Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» про стягнення заборгованості. У своїй позовній заяві просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 982 924 (дев`ятсот вісімдесят дві тисячі дев`ятсот двадцять чотири) гривень 39 копійок, що складається з: суми боргу: 515 000 (п`ятсот п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок: пені за несвоєчасне грошове зобов`язання в розмірі: 321 761 (триста двадцять одна тисяча сімсот шістдесят одна) гривень 04 копійок: інфляційних збитків в розмірі: 101 506 (сто одна тисяча п`ятсот шість) грн. 50 коп.; відсотків за користування грошовими коштами в розмірі: 44 656 (сорок чотири тисячі шістсот п`ятдесят шість) гривень 85 копійок. Обґрунтував позовні вимоги тим, що 29.03.2018 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «Алькор Інвест» укладено Договір про наміри №29032018. За умовами вищевказаного Договору, Відповідач зобов`язався відступити не пізніше 30.12.2018 року на користь Позивача зобов`язання за кредитним договором № 014/0257/82/99164 від 17 квітня 2008 року, що укладені між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] .На виконання умов Договору, Позивачем було сплачено на розрахунковий рахунок ТОВ «ФК «Алькор Інвест» грошові кошти в розмірі 515.000 грн. 00. коп. Відповідачем відповідно до взятих на себе зобов`язань в частині відступлення права вимоги на користь Позивача, не було виконано. Ухвалою суду від 04 січня 2022 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду. Представник позивача в судовому засіданні просив суд позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач своїх представників в судове засідання не забезпечили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 29 березня 2018 року між громадянином України [PERSON] (далі за текстом - Позивач) та ТОВ «ФК «Алькор Інвест» (далі за текстом - Відповідач), укладено Договір про наміри №29032018 (далі за текстом - Договір). За умовами вищевказаного Договору, Відповідач зобов`язався відступити не пізніше 30 грудня 2018 року на користь Позивача зобов`язання за кредитним договором № 014/0257/82/99164 від 17 квітня 2008 року, що укладені між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] (пункт 3.1. Договору). Підтвердженням укладення Договору та його умов слугує власноруч підписані Сторонами екземпляри Договору, які міститься у Позивача та Відповідача. Зі змісту п. 3.1. Договору вбачається, що «З дня набуття майнових прав (права вимоги) за Кредитним договором на підставі Договору відступлення права вимоги, укладеного між Стороною - 1 та Первісним кредитором, але не пізніше 30.12.2018 (включно) Сторона зобов?язується відступити на користь Сторони - 2 права вимоги до боржника [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) за Кредитним договором.». На виконання умов Договору, (пункт 3.3. Договору) Позивачем було сплачено на розрахунковий рахунок ТОВ «ФК «Алькор Інвест» грошові кошти в розмірі 515.000 (п?ятсот п?ятнадцять тисяч) грн. 00. коп., що підтверджується меморіальним ордером № TR. 27879441.IB.8810.48421 від 29 березня 2018 року. Станом на 17 грудня 2021 року, Відповідачем відповідно до взятих на себе зобов`язань в частині відступлення права вимоги на користь Позивача, не було виконано. 01 грудня 2021 року представником Позивача адвоката Бондаренком Ігорем Валерійовичем було надіслано Досудову вимогу Відповідачу, з метою досудового врегулювання спору. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконали, а отже з останнього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 515 000, 00 грн. Відповідно до п. 5.1. Договору вбачається, що у випадку прострочення Стороною виконання своїх зобов`язань, Сторона яка допустила прострочення сплачує іншій Стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставку НБУ за період прострочення Оскільки відповідно до позиції у постанові КЦС ВС від 03 березня 2021 року у справі № 130/2604/18 норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях, у порядку ст.625 ЦК України на суму боргу відбуватиметься нарахування лише 3% річних. Таким чином загальна сума боргу з урахуванням пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, інфляційних збитків та відсотків за користування грошовими коштами: 982 924 (дев`ятсот вісімдесят дві тисячі дев`ятсот двадцять чотири) гривні, 39 коп. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 525, 610, 612, 625 ЦК України,

Outcome: approved