Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

У квітні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просила суд шлюб, зареєстрований 24 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 351, між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Позовні вимоги мотивовано тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, сторони не ведуть спільного господарства. Причиною розпаду сім`ї стали різні погляди на побутові проблеми та обов`язки подружжя в сім`ї. Позивач вказує, що сім`я розпалась остаточно, шлюб існує формально, а відтак відсутні підстави для надання подружжю строку для примирення. За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.06.2021 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.01.2022 за клопотанням позивача [PERSON] роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа-Служба у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, та виділено в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою від 22.06.2022 у судовому засіданні оголошено перерву та надано сторонам строк на примирення за клопотанням відповідача. Позивач та її представник у судовому засідання вимоги позову підтримали в повному обсязі з підстав викладених у ньому. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином та у встановленому законом порядку, поважні причини неявки суду не повідомляли, заяв про розгляд справи за їх відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та його представника. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 ту справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. Суд, вислухавши доводи позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 24 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 351. За час перебування у шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Із пояснень позивач судом встановлено , що сім`я фактично розпалась, спільне життя у подружжя не склалось, у зв`язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до поступової втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. З березня 2018 року, сторони у справі фактично не підтримують шлюбних стосунків не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку між подружжям, суд приходить до висновку, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, вжиття заходів щодо збереження сім`ї у даному випадку не дало позитивного результату, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, крім того, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, яка наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, у зв`язку із чим, шлюб слід розірвати. Згідно із ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved