Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. На обґрунтування заявлених вимог, позивачка зазначає, що 01.03.2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] 1015000 доларів США, які мав повернути в наступні терміни: 500000 доларів США до 06.03.2018 року; 515000 доларів США до 23.03.2018 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою, в якій відповідач власноруч вказав, що зобов`язується повернути борг. Проте, відповідач свій обов`язок, щодо повернення коштів не виконав по теперішній час. У зв`язку з чим позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість у загальному розмірі 1105340,23 доларів США з яких: 1015000 доларів США основного боргу та 3% річних, що станом на день подання позову, а саме на 04.03.2021 року за офіційним курсом НБУ становить 30772672,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.03.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Письмові матеріали справи містять відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, сторона відповідача вважає, що позовна заява є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В тексті копії документа іменованого «розписка» відсутній будь-які докази про наявність зобов`язання у [PERSON] повернути грошові кошти. Позивачкою не доведено факт укладення між нею та відповідачем саме договору позики. Умови договору які були погоджені сторонами, не надано підтвердження, що у Позивачки на момент складання документу іменованого «розписка» існували вказані грошові кошти. Крім того, під текстом документу іменованого «розписка» міститься дата 01.03.2018, що є датою складання вказаного документу, а не датою отримання грошових коштів. Позивачкою не доведено той факт, що саме [PERSON] взяв грошові кошти, оскільки відсутні будь-які реквізити крім прізвища, ім`я та по батькові в тексті документу іменованого «розписка». Відповідно до розпорядження від 02.11.2021 року у зв`язку з прийняттям 19.10.2021 року Вищою радою правосуддя рішення №2087/0/15-21 про звільнення судді Деснянського районного суду міста Києва [PERSON] , на виконання рішення Зборів суддів Деснянського районного суду міста Києва від 21.10.2021 року та відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року №30 (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначено повторний автоматизований розподіл справи №754/3591/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 02.11.2021 року вище зазначена цивільна справа передана судді Сенюті В. О. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.11.2021 року вище вказану цивільну справу прийнято до свого провадження, за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивачка подала письмові пояснення, відповідно до яких пояснила, що вона знайома із відповідачем понад 10 років, підтримують дружні відносини. Також, вказує, що при наявності розписки про отримання коштів, додаткових підтверджень отримання грошових коштів законодавство України не вимагає. Кошти готівкою отримані [PERSON] 01.03.2018 року про що ним була написана розписка. Твердження представника відповідача про не відображення відповідачем в податковій декларації факт боргових зобов`язань, ніяк не може свідчити про їх відсутність перед позивачкою. Стороною позивача до суду подано заяву про зміну предмету позову. Оскільки, у зв`язку з багатьма об`єктивними причинами курс американського долара по відношенню до гривні змінився і існує тенденція, що і надалі буде змінюватися, відповідно виникла необхідність більш чітко сформулювати заявлені позовні вимоги. Отже, на підставі викладеного та враховуючи позицію Великої палати Верховного Суду, що викладена у справі № 7223/304-16-ц від 23.10.2019 року, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 1105340,23 доларів США, з яких, борг за основним зобов`язанням складає 1015000,00 доларів США, сума 3% річних за прострочення грошового зобов`язання - 90340,23 доларів США в гривнях за офіційним курсом Національного банку України на дату платежу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.07.2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.07.2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 05.10.2022 року позивачка подану позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав та з урахуванням заяви про зміну предмету позову. На огляд суду було надано оригінал розписки, копія якої міститься в матеріалах справи. Позивачка вказала, що відповідач отримані кошти згідно розписки не повертає, а відтак змушена звертатися до суду за захистом своїх прав. В подальшому на адресу Деснянського районного суду м. Києва від позивачки надійшла заява проводити розгляд справи у її відсутність. Представник позивачки в судовому засіданні 05.10.2022 року позовну заяву з урахуванням заяви про зміну предмету позову підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав та на підставі наданих доказів. В подальшому на адресу Деснянського районного суду м. Києва від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, приходить до наступного висновку. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що 01.03.2018 року [PERSON] склав розписку про те, що взяв у [PERSON] 1015000 доларів США. Строком до: 500000 доларів США до 06 березня 2018 року; 515000 доларів США до 23 березня 2018 року. (а.с. 9). Згідно зі ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК). У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є одночасно і двостороннім правочином, і одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка, на підставі якої позивачка просить стягнути заборгованість, містить умови отримання позичальником в борг грошей із строком їх повернення, тобто відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. У матеріалах справи не міститься доказів того, що договір позики (розписка), укладений між сторонами, є нечинним, його дійсність не спростовано, а тому зобов`язання за даним правочином підлягають виконанню. Надана розписка від 01.03.2018 року є документом, що підтверджує отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 1015000 доларів США. Станом на дату розгляду справи боргова розписка перебуває у кредитора, що за правилом ст. 545 ЦК України, також свідчить про невиконання позичальником зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Як встановлено при розгляді справи, на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором позики не погашає, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 1105340,23 доларів США з яких: основний борг - 1015000,00 доларів США, 3% річних - 90340,23 доларів США. Стороною відповідача не надано заперечень щодо розрахунку суми 3 % річних. Відповідно до статей 1049, 1950 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позику та якщо він своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Тому, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Аналогічні правові висновки про необхідність ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, якщо кошти надавалися саме в ній, містяться у ряді постанов Великої Палати Верховного Суду: від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц; від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц. Виходячи з того, що позивачка надала відповідачу на підставі розписки від 01.03.2018 року грошові кошти в іноземній валюті, а відповідач свої зобов`язання з повернення вказаних коштів не виконав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення грошових коштів підлягає задоволенню у валюті виконання основного зобов`язання, тобто у розмірі 1015000 доларів США. Відповідно до заяви про зміну предмету позову, яка прийнята судом, позивачка просить стягнути з відповідача суму 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання - 90340,23 доларів США . Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved