Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

[PERSON] у лютому 2020 року звернулася до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , треті особи які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача- [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т., приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Шкляр М.М. про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В обгрунтування заявлених вимог вказала, що вона є власником земельної ділянки площею 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою с.Поляниця Івано-Франківської області, кадастровий номер 2611092001:22:002:1657, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1197268826110, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04.06.2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Питлюком В.І., за реєстром №1144 та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІФ №058509, виданим Поляницькою сільською радою Яремчанської міської ради 15.06.2004 року. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до ЄРДР за №12017090000000496 від 12.09.2017 року на підставі заяви позивача було з`ясовано, що невстановленими слідством особами було змінено кадастровий номер належної позивачу земельної ділянки з 2611092001:22:002:1657 на 2611092001:22:002:0161, і вказана ділянка була відчужена від імені позивача не уповноваженими особами за підробленими паспортом та довіреністю на підставі договору купівлі-продажу двічі і на момент звернення до суду належить на праві приватної власності по Ѕ частині відповідачам у справі [PERSON] та [PERSON] . При цьому позивач будь-яких довіреностей на розпорядження земельною ділянкою не видавала, жодних правочинів щодо її відчуження на користь третіх осіб не укладала. Так, 22.02.2017 року невстановленою особою від імені [PERSON] була видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л,Т., за реєстром №690 на розпорядження належними позивачу земельними ділянками. Після цього, 17.03.2017 року спірна земельна ділянка була відчужена від імені позивача за довіреністю на ім`я [PERSON] на користь [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т., за реєстром №988. 08.11.2018 року вказана ділянка була відчужена [PERSON] на користь відповідачів згідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Шкляр М.М., за реєстром №25909. Разом з тим у позивача надалі перебувають оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Реєстрація права власності на спірну земельну ділянку за позивачем підтверджується Витягом з державного земельного кадастру від 14.03.2017 року за №НВ-2602377752017 у якому зазначено власником ділянки [PERSON] , її паспортні дані, в також вказано, що підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу від 04.06.2004 року за №1144 та державний акт від 15.06.2004 року серії ІФ №058509. Зазначені дані повністю співпадають з даними позивача та правовстановлюючими документами на земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:002:1657. Зазначене свідчить про те, що земельна ділянка зі зміненим кадастровим номером 2611092001:22:002:0161 та земельна ділянка, яку набула у власність позивач із кадастровим номером 2611092001:22:002:1657 є однією і тією ж ділянкою, і за договором купівлі-продажу від 17.03.2017 року була незаконно відчужена саме зазначена належна позивачу земельна ділянка. Будь-яких коштів за відчуження земельної ділянки вона не отримувала, оскільки не здійснювала жодних правочинів щодо розпорядження нею. У договорі купівлі-продажу також наявне підтвердження, що земельна ділянка є її особистою власністю і в шлюбі продавець не перебуває, що не відповідає дійсності та вказує на те, що нотаріусу як під час посвідчення довіреності, так і договору купівлі-продажу земельної ділянки не був пред`явлений паспорт позивача. Висновком експерта Івано-Франківського НДЕКЦ від 27.02.2018 року №1.1-38/18 проведеним в рамках кримінального провадження підтверджується, що підпис та рукописний напис у графі «Підпис довірителя» у довіреності від імені позивача на ім`я [PERSON] від 22.02.2017 року, посвідченій приватним нотаріусом Квочак Л.Т. виконано не позивачем, а іншою особою. Вказане свідчить про те, що спірна ділянка вибула з власності позивача проти її волі, а подальше набуття права власності на цю ділянку відповідачами є неправомірним та незаконним. Постановою слідчого від 12.01.23019 року земельна ділянка із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні №12017090000000496 від 12.09.2017 року, а відповідно до ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 15.01.2019 року на цю ділянку накладено арешт. Із врахуванням вищенаведеного, відповідно до вимог ст.ст.330,388 ЦК України, позивач як власник земельної ділянки має право на її витребування у відповідачів як добросовісних набувачів, а тому просить заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, витребувати з незаконного володіння [PERSON] , [PERSON] на її користь земельну ділянку площею 0,25 га для для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою с.Поляниця Івано-Франківської області, кадастровий номер 2611092001:22:002:0161 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 17.03.2017 року №3431889, прийняте приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т. та рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 08.11.2018 року №43943112, прийняте приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Шкляр М.М. і стягнути на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 10510,00 грн. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 11.02.2020 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 10.03.2020 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Тарали О.М. надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що 08.11.2018 року відповідачі спільно придбали у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 2611092001:22:002:0161, площею 0,2500 га, розташовану в с. Поляниця. Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Шкляр М.