Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

08.11.2022р. заявниця [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] строком на 6 місяців із встановленням таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника як: заборона [PERSON] перебувати за місцем проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборона [PERSON] наближатись на відстань менше ніж 200 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборона [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; заборона [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заяву обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого народився син [PERSON] , [INFO] . 11 травня 2021 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 30.06.2021р. органом опіки і піклування визначено графік побачень батька з дитиною, а рішенням суду від 26.05.2022р. визначено місце проживання дитини разом із матір`ю. [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство щодо [PERSON] . Зокрема, 10.12.2021р. постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] , після чого протиправних дій не припинив, продовжує систематично переслідувати заявницю та вчиняти щодо неї насильство психологічного характеру. Зокрема, 25.09.2022р. [PERSON] зустрів заявницю з сином на вулиці, коли вони були на прогулянці, та почав вчиняти щодо них домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, зокрема висловлювався до заявниці образливими словами та нецензурною лайкою, погрожував забрати від неї сина, шарпав за руки і одяг дитину, намагаючись притягнути до себе. Таким чином, домашнє насильство з боку [PERSON] щодо [PERSON] носить системний характер, кривдник не припиняє своєї протиправної поведінки, що викликає у заявниці побоювання за безпеку, життя і здоров`я її та її сина. Ухвалою судді від 08.11.2022р. відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд 10.11.2022р. на 13 год. 30 хв. та за клопотанням [PERSON] оголошено перерву до 11.11.2022р. до 12 год. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав із викладених у ній підстав. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що ніякого насильства щодо заявниці не вчиняє. Натомість, вона ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування про встановлення йому графіку побачень із сином. 25.09.2022р. він справді зустрів заявницю з сином на вулиці, коли вони були на прогулянці, дитина також його побачила, він лише хотів привітатись та поспілкуватись із сином, проти чого [PERSON] категорично заперечувала та провокувала конфлікт, він ніякого насильства щодо неї не вчиняв. Ці обставини зафіксовані на відеозаписі, який він долучив до матеріалів справи. Він намагається належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, займається вихованням сина, піклується про стан здоров`я дитини, в грудні 2021 року брав участь у його лікуванні. Натомість [PERSON] чинить йому перешкоди в спілкуванні з дитиною, безпідставно звинувачуючи його у вчиненні насильства щодо неї та дитини. Суд, заслухавши пояснення представника заявника та заінтересованої особи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 травня 2021 року. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19 квітня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №841. За заявою [PERSON] органом опіки та піклування встановлено графік побачень батька [PERSON] із малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , зокрема щовівторка з 17 год. до 19 год. 30 хв., щосереди з 17 год. до 19 год. 30 хв., у 2 - 4 суботу місяця з 16 год. до 20 год. та у 1 - 3 неділю місяця з 16 год. до 20 год. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2021 року, ухваленим у цивільній справі №607/5403/21, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 29 березня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.02.2022р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. З зазначеної постанови вбачається, що Громадянин [PERSON] 10 грудня 2021 року перебуваючи у приміщенні медичного центру «Клініка професора Стефана Хміля», що по вул. Стадникової, 9 у м. Тернопіль, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини [PERSON] , в ході якого висловлювався в її сторону образливими словами, принижував її честь та гідність, висловлював погрози, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2022р., ухваленим у цивільній справі №607/10255/21, визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . 25.09.2022р. [PERSON] звернулася до начальника Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області з заявою, в якій повідомила, що цього дня близько 12 год. 30 хв. вийшла на прогулянку зі своїм сином [PERSON] та по дорозі до парку їх зустрів [PERSON] , почав знімати відео, шарпав дитину за руки і ноги, син відвертався від нього, до батька на руки не хотів іти. [PERSON] це робив з метою забрати дитину від неї. За результатами перевірки цієї заяви [PERSON] повідомлено, що за її наслідками складено довідку, оскільки кримінальне правопорушення в даному випадку відсутнє. Згідно з довідкою старшого інспектора СЮП ВППП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області У.