Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив встановити факт належності [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 484649, виданого 25.06.2002 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за ОД № 10-05-1817, який раніше було видано на ім`я « [PERSON] ». А також, просив визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 2,95 га, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 484649, виданий 25.06.2002 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за ОД № 10-05-1817). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із тим, що відсутній оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкову земельну ділянку. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.09.2009 року, виданого виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] . Факт належності [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 484649, виданого 25.06.2002 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за ОД № 10-05-1817, який раніше було видано на ім`я « [PERSON] », підтверджений довідкою № 958, виданою 15.09.2022 року старостою Кам`янського старостинського округу, згідно якої в Державному акті на право приватної власності на землю серії Р1 № 484649, виданого 25.06.2002 року помилково було вказано по батькові « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 2,95 га, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 484649, виданого 25.06.2002 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за ОД № 10-05-1817. Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, до якої входить вищезазначене спадкове майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 26.01.1993 року секретарем Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 4, [PERSON] заповіла усе її майно нерухоме та рухоме (1/2 частку), де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право - [PERSON] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 26.01.1993 року, зареєстрований за № 4 не змінювався та не скасовувався. Частиною 1 ст. 1241 ЦК України, встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та не працездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, осіб які мають право на обов`язкову частку немає. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так, оскільки не вся спадщина охоплена заповітом, право на спадкування за законом іншої частини спадщини, одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16.06.1950 року Кам`янською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 08.11.1970 року Кам`янською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь - кого із спадкоємцем за законом незалежно від черги. Як було з`ясовано судом, [PERSON] будучи спадкоємицею за законом першої черги після смерті [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь онука спадкодавця та позивача по справі [PERSON] . Згідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України - у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Спадкоємцем за законом п`ятої черги відповідно до ст. 1265 ЦК України після смерті [PERSON] є її онук [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 06.07.1974 року, виданого виконавчим комітетом Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 16.06.1950 року Кам`янською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 08.11.1970 року Кам`янською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, позивач [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою № 900 від 29.09.2021 року, наданою виконавчим комітетом Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, тобто вважаюсь таким, який прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Постановою державного нотаріуса від 14.07.2022 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності на спадкове майно судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи викладене, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved