Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивач 05.08.2022 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення\~заборгованості за кредитним договором № 2019/ОВР/282-000571 від 01.07.2019 у розмірі 30108,85 грн станом на 17.11.2021, яка складається з: -27213,79 грн заборгованість за кредитом (прострочена), -271,20 грн заборгованість за процентами (поточна), -1624,16 грн заборгованість за процентами (прострочена), -999,70 грн заборгованість за платежами згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, та 2481 грн судовий збір. В обґрунтуванні позову\~представник позивача зазначає, що 01.07.2019 відповідачем було підписано заяву-договір № 2019/І_С/282-001755 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за якими здійснюються з використанням електронних платежів засобів, та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк» відповідно до яких між сторонами було укладено кредитний договір № 2019/ОВР/282-000571 від 01.07.2019. Відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, не здійснював погашення заборгованості за овердрафтом (кредитом), нарахованими процентами за користування овердрафтом та простроченими відсотками за користування дозволеним овердрафтом, у зв`язку з чим станом на 17.11.2021 виникла заборгованість у розмірі 30108,85 грн. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Суддя в ухвалі від 26.08.2022 постановила позовну заяву прийняти до розгляду, відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 01.07.2019 відповідачем було підписано заяву-договір № 2019/І_С/282-001755 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк», згідно з якою заява-договір разом з Правилами, Тарифним планом, умовами банківських продуктів/пакетів є договором комплексного банківського обслуговування, укладеним між сторонами. Відповідно до зазначеної Заяви-договору у графі «паспорт споживчого кредиту» вказано, що між сторонами укладається договір № 2019/ОВР/282-000571, строком дії з 01.07.2019 по 30.06.2020, програма кредитування «Універсальна картка «Домовичок» (в рамках ЗКП», орієнтовна сума кредиту 10000 грн, мета кредиту споживчі цілі, можлива сума кредиту 0 - 300000 грн, тип кредиту ліміт дозволеного овердрафту, щомісячний платіж по кредиту 7 %, мінімум 50 грн, валюта кредиту гривня, порядок надання кредиту безготівковий, пільговий період 30 днів, строк кредитування 12 місяців, відсоткова ставка 36 % річних, відсоткова ставка на пільговий період 0,00001 %, відсоткова ставка 48 %, реальна відсоткова ставка 45,09 % річних, тип відсоткової ставки фіксована , порядок сплати відсотків щомісячно. Крім того, позивач отримав платіжну картку (арк. с. 12-13). \~ \~ \~ \~Позивачем надано суду витяги з «Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк», затвердженими 20.07.2017, зі змінами та доповненнями від 19.06.2019, та «Правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк», затвердженими 12.02.2020, зі змінами з 14.05.2020 та 04.06.2020, які не містять підпису відповідача та дати ознайомлення з відповідними документами (арк. с. 15-37). \~ \~ \~ \~Позивачем надано копії «Тарифного плану «Домовичок» та «Інформації про істотні характеристики послуги для фізичних осіб з надання споживчого кредиту (без застави) у формі ліміту овердрафту «Кредитна картка» (пакет «Домовичок» для отримувачів регулярних виплат), які не містять підпису відповідача та дати ознайомлення з відповідними документами (арк. с. 38-42). \~ \~ \~ \~13.09.2022 відповідач отримав вимогу позивача про дострокове повернення кредиту від 28.08.2021 у загальному розмірі 31890,22 грн станом на 28.08.2021 (арк. с. 43-44). \~ \~ \~ \~Позивач надав суду виписку за особовим рахунком відповідача, згідно з якою станом на 17.11.2021 у відповідача є прострочення кредитної заборгованості за договором овердрафту № 2019/ОВР/282-000571 від 01.07.2019 становить 27213,79 грн, нараховано та не сплачено відсотки за користування кредитною лінією у розмірі 1624,16 грн, нараховано та не сплачено відсотки за користування кредитною лінією у розмірі 271,20 грн (арк. с. 7-11). \~ \~ \~ \~Згідно з розрахунком позивача за договором № 2019/ОВР/282-000571 від 01.07.2019 сума нарахованих процентів (поточних) станом на 17.11.2021 становить 18993 грн, сума сплачених процентів (поточних) становить 14864,16 грн, сума нарахованих (прострочених) процентів становить 566,58 грн, сума сплачених процентів (прострочених) становить 2800,06 грн, сума нарахованих процентів згідно зі ч. 2 ст. 625 ЦК України становить 999,70 грн (арк. с. 5-6). ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Відповідно до\~ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша\~ст. 1055 ЦК України). Згідно зі змістом\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ч.1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Звертаючись до суду із позовом, позивач надав копію заяви-договору № 2019/І_С/282-001755 від 01.07.2019, копію вимоги про дострокове повернення кредиту, виписку за особовим рахунком відповідача, розрахунок заборгованості, а також витяги з «Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк» та «Правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк», копії «Тарифного плану «Домовичок» та «Інформації про істотні характеристики послуги для фізичних осіб з надання споживчого кредиту (без застави) у формі ліміту овердрафту «Кредитна картка» (пакет «Домовичок» для отримувачів регулярних виплат). Відповідачем не надано заперечень щодо того, що він підписував вищевказану заяву-договір, отримував в банку позивача кредитну картку, а також користувався нею, отримуючи від банку кредитні кошти, тобто те, що він отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У цій справі сторони визначили строк договору з 01.07.2019 по 30.06.2020. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже, прострочена заборгованість за кредитним договором у розмірі 27213,79 грн нарахована банком правомірно. Щодо стягнення процентів, то відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до договору № 2019/ОВР/282-000571 від 01.07.2019, підписаного відповідачем, відсоткова ставка за кредитом 36 % річних, відсоткова ставка на прострочену заборгованість 48 %, тип відсоткової ставки фіксована, порядок сплати процентів щомісячно. Строк дії договору з 01.07.2019 по 30.06.2020. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У цьому випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг Згідно зі ч. 1\~ст.\~11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у\~редакції,\~чинній на\~момент виникнення\~спірних правовідносин)цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 1, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Споживач фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Згідно зі п. 8, 9, 11 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит (усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит тощо. Відповідно до\~ч.\~6,\~7\~ст.\~12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» споживач\~не зобов`язаний\~сплачувати кредитодавцю\~будь-які\~платежі,\~не зазначені\~у договорі\~про споживчий\~кредит.Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Отже, між сторонами узгоджено розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом. Згідно з ч. 1,2 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник. Конструкція договору приєднання, викладена у частині\~першій\~ст. 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися\~з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком. У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору. Також судом встановлено, що позивачем не надано Правила відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк» та Правила відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк», а також Тарифний план, які містять підпис відповідача. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що саме ці витяги з Правил та Тарифний план, надані позивачем, є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Правила та Тарифи мав на увазі відповідач, підписуючи заяву-договір. А тому, відповідно, вказані Правила та Тарифи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору комплексного банківського обслуговування, укладеного між сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів. Відтак, у межах строку дії договору до 30.06.2020 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 01.07.2019, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. На далі права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, банком з 01.07.2020 неправомірно нараховувалися проценти на заборгованість відповідача. Згідно з розрахунком заборгованості відповідача станом на 17.11.2021 позивачем неправомірно нараховано проценти за процентною ставкою 36 % у сумі 12789,32 грн, проценти за процентною ставкою 48 % у сумі 562,32 грн. Крім того, відповідачем сплачено 14864,16 грн нарахованих процентів за ставкою 36 % (поточна), отже сума сплачених відповідачем та неправомірно нарахованих процентів за ставкою 36 % перевищує суму процентів, нарахованих позивачем, на 8660,48 грн (18993 грн - 14864,16 грн - 12789,32 грн = - 8660,48 грн). Також відповідачем сплачено 2800,06 грн нарахованих процентів за ставкою 48 % (прострочена), отже сума сплачених відповідачем та неправомірно нарахованих процентів за ставкою 48 % перевищує суму процентів, нарахованих позивачем, на 2795,80 грн (566,58 грн - 2800,06 грн - 562,32 грн = - 2795,80 грн). Отже, з відповідача не підлягають стягненню нараховані позивачем проценти. Суд враховує, що відповідачем сплачено на 11456,28 грн (8660,48 грн + 2795,80 грн) процентів більше, тому зменшує прострочену заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача, на цю суму. Отже, з відповідача підлягає стягненню прострочена заборгованість за кредитним договором у розмірі 15757,51 грн (27213,79\~грн - 11456,28 грн). Щодо заборгованості відповідача згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, то боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Якщо в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У цьому випадку відповідач не виконав зобов`язання у встановлений договором строк (до 30.06.2020), позивач просить стягнути з відповідача борг з урахуванням 36 % річних за час прострочення з 14.10.2021 по 17.11.2021. Згідно зі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах\~заявлених нею\~вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 999,70 грн згідно зі ч. 2 ст. 625 ЦК України. \~ \~ \~ \~ V. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі\~п.\~1\~ч.\~1\~ ст.\~ 176\~ ЦПК\~ України\~ ціна\~позову визначається\~ у\~позовах \~про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду). Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить 2481 грн з 01.01.2022. Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не звільнені від сплати судового збору, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1380,81 грн (2481 грн х (15757,51 грн + 999,70 грн) / 30108,85 грн). Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: approved