530 ЦК України, а згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, ст. 625 ЦК України чітко визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За доводами позивача термін виплати за користування об`єктами оренди настав у вересні 2020 року, з огляду на звернення 03.07.2020 року із письмовим повідомленням про дострокове розірвання договору оренди, в якому позивач просив достроково розірвати договір та викупити в нього орендований об`єкт, яке було отримане відповідачем, що підтверджується відповідною відміткою на заяві. Відповідно до п. 5.3. Договору Орендодавець має право достроково розірвати цей договір шляхом письмового повідомлення Орендаря за 60 календарних днів до дати розірвання. У разі дострокового розірвання дії договору, Орендар зобов`язується до кінцевої дати його дії, зазначеної в повідомленні, повністю виконати перед Орендодавцем свої зобов`язання по викупу об`єкта оренди або поверненню об`єкта оренди Орендодавцю (п. 5.4. Договору). При цьому, згідно п. 10.4. дострокове розірвання Договору можливе лише за письмовою згодою Сторін, якщо інше не встановлено Договором або законодавством України. Так, позивач зазначає, що, починаючи із 01.09.2020 року (60 днів з моменту з дати письмового повідомлення відповідача), договір оренди достроково припинив свою дію. Разом з тим, питання щодо розірвання договору найму на вимогу наймодавця регулюється ст. 783 ЦК України, яка визначає перелік підстав, за яких наймодавець має право вимагати розірвання договору найму. Однак визначених цією статтею підстав для розірвання договору між сторонами не вбачається. В інших же випадках договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ст. 651 ЦК України). Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач не звертався до суду з вимогою про розірвання договору у зв`язку з істотними порушеннями зі сторони відповідача умов такого договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач помилково вважає укладений між сторонами 1.05.2019 року договір № 16-09-2020-23/2 оренди обладнання з обов`язковим викупом розірваним з 01.09.2020 року. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Дійсно, виходячи зі змісту укладеного Договору, а саме п. 8.1. орендар зобов`язаний викупити об`єкт оренди достроково незалежно від розірвання цього Договору. Однак, у який саме термін, ні в договорі, ні у згаданій вище заяві від 03.07.2020 року, яка між тим стосується договору № 20-05-2019-3/2, не вказано. Оскільки відповідачем вимоги укладеного між сторонам 10.05.2019 року договору № 16-09-2020-23/2 оренди обладнання з обов`язковим викупом не виконано, зокрема, орендну плату не сплачено та в порушення вимог п. 8.1. договору об`єкт оренди в кінці строку дії договору не викуплено, що відповідачем не заперечується, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. За висновком Верховного Суду викладеного в постанові від 27.05.2019 року (справа № 910/20107/17), суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи, при цьому, за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Розрахунок позивача в частині заборгованості по орендній платі містить арифметичні помилки та є невірним. Тому суд наводить свій розрахунок в межах визначеного позивачем періоду: 216,80 доларів США (місячний платіж) х 16 (кількість місяців прострочення - з травня 2019 року по серпень 2020 року включно) = 3468,80 доларів США; 3468,80 х 26,24 = 91 021,31 грн. Таким чином, з урахуванням ч. 1 ст. 13 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає сума обов`язкового викупного платежу в визначеному позивачем розмірі 210 000 грн. (еквівалент 8 000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на дату укладення договору) та заборгованість по орендним платежам у розмірі 91 021,31 грн. (еквівалент 3468,80 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на дату укладення договору). Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних суд приходить до наступного. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так як відповідач прострочив виконання зобов`язання по сплаті платежів з орендної плати, а також суми обов`язкового викупного платежу, то вимога позивача про стягнення з ТОВ «Група Електроюа» 3% річних є правомірною. Так, три проценти річних розраховуються з урахуванням боргу помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання. При обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі, а не її еквівалент у національній валюті України, такого висновку дійшла Велика палата Верховного суду в постанові від 16.01.2019 року (справа № 373/2054/16-ц). Отже, стягненню з відповідача підлягають три проценти річних за розрахунком, визначеним позивачем у позовній заяві, однак з урахуванням того, що фактично прострочення зобов`язання у визначеному вище розмірі відбулося відповідачем після закінчення терміну оренди (10.05.2021 року), тому нарахування 3% річних на вказану суму правомірним є з 11.05.2021 року по дату подання позову - 04.10.2021 року: 8 000 х 3 / 100 / 365 / х 146 = 96 доларів США, що за офіційним курсом станом на 10.05.2019 року складає 2519,04 грн. - за прострочення сплати орендних платежів в загальній сумі; 3468,80 х 3 / 100 / 365 / х 251 = 71,56 доларів США що за офіційним курсом станом на 20.01.2020 року складає 1877,73 грн. - за прострочення оплати суми викупу. В частині стягнення інфляційних втрат суд вважає, що така вимога задоволенню не підлягає. Так, згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Таким чином, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 07.07.2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження N 14-727цс19). Також суд відмовляє позивачу у стягненні нарахованої ним неустойки у розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди у період після розірвання договору 02.09.2020 року до дати подання позову на підставі ст. 785 ЦК України, оскільки з урахування висновків суду відсутні підстави для застосування вказаної норми, а, отже, і правомірність стягнення. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову в сумі 305 418,08 грн., на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 3054,18 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial