Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

13.12.2021 року судом зареєстровано позов [PERSON] до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури про відшкодування шкоди (а.с. 1-5), який уточнений 06.09.2022 року і мотивований тим, що 28.09.2011 року відносно позивача старшим слідчим відділу прокуратури Вінницької області було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. 02.09.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, засуджений до позбавлення волі, запобіжний захід змінений на тримання під вартою. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23.04.2015 року вирок скасований, запобіжний захід щодо [PERSON] змінений на підписку про невиїзд, справа направлена на новий розгляд. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2020 року позивача було виправдано за ч. 3 ст. 368 КК України у зв`язку з недоведеністю винуватості. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26.01.2021 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2020 року залишений без змін. Таким чином, з 28.09.2011 року по 26.01.2021 року позивач знаходився під слідством, 7 місяців 21 день перебував під вартою. Через безпідставне звинувачення у вчиненні злочину він незаконно був засуджений до позбавлення волі, втратив роботу, повагу знайомих, дружина розірвала з ним шлюб, він втратив нормальні життєві зв`язки, що вимагало додаткових зусиль для організації та налагодження його життя. Душевні страждання також викликані тривалим досудовим розслідуванням, судовим розглядом справи, під час якого він був вимушений доводити свою невинуватість, вислуховувати представника обвинувачення, який, не зважаючи на очевидність безпідставного притягнення позивача до кримінальної відповідальності, намагався довести його вину і вимагав призначення покарання. У зв`язку з цим позивачу було спричинено моральну шкоду. Зазначаючи правовою підставою даного позову ст.ст.\~23\~ч. 3,\~\~1176\~ч. 1 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а також з урахуванням висновку судово-психологічної експертизи [PERSON] просив стягнути на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку кошти у відшкодування моральної шкоди за час перебування під вартою (7 місяців) 1\~114\~344 грн., у відшкодування моральної шкоди в зв`язку з незаконним проведенням оперативно-розшукових заходів 50\~000 грн., моральної шкоди за час перебування під слідством та судом (105 місяців) 703\~500 грн., а всього 1\~867\~844 грн. та судові витрати: на професійну правничу допомогу 10\~000 грн., витрати на оплату вартості судово-психологічної експертизи 15\~101,60 грн. \~ \~ \~ \~Судом вчинені наступні процесуальні дії. 14.12.2021 року було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі № 127/34076/21 за позовом [PERSON] до Вінницької обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 13.04.2022 року було призначено судову психологічну експертизу, виконання якої доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. На час проведення експертизи провадження у справі зупинене. 26.07.2022 року Вінницьким міським судом Вінницької області зареєстровано висновок за результатами проведення судово-психологічної експертизи № 2639/22-21 від 20.07.2022 року, повернуті матеріали справи № 127/34076/21. Ухвалою суду від 27.07.2022 року провадження у справі поновлене. 15.09.2022 року підготовче провадження у справі закрите. В судовому засіданні представник позивача адвокат\~Комар О.Г. уточнений позов підтримав, просив вимоги\~позивача задоволити\~в повному\~обсязі.\~Підтримав відповіді на відзиви, які приєднані до матеріалів справи. Зауважив, що сам факт визнання позивача невинуватим у вчиненні злочину підтверджує незаконність дій прокуратури і завдання позивачу моральної шкоди. Під час перебування під вартою позивач зазнав ще більших страждань, цей факт був психотравмуючим для нього, тому експерт визначив кількісний еквівалент моральної шкоди (моральних страждань) в розмірі 166,32 МЗП на момент розгляду справи, що за 7 місяців перебування під вартою становить 1\~114\~344 грн. Розмір моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного проведення оперативно-розшукових заходів 50\~000 грн., а розмір моральної шкоди за час перебування під слідством та судом протягом 105 місяців без урахування часу перебування під вартою 703\~500 грн. Судові витрати позивача складають: на професійну правничу допомогу 10\~000 грн., витрати на оплату вартості судово-психологічної експертизи 15\~101,60 грн. В судовому засіданні представник Вінницької обласної прокуратури Рудніцька І.В. позов не визнала, підтримала відзив на позов (а.с. 66-83). Вважає, що підстав для відшкодування шкоди немає, оскільки незаконність дій відповідачів не встановлена, а факт завдання позивачеві моральної шкоди не доведений позивачем. Суду пояснила, що позивач обвинувачувався у вчиненні тяжкого злочину, на досудовому слідстві він частково визнавав вину у вимаганні хабара, що зафіксовано у відповідних процесуальних документах. Виправдувальний вирок був постановлений через визнання судом доказів недопустимими, при цьому прокуратурою не вчинено жодних протиправних дій щодо позивача. З висновком експерта не погодилась, оскільки експерт не може визначати розмір моральної шкоди відповідно до кількості мінімальних заробітних плат, а методика, яка була використана експертом, ще в 2016 році була виключена з Реєстру методик проведення психологічних експертиз. Просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] . \~В судовому засіданні представник Державної казначейської служби України Кравчук С.О. позов не визнав. Підтримав відзив на позов, який приєднаний до матеріалів справи (а.с. 205-209). Суду пояснив, що ДКСУ не є належним відповідачем у справі, оскільки прав позивача не порушувала. До компетенції ДКСУ належить лише виконання судових рішень щодо безспірного списання коштів з бюджету. Також вважає, що позивачем не доведені підстави для відшкодування моральної шкоди. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Правовідносини виникли між сторонами з приводу завдання шкоди внаслідок незаконних дій органу державної влади, тому при вирішенні спору суд застосовує норми глави 82 Цивільного кодексу України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що постановою слідчого в ОВС відділу нагляду за виконанням законодавства у сфері запобігання і протидії корупції та досудовим слідством прокуратури Вінницької області від 28.09.2011 року було порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 02.09.2014 року № 212/1227/12 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції закону від 07.04.2011 року) та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 (три) роки з конфіскацією майна. [PERSON] позбавлено спеціального звання старший лейтенант міліції. Запобіжний захід [PERSON] до набрання вироком законної сили змінено з підписки про невиїзд на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду після проголошення вироку. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23.04.2015 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 02.09.2014 року щодо [PERSON] та [PERSON] та окрему постанову від 08.09.2014 року скасовано, а справу направлено в той же суд на новий судовий розгляд іншим суддею зі стадії попереднього розгляду справи. Запобіжний захід щодо [PERSON] змінено на підписку про невиїзд. [PERSON] звільнено з-під варти в залі суду. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2020 року [PERSON] виправдано за ч. 3 ст. 368 КК України в зв`язку з недоведеністю його винуватості у скоєнні злочину. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26.01.2021 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2020 року щодо [PERSON] за ч. 3 ст. 368 КК України та [PERSON] за ч. 3 ст. 368 КК України залишено без змін. Таким чином, кримінальне переслідування відносно [PERSON] тривало з 28.09.2011 року (порушення кримінальної справи) до 26.01.2021 року (набрання виправдувальним вироком законної сили), всього 112 місяців, з яких 7 місяців [PERSON] перебував під вартою. [PERSON] є батьком сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 06.08.2003 року, на підставі рішення суду від 18.12.2012 року був розірваний. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що внаслідок незаконних дій прокуратури і притягнення до кримінальної відповідальності він зазнав душевних страждань, тому визначив компенсацію моральної шкоди в сумі 1\~867\~844 грн., яку просив стягнути шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку. Згідно статті 19 Конституції України,\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтями 55,\~56 Конституції України\~визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом положень статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди,\~\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України\~встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Така шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої посадовими і службовими особами органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Крім того, пунктом 2 частини першої\~статті 1\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» передбачено,\~що підлягає\~відшкодуванню шкода,\~завдана громадянинові\~внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Статтею 2 вказаного закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно п. 5 ст. 3 вказаного Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Частиною\~5,\~ч.\~6\~ст.\~4\~Закону\~України\~«Про порядок\~відшкодування\~шкоди,\~завданої\~громадянинові\~незаконними діями\~органів\~дізнання,\~досудового\~слідства,\~прокуратури\~і\~суду» відшкодування\~моральної\~шкоди\~провадиться у\~разі,\~коли\~незаконні\~дії органів,\~що\~здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~досудове\~розслідування,\~прокуратури\~і\~суду завдали\~моральної\~втрати\~громадянинові,\~призвели\~до\~порушення його\~нормальних\~життєвих\~зв`язків,\~вимагають\~від\~нього додаткових\~зусиль\~для\~організації свого\~життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону). Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру відшкодування моральної шкоди віднесено до компетенції суду. Здійснення провадження у справі про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 368 КК України і виправдання у зв`язку з недоведеністю його винуватості свідчить про незаконні дії посадових осіб прокуратури Вінницької області, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Кримінальне провадження відносно [PERSON] тривало більше дев`яти років, протягом цього часу проводились оперативно-розшукові заходи, до [PERSON] були застосовані запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, внаслідок чого він був ізольованим від суспільства, що є надзвичайною мірою впливу на особу та кардинальним чином впливає на його життя. Крім того, позивач втратив авторитет серед оточуючих, роботу, сім`ю, нормальні життєві зв`язки, змушений був доводити свою невинуватість, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2020 року, який набув сили на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 26.01.2021 року, [PERSON] за ч. 3 ст. 368 КК України виправдано в зв`язку з недоведеністю його винуватості у скоєнні злочину, що свідчить про те, що [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності незаконно. Складові елементи для цивільно-правової відповідальності у виді шкоди, протиправних діянь осіб, які завдали шкоди, причинного зв`язку між ними, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 20.07.2022 року № 2639/22-21, факт перебування [PERSON] під вартою в період з 02.09.2014 року по 23.04.2015 року був психотравмуючим для нього. [PERSON] внаслідок перебування під вартою в період з 02.09.2014 року по 23.04.2015 року завдано страждань (моральної шкоди). Кількісний еквівалент моральної шкоди (моральних страждань), спричиненої [PERSON] може становити 166,32 мінімальних заробітних плат, розмір яких приймається рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятої на момент винесення рішення судом. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено з 1 жовтня 2022 року мінімальну зарплату 6700грн. Вирішуючи питання щодо розміру\~моральної шкоди,\~суд враховує висновок експерта, а також конкретні обставини даної справи, характер незаконних дій працівників органу прокуратури, ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, так і факту його тривалого утримання під вартою, глибину душевних страждань позивача, тривалу неможливість відновити свої права, тривалість кримінального провадження з 28.09.2011 року до 26.01.2021 року (112 місяців), вимоги розумності, справедливості, а також співмірності, суд дійшов висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід визначити в сумі 750\~400 грн. (112?6700 грн. = 750\~400 грн.). При ухваленні такого рішення суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновки щодо застосування вказаних норм права, надані Верховним Судом, зокрема, в постановах від 19.09.2018 року № 534/955/17, від 11.10.2019 року № 757/53996/17, від 12.03.2019 року № 920/715/17, від 03.08.2022 року № 686/25511/20. Заперечення представника Державної казначейської служби України щодо залучення ДКСУ в якості співвідповідача суд також вважає безпідставними. Так, відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"). Відповідно до частини другої\~статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до\~статті 2 ЦК України\~держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) вказано, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша\~статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Враховуючи вказані\~висновки\~Верховного\~Суду сума відшкодування в розмірі 750\~400 грн. та судові витрати позивача - 10\~083,31 грн. підлягають стягненню з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку. Судові витрати позивача по оплаті правничої допомоги та послуг експерта в загальній сумі 25\~101,60 грн. підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позивач надав докази витрат на оплату правничої допомоги на суму 10\~000 грн.: угоду № 1/12/21 від 06.12.2021 року із адвокатом Комаром О.Г. (а.с. 44), розрахунок вартості виконаних робіт по наданню правничої допомоги від 09.12.2021 року (а.с. 45), акт приймання-передачі виконаних робіт від 09.12.2021 року (а.с. 46), квитанцію № 1/12 від 09.12.2021 року на суму 10\~000 грн. (а.с. 47). Докази понесення витрат на оплату послуг експерта на суму 15\~101,60 грн. наявні в матеріалах справи (а.с. 179). Оскільки позовні вимоги задоволені частково (40,17%), то на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам на суму 10\~083,31 грн. (25101,60 ? 40,17% = 10\~083,31 грн.). Позивач [PERSON] при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід віднести на рахунок держави. \~

Outcome: approved