М. та зареєстрований у реєстрі за №25909. Продаж земельної ділянки було вчинено за ціною 95000,00 грн. визначеною відповідно до звіту про експертну грошову оцінку суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 07.11.2018 року, яка була сплачена продавцю у повному обсязі. У день посвідчення договору нотаріус перевіряла право власності [PERSON] на земельну ділянку у відповідних реєстрах та не встановила незаконності володіння, посвідчила договір купівлі-продажу та зареєструвала право власності на земельну ділянку за відповідачами, які при укладенні зазначеного договору діяли добросовісно, маючи реальний намір придбати земельну дулівку. В подальшому відповідачі мали намір розпочати будівництво на придбаній ділянці, проте дізнались, що 12.01.2019 року вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №12017090000000496 від 12.09.2017 року, а 15.01.2019 року на земельну ділянку ухвалою слідчого судді накладено арешт. У долученому позивачем витягу з ЄРДР відсутня інформація про те, що предметом кримінального правопорушення є належна відповідачам земельна ділянка, також з фабули не вбачається і того, що з володіння позивача вибула земельна ділянка із кадастровим номером 2611092001:22:002:1657 чи того, що кадастровий номер земельної ділянки було змінено на 2611092001:22:002:0161. Позивач стверджує, що їй було відомо про те, що 22.02.2017 року від її імені була посвідчена довіреність на ім`я [PERSON] на розпорядження земельними ділянками, хоча вона її не підписувала, проте будучи обізнаною про наявність вказаної довіреності позивач не вчиняла ніяких дій по її скасуванню. Також позивач не вчиняла жодних дій по збереженню власного майна, а саме: не зверталася до суду із заявою про заборону вчинення реєстраційних дій та не подавала відповідної заяви державному реєстратору. При зверненні до слідчого управління ГУНП в Івано-Франківській області позивач також не заявляла про шахрайські дії відносно її земельної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:002:1657 чи кадастровим номером 2611092001:22:002:0161. Також позивач замовчує той факт, що вона зверталась у Міністерство юстиції України зі скаргою на рішення державних реєстраторів і наказом №3289/5 від 24.10.207 року її скарга була задоволена, а тому зважаючи на те, що рішення про реєстрацію права власності відповідачів на спірну ділянку не скасовані можливо припустити, що Міністерство юстиції не задовольнило скаргу [PERSON] в цій частині. Також незрозуміло чому позивач, знаючи про шахрайські дії зі спірною ділянкою ще у 2017 році, не витребовувала її з незаконного володіння [PERSON] та не оспорювала договір купівлі-продажу від 17.03.2017 року та як вона встановила, що вказана у позові ділянка із кадастровим номером 2611092001:22:002:1657 та належна відповідачам ділянка із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161 є однією і тією ж ділянкою, оскільки відповідні докази позивачем не надані. Із урахуванням наведеного просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Окрім цього, 10.03.2020 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Тарали О.М. надійшов відзив на позов, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити з мотивів, аналогічних наведеним у відзиві [PERSON] . Відповідно до розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №219 від 03.08.2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 03.08.2020 року у зв`язку із закінченням повноважень у попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Польської М.В.) дану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л. Ухвалою суду від 21.09.2020 року вказано справу прийнято до свого провадження суддею Ваврійчук Т.Л. та призначено у ній підготовче судове засідання. 07.10.2020 року, 19.10.2020 року, 17.11.2020 року, 11.02.2021 року, 30.04.2021 року , 04.06.2021 року, 27.08.2021 року судом постановлено ухвали про участь представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 08 жовтня 2021 року представник позивача вказала, що під час ознайомлення із матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017090000000496 з`ясувалося, що при видачі позивачу державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІФ №0585909 від 15.06.2004 року була допущена помилка у кадастровому номері земельної ділянки який був вказаний як 2611092001:22:002:1657. Той факт, що [PERSON] придбала за договором купівлі-продажу від 04.06.2004 року за реєстром № 1144 саме земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161 підтверджується відомостями вказаними у договорі, де зазначено, що предметом продажу є належна [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серії ІФ №102962 від 17.03.2004 року земельна ділянка із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161. Розміри, площа та розташування земельної ділянки, зазначеної у державному акті [PERSON] , повністю співпадають із даними земельної ділянки, вказаними у виданому позивачу Державному акті на право власності на землю серії ІФ №058509 від 15.04.2004 року з помилково зазначеним кадастровим номером. Згідно витягу з державного земельного кадастру №НВ-2602377752017 від 14.03.2017 року до Державного земельного кадастру були внесені відомості про право власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161 на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.20024 року, посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Питлюком В.І., за реєстром №1144. Відповідно до повідомлення Відділу Держгеокадастру у м. Яремчому ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 15.03.2017 року №1369/04-05/03 згідно книг реєстрації державних актів на право власності, права користування землею за [PERSON] згідно Державного акту на право власності на землю серії ІФ №058509 від 15.04.2004 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га в с. Поляниця із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161. Вказані документи стали підставою для реєстрації за позивачем права власності на земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №82577920 від 16.03.2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1197268826110, номер запису про право власності 19465083, внесений державним реєстратором виконавчого комітету Яремчанської міської ради Онутчаком Р.Р. Таким чином з власності позивача поза її волею вибула саме земельна ділянка із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161, яка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні №12017090000000496 та на яку в ході досудового розслідування у вказаному провадженні накладено арешт ухвалою слідчого судді. Висновками проведених у вказаному кримінальному провадженні експертиз № 1.1-38/18 від 27.02.2018 року, №СЕ-19/109/09-38ТД/19 від 21.02.2019 року, № СЕ-19/109/09-34ПЧ/19 від 06.03.2019 року підтверджується, що підпис та рукописний текст у довіреності, посвідченій приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т., за реєстром №690 від імені довірителя виконаний не [PERSON] , а іншою особою; відбитки круглої гербової печатки, Поляницької сільської ради та підписи від імені Поляницького сільського голови та спеціаліста сільської ради у довідці №2034 від 16.03.2017 року, довідці №442/02-24 від 17.09.2018 року, що надавались нотаріусам під час посвідчення договорів купівлі-продажу спірної ділянки виконані не печаткою Поляницької сільської ради, відбитки,якої були надані на дослідження в якості зразків, а також не сільським головою Поляком М.М. та не спеціалістом сільської ради Борисевич В.М. , а іншою особою. Вказане свідчить про те, що при посвідченні договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 17.03.2017 року, за реєстром №988 приватному нотаріусу були надані підроблена довіреність від 22.02.2017 року, та підроблена довідка Поляницької сільської ради №203 від 16.03.2017 року про відсутність на вказаній ділянці будівництва, а отже земельна ділянка вибула з власності позивача поза її волею подальше набуття права власності на неї відповідачами є неправомірним та незаконним. Також зазначено, що висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 19.10.2017 року за результатами розгляду скарги [PERSON] від 14.09.2017 року не має відношення до вказаної справи, оскільки на час розгляду скарги на земельну ділянку з кадастровим номером 2611092001:22:002:1657 був відсутній відкритий розділ у Державному реєстрі прав. При цьому у будь-якому випадку оскарження до Міністерства юстиції України рішення про державну реєстрацію є лише одним із способів захисту права власності, який не є перешкодою у зверненні до суду із позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки під час розгляду такої скарги перевірці підлягає лише дотримання порядку вчинення реєстраційних дій державними реєстраторами, що не впливає на розгляд справи про захист речових прав. Окрім цього, просить врахувати, що рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 04.03.2020 року задоволено позов [PERSON] про витребування із чужого незаконного володіння земельної ділянки із кадастровим номером 2611092001:22:002:0180. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12.08.2020 року та постановою Верховного Суду від 13.09.2021 року вказане рішення суду залишено без змін. Вказана постанова касаційного суду має преюдиційне значення для вирішення даного спору, оскільки у рішенні суду надано оцінку обставинам та доказам, які містяться у даній справі рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 04.06.2021 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30.09.2021 року, задоволено позов [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки із кадастровим номером 2611092001:22:002:0188. 12.10.2021 року судом постановлено ухвалу про забезпечення участі представника позивача у судовому засіданні в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 17.11.2021 року до участі у вказаній справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів [PERSON] , [PERSON] 17.11.2021 року, 14.01.2022 року, 25.03.2022 року судом постановлено ухвалу про забезпечення участі представника позивача у судовому засіданні в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 19.04.2022 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Від представника позивача [PERSON] -адвоката Волкова Т.В. надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивач та її представника, заявлені позовні вимоги підтримують та просять задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник у судове засідання не з`явились, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача- [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т. та приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Шкляр М.М. у судове засідання не з`явились, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази кожен зокрема та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.06.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Питлюком В.І., за реєстром №1144 [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , придбала у [PERSON] земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою с.Поляниця Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області. Зазначена земельна ділянка належала продавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №102962, виданого 17.03.2004 року Поляницькою сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради №42 від 10.10.2003 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010429800101. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №102962 від 17.03.2004 року [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №42 від 10.10.2003 року була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в с. Поляниця, ур. Щивки Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, кадастровий номер 2611092001220020161. 15.06.2004 року на підставі вказаного договору купівлі-продажу позивачу був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ №058509, відповідно до якого [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0,2500 га, цільове призначення-для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована в с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, кадастровий номер 2611092001:22:002:1657, яка межує із наступними земельними ділянками: від А-Б- землі [PERSON] , Б-В- землі Поляницької сільської ради, В-Г- землі [PERSON] , Г-А- землі Поляницької сільської ради. Вказаний Державний акт зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010429800282. 14.03.2017 року [PERSON] звернулась до державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Яремчому Міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м. Яремчому ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області із заявою про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161. Як вбачається із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2602377752017 від 14.03.2017 року, Відділом у м. Яремчому Міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м. Яремчому ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області 05.02.2008 року за [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Центрально-міським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області 30.08.1997 року, податковий номер: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,2500 га із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161, цільове призначення-для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04.06.0024 року, за реєстром №1144, а документом, що посвідчує право власності є Державний акт серії ІФ №058509 від 15.06.2004 року. Згідно долученого до даного витягу кадастрового плану земельної ділянки із номером 2611092001:22:002:0161 вказана ділянка межує із наступними земельними ділянками: від А-Б- землі [PERSON] , Б-В- землі Поляницької сільської ради, В-Г- землі [PERSON] , Г-А- землі Поляницької сільської ради. Відповідно до повідомлення Відділу Держгеокадастру у м. Яремчому Івано-Франківської області за вих. №1369/04-05/03 від 15.03.2017 року у архіві відділу Держгеокадастру у м. Яремчому відсутній другий примірник державного акту на право власності на земельну ділянку (ІФ №058509). Згідно книг реєстрації державних актів на право власності, права користування землею за [PERSON] паспорт серії [NUMBER] , виданий 30.08.1997 року, ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, що знаходиться в с. Поляниця згідно державного акту на право власності на землю серії ІФ №058509 від 15.06.2004 року з кадастровим номером 2611092001:22:002:0161 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №82577920 від 16.03.2017 року відповідно до рішення державного реєстратора виконавчого комітету Яремчанської міської ради Онутчака Р.Р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер:34289632 від 16.03.2017 року за [PERSON] зареєстровано на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,2500 га із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161. Підставою виникнення права власності вказано повідомлення Відділу Держгерокадастру у м. Яремчому №1369/04-05/03 від 15.03.2017 року, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ_2602377752017 від 14.03.2017 року, повідомлення у Яремчанському віснику №8 від 24.02.2017 року. Як вбачається із довіреності від 22.02.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т., за реєстром №690 [PERSON] уповноважила [PERSON] користуватись та розпоряджатись (продати, обміняти), а також представляти її інтереси як власника щодо належних їй будь-яких земельних ділянок, що розташовані за адресою: Івано-Франківська область, Яремчанська міська рада, с. Поляниця перед всіма юридичними та фізичними особами незалежно від форми власності та підпорядкування. З долученої до матеріалів справи копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т., за реєстром № 988, вбачається, що [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т. від 22.02.2017 року за реєстровим №690 діяв [PERSON] ,. відчужила на користь [PERSON] належну їй земельну ділянку площею 0,2500 га кадастровий номер 2611092001:22:002:0161, яка знаходиться в с.Поляниця Яремчанської міської ради, цільове призначення-для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. У пункті №2 вказаного договору зазначено, що право власності на предмет продажу зареєстроване за продавцем виконавчим комітетом Яремчанської міської ради Івано-Франківської області 16.03.2017 року на підставі повідомлення №1369/04-05/03, виданого 15.03.2017 року відділом Держгеокадастру у м. Яремчому Івано-Франківської області, Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого 14.03.2017 року №НВ-2602377752017, повідомлення №8, виданого 24.02.2017 року Яремчанський вісник, номер запису про право власності №19465083, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1197268826110. Відповідно до пункту №3 купівлю-продаж земельної ділянки вчинено за ціною 73175,00 грн., вказані кошти покупець передав представнику продавця до підписання цього договору, який своїм підписом у договорі підтверджує факт повного розрахунку за договором. У пунктах №5,6 договору зазначено, що земельна ділянка вільна від капітальних будівель та споруд, належить продавцю на праві особистої приватної власності. На момент набуття права власності на дану ділянку продавець у зареєстрованому шлюбі чи у фактичних шлюбних відносинах не перебувала і не перебуває. На підставі договору купівлі-продажу від 08.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Шкляр М.М., за реєстром №25909, [PERSON] відчужив належну йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т., за реєстром №988 земельну ділянку площею 0,2500 га із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161, що знаходиться в с. Поляниця Івано-Франківської області на користь [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частці кожному. Купівля-продаж вказаної ділянки вчинена за згодою іншого з подружжя зі сторони покупців- [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №197755473 від 27.01.2020 року земельна ділянка із кадастровим номером 2611092001:226002:0161 площею 0,2500 га зареєстрована на праві приватної спільної часткової власності за по Ѕ частці за [PERSON] та [PERSON] відповідно до рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Шкляр М.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:43943112 від 08.11.2018 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.11.2018 року, за реєстром №25909. 12.09.2017 року за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 12017090000000496 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України з фабули якого вбачається, що у період з грудня 2016 року по лютий 2017 року невстановлені слідством особи, з корисливих мотивів, шахрайським способом придбали право на земельні ділянки з кадастровими номерами 2611092001220020162, 2611092001220020188, 26110920012220020163, 26110922001220020180, 2611092001220020174, що у власності [PERSON] , внаслідок чого останній завдано майнову шкоду у значних розмірах. Постановою старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Івано-Франківській області від 12.01.2019 року речовим доказом у кримінальному провадженні № 12017090000000496 від 12.09.2017 року визнано належну [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:226002:0161, що знаходиться у с. Поляниця Івано-Франківської області. Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.01.2019 року в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 12017090000000496 від 12.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України накладено арешт на земельну ділянку площею 0,2500 га із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161, яка знаходиться у с. Поляниця Івано-Франківської області та належить на праві власності по Ѕ частці [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №197747251 від 27.01.2020 року, постановою головного державного виконавця Яремчанського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції Гуменюка В.В. від 27.09.2017 року накладено арешт на земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:002:1657, запис про обтяження №22557617, особа права/майно якої обтяжуються- [PERSON] . Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №269765772 від 10.08.2021 року вбачається, що рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Яремчанської міської ради Оутчака Р.Р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень( з відкриттям розділу) індексний номер:34289632 від 16.03.2017 року за [PERSON] зареєстровано на праві приватної власності земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161. Державну реєстрацію припинення права власності проведено 17.03.2027 року на підставі рішення приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т., індексний номер:34318899. Відповідно до рішення приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:34318899 від 17.03.2017 року право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161 зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.03.2017 року, за реєстром №988. 14.09.2017 року [PERSON] звернулася зі скаргою до Міністерства юстиції України в якій просила провести перевірку правомірності прийнятих рішень державних реєстраторів. Наказом Міністерства юстиції України №3289/5 від 24.10.2017 року скаргу [PERSON] від 14.09.2017 року задоволено частково. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: від 26.01.2017 року №№33579994,33577624,33581828 державного реєстратора виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчака Р.Р.; від 24.02.2017 року №№ 34026088,34025352, від 07.03.2017 року № 34177994 приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т.; від 05.04.2017 року № 34640506 приватного нотаріуса Яремчанського міського нотаріального округу Могилевич Л.В.; від 05.04.2017 року № 34625891 приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Кот М.О.; від 21.02.1017 року № 33962222 приватного нотаріуса Свалявського районного нотаріального округу Закарпатської області Дядюші О.О. У задоволенні решти вимог скарги відмовлено. З висновку комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 19.10.2017 року вбачається, що на момент розгляду скарги [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:002:1657 відсутній відкритий розділ у Державному реєстрі прав. Відповідно до протоколу про надання для ознайомлення матеріалів досудового розслідування до його завершення від 10.08.2020 року представнику потерпілої [PERSON] адвокату Волковій Т.В. надано доступ до матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №1201709000000496 від 12.09.2017 року у одному томі(том №10) з якими остання ознайомилась 10.08.2020 року, що засвідчила своїм підписом. 13.08.2021 року СУ ГУНП в Івано-Франківській області зареєстроване клопотання представника потерпілої [PERSON] -адвоката Волкової І.В. про ознайомлення із матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні №1201709000000496 від 12.09.2017 року. Супровідним листом за вих.. №10107/108/24/02-2021 від 16.08.2021 року слідчим відділу розслідування особливо важливих злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області направлено представнику потерпілої [PERSON] копії матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №1201709000000496. Із долученої позивачем наявної у матеріалах кримінального провадження копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Центрально-міським РВ Макіївського МУ УМВСУ в Донецькій області 30.08.1997 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженки м.Макіївка Донецької області, з фото особи на аркуші 1 та 5 паспорта, вбачається, що зареєстрованим місцем проживання останньої з 06.05.2011 року є [ADDRESS] , відмітка про реєстрацію шлюбу відсутня. Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 27.02.2018 року №1.1-38/18, проведеної експертом Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України під час досудового розслідування кримінального провадження №1201709000000496 від 12.09.2017 року, підпис та рукописний напис від імені [PERSON] у графі «ПІДПИС ДОВІРИТЕЛЯ» у довіреності від 22.02.2017 року, посвідченій приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т. та зареєстрованій в реєстрі за №690 виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Згідно довідки, виданої [PERSON] виконавчим комітетом Поляницької сільської ради 16.03.2017 року за вих.№203 на належній їй земельній ділянці площею 0,2500 га із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161 будівель немає. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Поляницької сільської ради №442/02-24 від 17.09.2018 року [PERSON] на належній йому земельній ділянці площею 0,2500 га із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161 будівель немає. Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 06.03.2019 року №СЕ-19/109/09-34ПЧ/19, проведеної експертом Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України під час досудового розслідування кримінального провадження №1201709000000496 від 12.09.2017 року, підпис від імені Поляка М.М. у графі «Сільський голова» в довідці №203 від 16.03.2017 року, виконаний не Поляком М.М. а іншою особою. Підпис від імені Борисевич В.М. у графі «Спеціаліст сільської ради» у довідці №203 від 16.03.2017 року виконаний не Борисевичем В.М. , а іншою особою. Підпис від імені Поляка М.М. у графі «Сільський голова» в довідці №442/02-24 від 17.09.2018 року, виконаний не Поляком М.М. а іншою особою. Підпис від імені Борисевича В.М. у графі «Спеціаліст сільської ради» у довідці №442/02-24 від 17.09.2018 року виконаний не Борисевичем В.М. , а іншою особою. Відповідно до висновку судової технічної експертизи документів №СЕ-19/109/09-38ТД/19 від 21.02.2021 року, проведеної експертом Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України під час досудового розслідування кримінального провадження №1201709000000496 від 12.09.2017 року, відбитки круглої гербової печатки в довідках Поляницької сільської ради №203 від 16.03.2017 року та №442/02-24 від 17.09.2018 року виконані не печаткою Поляницької сільської ради Івано-Франківської області, відбитки якої надані на дослідження в якості зразків для порівняння та нанесені за допомогою одного кліше. З долученої до матеріалів справи, засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирсановою Т.О. 01.06.2018 року, за реєстром №961 фотокопії-витягу паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 30.08.1997 року Центрально-міським РВ Макіївського МУ УМВСУ в Донецькій області на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Макіївка Донецької області, вбачається, що у даному паспорті на сторінці №10 наявний штамп про реєстрацію одруження 24.05.1984 року у Палаці одруження м.Макіївки Донецької області з громадянином [PERSON] , 1955 року народження. Окрім цього на вказаній сторінці паспорта наявний штамп про реєстрацію місця проживання позивача з 22.06.2004 року за адресою [ADDRESS] . Вивченням даної фотокопії-витягу паспорта позивача встановлено, що фото особи, якій видано паспорт- [PERSON] , що міститься на першій та п`ятій сторінках даного паспорта не відповідає зображенню особи [PERSON] , яке міститься у копії паспорта на ім`я [PERSON] , наявній у матеріалах кримінального провадження, що була подана приватному нотаріусу Івано-Франківького міського нотаріального округу Квочак Л.Т. для підтвердження особи продавця при посвідченні 17.03.2017 року договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2500 га кадастровий номер 2611092001:22:002:0161 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] послалася на положення ст.ст.330,388 ЦК України та вказала, що земельна ділянка площею 0,2500 га кадастровий номер 2611092001:22:002:0161, яка розташована в с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області належить їй на праві приватної власності та вибула з її володіння проти її волі. За положеннями статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно до п.7 ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України. Згідно зі ст.41 Конституції України та ст. 319 ЦК України право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За змістом статей 317, 318 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Стаття 321 ЦК України встановлює принципи непорушності права власності. Відповідно до цієї норми право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків встановлених цим кодексом та іншими законами України. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 5 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне. Згідно зі статтею 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією договорів купівлі-продажу за іншими особами під час його перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника. Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, за змістом ст.388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Як зазначено у п.19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Тобто, об`єктом позову про витребування майна з чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. У абзаці 2 пункту 22 вищевказаної постанови зазначено, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК), застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Узв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину,за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав,передбачених частиною першою статті 388ЦК. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке надалі було відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 прийшла до висновку, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі №202/436/17, від 11.11.2019 року у справі №757/36411/17-ц, від 17.12.2019 року у справі №522/3738/13-ц. У постанові від 21.11.2018 року у справі №674/31/15-ц Верховний Суд вказав, що на практиці слід розмежовувати випадки застосування двосторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна від добросовісного набувача як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням цього майна. Так, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, яке було передане на виконання недійсного правочину та відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України). Ефективним способом захисту права власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, є звернення до суду з віндикаційним позовом до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, тобто з позовом про повернення майна із чужого незаконного володіння. У постанові Верховного Суду від 30.08.2019 року у справі №914/970/18 зазначено, що віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно. Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 року у справі №П/811/1640/17 вказала, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. З огляду на вказане в разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем. Судом встановлено, що 04.06.2004 року позивач відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного із [PERSON] , зареєстрованого у реєстрі за № 1144 набула у власність земельну ділянку площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2611092001:22:002:0161, яка розташована в с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області. На підставі вказаного договору купівлі-продажу [PERSON] 15.06.2004 року був виданий Державний акт на право власності не земельну ділянку серії ІФ №058509 у якому зазначено кадастровий номер земельної ділянки: 2611092001:22:002:1657. Водночас той факт, що за вказаним договором позивач набула у власність саме земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161 повністю підтверджується дослідженими судом доказами. Так, із долученого позивачем оригіналу договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.06.2004, за реєстром №1144, вбачається, що земельна ділянка площею 0,2500 га, що є предметом даного договору належить продавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №102962, виданого 17.03.2004 Поляницькою сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету сільської ради №42 від 10.10.2003 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010429800101. Із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №102962, виданого [PERSON] Поляницькою сільською радою 17.03.2004 року вбачається, що останній на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №42 від 10.10.2003 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в с. Поляниця, ур. Щивки Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, кадастровий номер 2611092001220020161. Отже, предметом купівлі-продажу за укладеним [PERSON] договором від 04.06.2004 року, за реєстром №1144 була належна продавцю [PERSON] на праві приватної власності земельна ділянка із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2602377752017 від 14.03.2017 року за [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 04.06.0024 року, за реєстром №1144 зареєстровано на праві власності земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161. Вказане підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №82577920 від 16.03.2017 року з якого вбачається, що на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Яремчанської міської ради Онутчака Р.Р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер:34289632 від 16.03.2017 року за [PERSON] зареєстровано на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,2500 га із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161 та повідомленням Відділу Держгеокадастру у м. Яремчому Івано-Франківської області за вих. №1369/04-05/03 від 15.03.2017 року за змістом якого згідно книг реєстрації державних актів на право власності, права користування землею за [PERSON] згідно державного акту на право власності на землю серії ІФ №058509 від 15.06.2004 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, що знаходиться в с. Поляниця з кадастровим номером 2611092001:22:002:0161 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказані у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІФ №102962, виданому [PERSON] 17.03.2004 року, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2602377752017 від 14.03.2017 року площа, конфігурація та межі земельної ділянки із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161 повністю відповідають розмірам, межам та конфігурації земельної ділянки, вказаним у виданому позивачу 15.06.2004 року Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІФ №058509 на ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:002:1657. Вказаними доказами спростовуються доводи відповідачів про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що набута ними у власність на підставі договору купівлі-продажу від 08.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Шкляр М.М., за реєстром №25909, земельна ділянка із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161 не перебувала у власності позивача та підтверджується той факт, що відчужена [PERSON] на користь позивача згідно договору купівлі-продажу від 04.06.2004 року земельна ділянка із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161 та вказана у виданому [PERSON] на підставі цього договору Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІФ №058509 від 15.06.2004 року земельна ділянка із кадастровим номером 2611092001:22:002:1657 є однією і тією ж земельною ділянкою, право власності на яку було зареєстроване за позивачем в установленому законом порядку. Дослідженими судом доказами, зокрема висновками судових експертиз, повністю підтверджується той факт, що вказана земельна ділянка вибула з володіння позивача за відсутності її волі на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.03.2017 року, укладеного з [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т., за реєстром №988, який був укладений від імені позивача [PERSON] , що діяв на підставі довіреності від 22.02.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т., за реєстром №690, яка підписана від імені довірителя не позивачем [PERSON] , а іншою особою. Окрім цього, при укладенні зазначеного договору купівлі-продажу була використана підроблена довідка Поляницької сільської ради №203 від 16.03.2017 року про відсутність на земельній ділянці будівель, засвідчена круглою гербовою печаткою, відбиток якої не відповідає відбитку дійсної гербової печатки вказаної сільської ради, а наявні у ній підписи від імені сільського голови Поляка М.М. та спеціаліста сільської ради Борисевича В.М. виконані не вказаними посадовими особами, а іншими особами, а також приватному нотаріусу була надана копія паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] , яка не відповідає наявній у матеріалах справи нотаріально засвідченій фотокопії-витягу паспорту серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , зокрема у ній вклеєне фото не позивача, а іншої особи, відсутня відмітка про реєстрацію шлюбу, а наявна відмітка про реєстрацію з 06.05.2011 року місця проживання за адресою [ADDRESS] не відповідає дійсності, оскільки позивач з 22.06.2004 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Окрім цього факт неправомірного вибуття спірної земельної ділянки з володіння позивач підтверджується наявністю у [PERSON] оригіналів правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а саме: договору купівлі-продажу від 04.06.2004 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №058509 від 15.06.2004 року. При цьому суд враховує те, що надані позивачем копії висновків судових почеркознавчих експертиз №1.1-38/18 від 27.02.2018 року, №СЕ-19/109/09-34ПЧ/19 від 06.03.2019 року, судової технічної експертизи документів №СЕ-19/109/09-38ТД/19 від 21.02.2021 року містять інформацію щодо предмета доказування у даній справі, були отримані представником позивача з дозволу слідчого під час ознайомлення із матеріалами кримінального провадження №1201709000000496 від 12.09.2017 року, до якого представник позивача адвокат Волкова Т.В. була допущена в якості представника потерпілої, всі зазначені висновки експертиз, засвідчені з оригіналом слідчим управлінням ГУНП в Івано-Франківській області і видані представнику позивача, а відтак будь-яких підстав вважати, що зазначені копії висновків експертиз отримані з порушенням законодавчо встановленого порядку немає, а тому такі докази є належними та допустимими. Дані висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 11.10.2018 року у справі №761/12898/16-ц. Посилання відповідачів на те, що наказом Міністерство юстиції України №3289/5 від 24.10.2017 року частково задоволено скаргу [PERSON] на рішення державних реєстраторів, проте рішення про реєстрацію права власності відповідачів на спірну ділянку не були скасовані, суд до уваги не бере, оскільки, як уже зазначено вище, судом встановлено, що відчуження спірної земельної ділянки за договором купівлі-продажу від 17.03.2017 було вчинено від імені [PERSON] на підставі довіреності, яка позивачем підписана не була, а також він був укладений на підставі підроблених документів (паспорта позивача та довідки Поляницької сільської ради), а тому факт вибуття спірної ділянки з володіння позивача поза її волею є підтвердженим та доведеним, а не скасування вищестоящим органом рішень нотаріуса про державну реєстрацію прав, шляхом проведеної перевірки Міністерством юстиції не може бути перешкодою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав, при цьому позивачем не заперечується той факт, що дії приватних нотаріусів Квочак Л.Т. та Шкляр М.М. при посвідченні договорів купівлі-продажу від 17.03.2017 року та 08.11.2018 року не суперечили вимогам чинного законодавства про нотаріат. Доводи відповідачів, про те, що позивач, будучи обізнаною про наявність довіреності на ім`я [PERSON] не вчиняла ніяких дій по її скасуванню та збереженню власного майна, а саме: не зверталася до суду із заявою про заборону вчинення реєстраційних дій та не подавала відповідної заяви державному реєстратору не заслуговують на увагу, оскільки у позивача відсутній зазначений законодавчо визначений обов`язок, і дані обставини не є перешкодою для звернення її до суду за захистом порушеного права. Твердження відповідачів про те, що при зверненні до слідчого управління ГУНП в Івано-Франківській області позивач не заявляла про шахрайські дії відносно її земельної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:002:1657 чи кадастровим номером 2611092001:22:002:0161 не відповідають дійсності, оскільки, як встановлено судом, земельна ділянка із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні №1201709000000496 від 12.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України і на неї накладено арешт. Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки в даному випадку волевиявлення законного володільця земельної ділянки [PERSON] на відчуження належного їй нерухомого майна-земельної ділянки площею 0,2500 га із кадастровим номером 2611092001:22:002:0161 було відсутнє, а тому право власності на спірне нерухоме майно у наступних набувачів за договорами купівлі-продажу- [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не виникло. Відтак, на момент розгляду даної справи право власності на спірний об`єкт нерухомості за первинним титулом знаходиться у [PERSON] , вказане майно є індивідуально визначеним, а тому суд приходить до переконання, що земельна ділянка площею 0,2500 га кадастровий номер 2611092001:22:002:0161 , цільове призначення-для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в с.Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області підлягає витребуванню від відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача на підставі пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України. Подані відповідачами заперечення не спростовують вищезазначених висновків суду та не можуть слугувати належною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Щодо вимоги [PERSON] про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.03.2017 року №34318899 приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т. та від 08.11.2018 року №43943112 приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Шкляр М.М. суд зазначає наступне. За приписами ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За змістом ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»№ 1952-IV від 01.07.2004 року право власності підлягає державній реєстрації. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц вказала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав (записів до Державного реєстру прав). З відображенням таких відомостей (записів) у Державному реєстрі прав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпує свою дію. Отже, вимога про скасування такого рішення після внесення на його підставі відповідних відомостей (записів) до Державного реєстру прав не відповідає належному способу захисту. Із урахуванням викладеного Велика Палата Верховного Суду відступила від свого висновку, викладеного у постанові від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.17), де зазначалося про можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності як належного способу захисту права або інтересу та вказала, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11. 2018 року у справі № 488/5027/14-ц , від 30.06.2020 року у справі № 19/028-10/13. Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що у цій частині позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання про обґрунтованість та доведеність позовних вимог та вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення шляхом витребування із незаконного володіння відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 2611092001:22:002:0161, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1197268826110, що знаходиться за адресою в с.Поляниця, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки вони не відповідають належному способу захисту порушеного права. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачів у рівних частках слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати за сплати судового збору у розмірі 10510 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial