Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до Договору довічного утримання від 05.08.2008 року позивач стала власницею 95/125 частини домоволодіння [ADDRESS] . Згідно з названим договором довічного утримання позивач стала власницею частини будинку [ADDRESS] з приміщеннями коридору площею 2,7 кв.м, веранди площею 7,7 кв.м, кухні площею 9,3 кв.м, ванни площею 3,2 кв.м., веранду площею 6,7 кв.м., жилу кімнату площею 17,6 кв.м, веранду площею 12,1 кв.м, кухню площею 8,1 кв.м, сауну площею 2,9 кв.м, санвузол 3,8 кв.м, веранду площею 12,5 кв.м, кладову площею 1,5 кв.м, сходинки площею 10,2 кв.м, веранду площею 5,9 кв.м, жилу кімнату площею 16,4 кв.м, коридор площею 3,6 кв.м, веранду площею 5,9 кв.м, жилу кімнату площею 16,4 кв.м, коридор площею 3,6 кв.м, веранда площею 6,5 кв.м, які зазначені на поетажному плані цифрами 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1, 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 3-5, 3-6, 3-7, 3-8, 3-9, та вбиральні під літерами «Г», сарай літерою «Д», сарай літерою «З», частина огорожі, доріжка. Її право власності на частину будинку зареєстроване у встановленому законом порядку, а 01.07.2009 року у зв`язку із смертю [INFO] відчужувана даної частини будинку [PERSON] була знята заборона на відчуження належної мені частини будинку. Відчужувач 95/125 частини будинку [ADDRESS] Брежнєв [PERSON] з яким позивачем і був укладений Договір довічного утримання, був також власником земельної ділянки площею 0,0545 та, яка розташована біля належної на праві власності частини будинку з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Дана обставина підтверджена копією Державного акту на право власності на землю на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] виданий на його ім`я 26.11.1997 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №6434/170 та копією кадастрового плану на землю. Хоча у нас з [PERSON] був оформлений Договір довічного утримання на будинок [ADDRESS] , належна [PERSON] на праві власності земельна ділянка не увійшла в Договір довічного утримання, а тому на час смерті [INFO] Брежнєва [PERSON] була його особистою власністю і на дану земельну ділянку відкрилася спадщина. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] являється його дочка [PERSON] і з нею між позивачем та нею був судовий спір за її позовом про визнання Договору довічного утримання недійсним. Але рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.07.2013 року [PERSON] в позові про визнання Договору довічного утримання недійсним було відмовлено. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 13.04.2017 року виданої Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою, [PERSON] , дочка [PERSON] , заяву про прийняття спадщини після смерті батька не подавала, а тому спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Дана обставина підтверджена копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 13.04.2017 року та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які я додаю до позовної заяви. Хоча позивач і не входить в коло спадкоємців після смерті [INFO] Брежнєва [PERSON] , але належна йому на праві власності земельна ділянка площею 0,0545 га на якій знаходиться належна позивачу на праві власності частина будинку [ADDRESS] , повинна бути визнана на праві власності за мною відповідно до вимог ст. 120 ЗК ч. 3 Земельного кодексу України. Тому позивач просила суд припинити за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,6545 га по [ADDRESS] у зв`язку з відчуженням ним 05.08.2008 року 95/125 частини будинку [ADDRESS] Ющенко [PERSON] на підставі Договору довічного утримання. Визнати за нею траво приватної власності на земельну ділянку площею 0,0545 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням даної ділянки для обслуговування житлової частини будинку і господарських будівель [ADDRESS] власником якої вона стала на підставі Договору довічного утримання. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.06.2018 року в позові відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2018 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 20 листопада 2020 року (головуючий суддя Усатов Д.Д.) прийнято до провадження цивільну справу та призначено підготовче судове засідання. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2021 року справа передана в провадження судді Волчка А.Я. Ухвалою суду від 13.10.2021 року (головуючий суддя Волчко А.