Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

20.07.2022 представник позивача - [PERSON] - [PERSON] звернувся до Радехівського районного суду Львівської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . На момент смерті [INFO] [PERSON] була власником трьох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Радехівської міської ради (колишня Станинська сільська рада Радехівського району Львівської області) на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія II-ЛВ № 076008 від 28.12.2999 року, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,1066 га; загальною площею 0,7931 га; загальною площею 2,0621 га. Крім цього, на момент смерті [INFO] [PERSON] , останній також був власником трьох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Радехівської міської ради на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №076007 від 28.12.1999, а саме: земельна ділянка загальною площею 0,1071 га; земельна ділянка загальною площею 1,3935 га, земельна ділянка загальною площею 0,7919 га. Крім того, [PERSON] на момент своєї смерті був власником житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 56,7 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на будівлі від 14.05.2013, а також довідкою-характеристикою від 14.05.2013 №2011. На момент смерті [INFO] [PERSON] до дня смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . Разом із померлою були зареєстровані: [PERSON] чоловік [INFO] , [PERSON] син [INFO] ; [PERSON] син [INFO] ; [PERSON] , дочка, [INFO] ; [PERSON] внук [INFO] . Від імені [PERSON] заповіт не посвідчувався. [PERSON] до дня смерті [INFO] дійсно був зареєстрований по [ADDRESS] . Разом з померлим були зареєстровані: [PERSON] син [INFO] ; [PERSON] син [INFO] ; [PERSON] , дочка, [INFO] ; [PERSON] внук [INFO] . Померлим [PERSON] заповіт не посвідчувався. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] незважаючи на реєстрацію в [ADDRESS] вже більше 20 років не проживають у вказаному будинку. На момент смерті [PERSON] , [INFO] , так і на момент смерті [PERSON] [INFO] із батьками постійно проживав та постійно був зареєстрований до сьогоднішнього дня [PERSON] - позивач по справі, який постійно утримує та доглядає за спадковим майном, сплачує усі необхідні комунальні платежі, періодично проживає у батьківському будинку, що свідчить про прийняття спадщини. На сьогоднішній день позивач не отримав свідоцтва про право на спадщину в установленому законом порядку, у зв`язку із відсутністю в останнього усіх необхідних документів передбачених законодавством України, необхідними для підтвердження права власності на спадкове майно за померлими. Просить суд визнати за [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4623985700:04:000:0605 загальною площею 0,1066 га., земельну ділянку кадастровий номер 4623985700:04:000:0152 загальною площею 0,7931 га., земельну ділянку кадастровий номер 4623985700:04:000:0008 загальною площею 2,0621 га. в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , що належали спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ - ЛВ № 076008, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 28.12.1999 року за № 3981. Визнати за [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4623985700:04:000:0606 загальною площею 0,1071 га., земельну ділянку кадастровий номер 4623985700:04:000:0007 загальною площею 1,3935 га., земельну ділянку кадастровий номер 4623985700:04:000:0151 загальною площею 0,7919 га. в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , що належали спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ - ЛВ № 076007, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 28.12.1999 року за № 3980. Визнати за [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 56,7 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , що належав спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 08.12.1987 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2022 вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П. 25.07.2022 матеріали позовної заяви залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 28.07.2022 представником позивача були надані додаткові затребувані матеріали на виконання ухвали суду про залишення без руху від 25.07.2022. 01.08.2022 у відповідності до ч.6 ст. 187 ЦПК України зроблено запит щодо встановлення місця проживання відповідачів. Ухвалою судді від 18.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. (Суддя Патинок О.П. з 22.08.2022 по 02.10.2022 перебувала у щорічній основній відпустці. Суддя Патинок О.П. з 05.10.2022 по 14.10.2022 перебувала на лікарняному). 06.10.2022, 12.10.2022 та 24.10.2022 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та наполягають на їх задоволенні у зв`язку із визнанням позову відповідачами просить ухвалити рішення в підготовчому засіданні. (а.с.99). 30.08.2022 від відповідача [PERSON] на поштову адресу суду надійшло клопотання про визнання позовних вимог у справі, де вказано, що ще за життя батьки повідомили, що все їхнє майно залишається наймолодшому сину [PERSON] [PERSON] не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Просить слухання справи проводити за його відсутності (а.с.83). 30.08.2022 від відповідача [PERSON] на поштову адресу суду надійшло клопотання про визнання позовних вимог у справі, де вказано, що ще за життя батьки повідомили, що все їхнє майно залишається наймолодшому сину [PERSON] [PERSON] не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Просить слухання справи проводити за її відсутності (а.с.79). Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.10.2003 [PERSON] померла [INFO] (а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.06.2012 [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). Як видно із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.03.1984 р.н. [PERSON] народився [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01.03.1973 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 01.03.1973 (а.с.10). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Радехівської міської ради від 05.04.2021 №384 [PERSON] до дня смерті [INFO] дійсно була зареєстрована по [ADDRESS] . Разом з померлою були зареєстровані: [PERSON] , чоловік [INFO] ; [PERSON] , син, [INFO] ; [PERSON] , син, [INFO] ; [PERSON] , дочка, [INFO] ; [PERSON] , внук, [INFO] . За даними старости сіл Павлів, Станин Радехівської міської ради від імені померлого, [PERSON] , заповіт не посвідчувався (а.с.49). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Радехівської міської ради від 05.04.2021№ 383 [PERSON] до дня смерті [INFO] дійсно була зареєстрована по [ADDRESS] . Разом з померлою були зареєстровані: [PERSON] , чоловік [INFO] , [PERSON] , син, [INFO] ; [PERSON] , син, [INFO] ; [PERSON] , дочка, [INFO] ; [PERSON] , внук, [INFO] . За даними старости сіл Павлів, Станин Радехівської міської ради від імені померлого, [PERSON] , заповіт не посвідчувався (а.с.50). Відповідно до Довідки в.о. директора КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» [PERSON] в Червоноградському міжміському БТІ житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 08.12.1987, виданого виконкомом Павлівської сільської ради, Згідно рішення Радехівського райвиконкому від 19.11.1987 №289 (а.с.45,48). Згідно Довідки - характеристики від 14.05.2013 в.о. директора КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 56,7 м.кв (а.с.46). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії II - ЛВ № 076008, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 28.12.1999 року за № 3981, [PERSON] , яка померла [INFO] , на праві приватної власності належали земельні ділянки: загальною площею 0,1066 га., загальною площею 0,7931 га., земельну ділянку загальною площею 2,0621 га (а.с.12). Як видно із Державного акту на право приватної власності на землю серії II - ЛВ № 076007, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 28.12.1999 за № 3980, [PERSON] , на праві власності належали земельні ділянки загальною площею 0,1071 га, загальною площею 1,3935 га., земельну ділянку загальною площею 0,7919 га (а.с.28). Відповідно до Витягу із Спадкового реєстру №69432817 від 11.07.2022, після смерті [PERSON] у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.52). Згідно Витягу із Спадкового реєстру №69432840 від 11.07.2022, після смерті [PERSON] у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.53). Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.07.2022 ВИХ№13/02-31, виданої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу О.М. Лозинської, [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] відмовлено через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та наявної інших спадкоємців (а.с.70-71). Пленумом Верховного Суду України у п. 24 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» висловлена правова позиція, згідно з якою, ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з визнанням його відповідачем можливе у разі, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд вважає, що на час смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року). Дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Згідно правового висновку викладеного у постанові ВС від 25.03.2020 р. у справі № 305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Таким чином, оцінюючи безпосередньо досліджені та надані позивачем докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] на час смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , проживав із спадкодавцем на час смерті, здійснював догляд за спадковим майном та фактично вступив в управління та володіння таким. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК). Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Таким чином, оцінюючи безпосередньо досліджені та надані позивачем докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] на час смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] був зареєстрованим та проживав з ним, здійснював догляд за спадковим майном, тому за таких обставин спадщину прийняв. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Органи місцевого самоврядування, відповідно до ст.144 Конституції, в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Державний акт про право приватної власності на землю є актом, що засвідчує набуття права власності, яке виникло на підставі рішення уповноваженого органу влади чи місцевого самоврядування. Така позиція суду також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-57цс13 від 19 червня 2013 року, де зазначено, що частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України). Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Судом встановлено, що спадщина померлих [PERSON] та [PERSON] , крім іншого, складається, зокрема, із спірних земельних ділянок, загальною площею 2,9618 га, та площею 2,2926 га, які розташовані на території Станинської сільської ради. Спадкоємець [PERSON] після смерті мами - [PERSON] та батька [PERSON] спадщину прийняв, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, та постійного проживання з спадкоємцями на час їх смерті, інших відомостей про прийняття спадщини спадкоємцями першої черги, судом не встановлено. Водночас відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] визнали, вказавши, що фактично спадщини не прийняли та не заперечують щодо задоволення позову. Крім того, судом встановлено, що спадщина померлого [PERSON] , складається також із житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 56,7 кв.м., який належав померлому [PERSON] та зареєстрований в Червоноградському міжміському БТІ на праві власності за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності від 08.12.1987, виданого виконкомом Павлівської сільської ради, тому суд дійшов висновку, що єдиним спадкоємцем належного [PERSON] житлового будинку є його син - позивач [PERSON] , водночас визнання відповідачами позову (іншими спадкоємцями) не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, оскільки з наявних у суду матеріалів справи інших спадкоємців, які згідно ст. 1241 ЦК України мають право на спадкування немає. Згідно із вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити судові витрати на стороні позивача. На підставі ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved