Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

в серпні 2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, поданим в її інтересах адвокатом Тітухом Ігорем Борисовичем, до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка [PERSON] є матір`ю малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Батьком останнього є відповідач [PERSON] . Проте, останній тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, зокрема, не цікавиться життям дитини, не підтримує з нею жодних зв`язків, не надає матеріальної допомоги. Враховуючи вказані обставини, позивачка [PERSON] просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] . Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 19.08.2022 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився. Надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнав. Представник третьої особи без самостійних вимог [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги [PERSON] вважала обґрунтованими, та такими, що відповідають інтересам дитини. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст.ст. 200, 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позовних вимог у підготовчому засіданні, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Дитина проживає разом з позивачкою [PERSON] . Відповідач не цікавиться життям дитини, не підтримує з нею жодних зв`язків, не надає матеріальної допомоги, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої дитини (а.с.6, 8-9, 10). Не має наміру виконувати свій обов`язок відповідач й в майбутньому, про що свідчать подана ним до суду заява (а.с.20). Так, відповідно до вимог ст. ст. 150, 155, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею освіти, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зазначене узгоджується з положеннями Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 якою передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. При цьому, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007). Вказані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Водночас, згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції). В рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року та у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року висловлено наступне: оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. За такого, враховуючи встановлені в підготовчому засіданні обставини, байдуже ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків, приймаючи до уваги письмовий висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 31.10.2022, суд вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина (а.с.30-31). При цьому судом, з урахуванням положень ч. 2 ст. 171 СК України при вирішенні спору враховано думку малолітнього [PERSON] , [INFO] , який був заслуханий судом у присутності психолога.

Outcome: approved