Я.) прийнято до розгляду цивільну справу та призначено підготовче\~судове засідання. Ухвалою суду від 11.07.2022 року закрито підготовче\~провадження у\~справі та призначено\~справу\~до\~судового\~розгляду\~по\~суті\~в\~загальному\~позовному\~провадженні. Позивачем подано до суду заява про зміну предмет та підстав позову згідно якої просила суд визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, кадастровий номер - 3222410600:01:011:0038, що заходиться за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати відповідача, Вишневу міську раду Бучанського району Київської області (Код ЄДРПОУ 04054628), провести державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер - 3222410600:01:011:0038, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на ім`я, [PERSON] . Також позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, на підставі наявних письмових матеріалів справи та ухвалити рішення відповідно до вимог закону. Інші сторони в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріали справи, відповідно до договору довічного утримання від 05 серпня 2008 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Біккінєвою І. А., відчужувач [PERSON] передав, а набувач [PERSON] отримала у власність 95/125 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та взамін чого зобов`язалася забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом на умовах цього договору. На підставі договору довічного утримання 12 серпня 2008 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 95/125 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. [INFO] Брежнєв [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] . Щодо майна померлого [PERSON] . Вишневою міською державною нотаріальною конторою Київської області заведена спадкова справа № 115-2013. Спадщину після померлого прийняла його дочка [PERSON] відповідно до заяви від 17 серпня 2013 року. Рішенням Вишневої міської ради від 10 грудня 2015 року відмовлено у внесенні змін до рішення від 12 березня 2015 року № 1-01/XLVII6-36 «Про надання дозволу [PERSON] та [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] . 11.05.2021 року здійснена державна реєстрація земельної ділянки за адресою, [ADDRESS] , загальною площею - 0,0545 га, та присвоєно їй кадастровий номер 3222410600:01:011:0038. Враховуючи, що договір довічного утримання укладено 12 серпня 2008 року, за правилом частини другої статті 331 ЦК України право власності на відчужену частину будинку виникло у позивача за цим позовом з моменту його державної реєстрації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (частина друга статті 182 ЦК України у редакції Закону від 16 січня 2003 року № 435-IV). В електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно права позивача на частину домоволодіння зареєстровано 12 серпня 2008 року, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила статті 120 ЗК України у редакції Закону України від 27 квітня 2007 року №997-V (далі ЗК України). Так, згідно з частинами першою та другої статті 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно моментом набуття прав на спірну земельну ділянку є момент, пов`язаний з набуттям права власності на відчужену частину домоволодіння (житло) за договором довічного утримання. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Зазначеними нормами права закріплено загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Застосовуючи положення статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України необхідно виходити з того, що у разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності (право користування) на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками (користувачами) відповідної земельної ділянки. Подібний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18), підстави відступити від зазначених висновків судом не встановлено. Відповідно до наведених положень закону до позивача перейшло право на спірну земельну ділянку на якій знаходиться житловий будинок. Таке набуте право позивача відповідало за своїм змістом праву, належному відчужувачу. Отже в силу статті 120 ЗК України до позивача перейшло право власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , як до особи яка набула у власність нерухоме майно що розташоване на даній земельній ділянці. А тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову в частині визнання права власності на земельну ділянку. Що ж стосується вимог про зобов`язання відповідача провести державну реєстрацію земельної ділянки за позивачем, то суд відмовляє в даних вимогах виходячи з наступного. Відповідно до статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону. Відповідно до статті 27 Стаття 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до\~статті 42\~Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Таким чином, судове рішення що набрало законної сили, щодо набуття, права власності на нерухоме майно є самостійною підставою для здійснення державної реєстрації права власності. Дискреційні повноваження\~- сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з кількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.\~ Отже питання щодо здійснення державної реєстрації права власності, належить до дискреційних повноважень державного реєстратора, а не суд. Тому суд в даних вимогах позову відмовляє. Суд,

Outcome: partial