Луцко перевірка за повідомленням громадян [PERSON] , [PERSON] про те, що колишній чоловік [PERSON] хоче забрати спільного сина [PERSON] , вважається завершеною. В матеріалах цієї перевірки наявна також копія рапорту про повідомлення від [PERSON] від 25.09.2022р. про те, що [PERSON] має намір забрати спільну дитину в її родички, а також пояснення [PERSON] від 30.09.2022р., в яких вона повідомила, що 25.09.2022р. близько 12 год. 30 хв. вийшла на прогулянку з [PERSON] та її сином [PERSON] . Дійшовши до автовокзалу, зустріли колишнього чоловіка [PERSON] [PERSON] , який почав шарпати дитину за руки і ноги, син відвертався від нього, до батька на руки не хотів іти. [PERSON] звинувачував [PERSON] , що вона не дозволяє йому бачитись із дитиною. Згідно з рішенням суду місце проживання дитини визначене з матір`ю. Графіку побачень [PERSON] не дотримується. Конфлікт 25.09.2022р. завершився, коли вона викликала поліцію. У письмових поясненнях [PERSON] від 25.09.2022р. викладені обставини, аналогічні тим, що описані в її заяві від 25.09.2022р. У судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні, конфліктні відносини, що стверджується долученими відповідачем копіями численних заяв до Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області, Тернопільської міської ради з приводу створення матір`ю [PERSON] перешкод у вихованні сина [PERSON] та відповідей на них. Із наданого відповідачем відеозапису, який відображає обставини подій 25.09.2022р., встановлено, що на відео зафіксовано, як [PERSON] , побачивши на вулиці його сина, мав намір із ним привітатись та заговорити до нього. Також [PERSON] хотів торкнутись дитини, чого [PERSON] намагалась уникнути, забирала дитину, зазначаючи що дитина не хоче його бачити. При цьому [PERSON] не висловлювався до заявниці ні образливими словами, ні нецензурною лайкою, не погрожував, не шарпав дитину, не намагався притягнути до себе, а лише пропонував сину піти до нього на руки, не наполягаючи на цьому. Відповідно пункту третього частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. За пунктом дев`ятим частини першої ст.\~1\~цього ж\~Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом першим частини першої ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. В силу вимог частини другої ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши докази надані суду, суд вважає, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису не підлягає до задоволення. Так, у заяві зазначено, що систематичне насильство полягає в тому, що, будучи притягнутим до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, [PERSON] продовжує вчиняти насильство щодо [PERSON] , зокрема 25.09.2022р. [PERSON] зустрів заявницю з сином на вулиці, коли вони були на прогулянці, та почав вчиняти щодо них домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, зокрема висловлювався до заявниці образливими словами та нецензурною лайкою, погрожував забрати від неї сина, шарпав за руки і одяг дитину, намагаючись притягнути до себе. Таким чином, домашнє насильство з боку [PERSON] щодо [PERSON] носить системний характер, кривдник не припиняє своєї протиправної поведінки, що викликає у заявниці побоювання за безпеку, життя і здоров`я її та її сина. Однак зазначені обставини у судовому засіданні свого підтвердження не знайшли. Так, у своїй заяві від 25.09.2022р. [PERSON] зазначила, що цього дня близько 12 год. 30 хв. вийшла на прогулянку зі своїм сином [PERSON] та по дорозі до парку їх зустрів [PERSON] , почав знімати відео, шарпав дитину за руки і ноги, син відвертався від нього, до батька на руки не хотів іти. [PERSON] це робив з метою забрати дитину від неї. Аналогічним є її пояснення від 25.09.2022р. У поясненні [PERSON] від 30.09.2022р. вона повідомила, що 25.09.2022р. близько 12 год. 30 хв. вийшла на прогулянку з [PERSON] та її сином [PERSON] . Дійшовши до автовокзалу, зустріли колишнього чоловіка [PERSON] [PERSON] , який почав шарпати дитину за руки і ноги, син відвертався від нього, до батька на руки не хотів іти. З безпосередньо дослідженого відеозапису, який відображає обставини подій 25.09.2022р., встановлено, що на відео зафіксовано, як [PERSON] , побачивши на вулиці його сина, мав намір із ним привітатись та заговорити до нього. Також [PERSON] хотів торкнутись дитини, чого [PERSON] намагалась уникнути, забирала дитину, зазначаючи що дитина не хоче його бачити. При цьому [PERSON] не висловлювався до заявниці ні образливими словами, ні нецензурною лайкою, не погрожував, не шарпав дитину, не намагався притягнути до себе, а лише пропонував сину піти до нього на руки, не наполягаючи на цьому. Вже після того як між [PERSON] та [PERSON] відбувся конфлікт, з його рух випав (чи був вибитий телефон), він підвищив голос та висловлював незадоволення з приводу того, що йому створюються перешкоди в спілкуванні з дитиною, проте ні психологічного, ні фізичного насильства щодо [PERSON] не вчиняв. Суд вважає, що посилання представника заявника на те, що факт насильства підтверджений також показаннями [PERSON] , не заслуговують на увагу, оскільки в її поясненнях про обставини такого насильства не йдеться, більше того вона була поряд із [PERSON] 25.09.2022р. під час подій, які зафіксовані на відеозаписі, детальний зміст якого викладено вище. Також заявницею та її представником не наведено жодних доказів про те, що [PERSON] безпідставно наближається до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; розшукує її особисто чи через третіх осіб, переслідує її та в будь-який спосіб чи погрожує їй шляхом листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактує з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. На пропозицію надати конкретні дані про випадки такої поведінки [PERSON] ні доказів, ні будь-яких конкретних відомостей з цього приводу не надано. Як зазначив [PERSON] та підтвердив долученими відеозаписами, у дні та години, встановлені органом опіки і піклування , від під`їжджає до помешкання [PERSON] , телефонує їй та підходить до будинку, щоб зустрітись із сином. Ніяких протиправних дій щодо [PERSON] він не вчиняє. Наведені обставин свідчать про наявність спору між [PERSON] та [PERSON] з приводу сімейних правовідносин, зокрема щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, а не про вчинення [PERSON] психологічного чи фізичного насильства щодо [PERSON] . З цих підстав заява [PERSON] про видачу обмежувального припису до задоволення не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed