Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

15 квітня 2022 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] з 1987 року по день отримання повідомлення про смерть. В обґрунтування поданої заяви [PERSON] зазначила, що проживала в одному будинку з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в м. Погребище Вінницької області протягом 35 років, мали спільний сімейний бюджет, взаємні права та обов`язки, як подружжя, були пов`язані спільним побутом, що підтверджується записами в будинковій книзі для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у буд. [ADDRESS] , в якій зазначено, що заявниця зареєстрована разом з загиблим за вказаною адресою, технічним паспортом на вказаний будинок, довідками Погребищенської міської ради, де зазначено, що заявниця проживала однією сім`єю з [PERSON] 11 березня 2022 року на її ім`я надійшло повідомлення про смерть №1 за підписом начальника [INFO] [PERSON] (вих. № 4/317 від 11.03.2022), згідно якого їй стало відомо, що загинув її чоловік [PERSON] в боротьбі за незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України, який проходив військову службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] з 02.07.2019 року. Заявниця стверджує, що встановлення означеного юридичного факту їй необхідно для оформлення документів для одержання одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану», а відтак вона змушена звернутися із цією заявою до суду. Ухвалою судді від 19.04.2022 відкрито провадження у справі та прийнято рішення про її розгляд в порядку окремого провадження. 04.07.2022 року ухвалою суду було витребувано від [INFO] належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких було видане повідомлення про смерть №1 за підписом начальника [INFO] [PERSON]. Крім того, 26 травня 2022 року позивачка звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , громадянина України, який народився [INFO] в с. Гальчин Бердичівського району Житомирської області. Заява мотивована тим, що із повідомлення про смерть №1 за підписом начальника [INFO] [PERSON] (вих. № 4/317 від 11.03.2022) їй стало відомо, що в Херсонській області України загинув її чоловік [PERSON] в боротьбі за незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України, який проходив військову службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] з 02.07.2019 року. Однак, отримати свідоцтво про смерть у Погребищенському відділі ДРАЦС у Вінницькому районі Вінницької області Центрально- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) вона не має можливості, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій відсутня будь-яка можливість отримати медичний документ, який може бути прийнятий у відділі державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті Встановлення даного факту необхідно заявниці для здійснення державної реєстрації факту смерті її чоловіка, що є підставою для настання відповідних правових наслідків. Ухвалою судді від 13.06.2022 заяву [PERSON] залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків - десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення без руху. 15.08.2022 через канцелярію суду надійшла заява [PERSON] про усунення недоліків. Після усунення недоліків [PERSON] ухвалою судді від 01.09.2022 було відкрито провадження у цивільній справі №143/414/22. 20.09.2022 ухвалою суду об`єднано в одне провадження цивільну справу №143/414/22 за заявою [PERSON] , заінтересована особа - [INFO], про встановлення факту смерті та цивільну справу №143/302/22 за заявою [PERSON] , заінтересована особа- [INFO], про встановлення фату проживання однією сім`єю та присвоєно справі №143/302/22, провадження №2-о/143/57/2022. 24.10.2022 ухвалою суду було задоволено заяву [PERSON] про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні заявниця та її представник - адвокат Сушко П.П. заяви підтримали в повному обсязі та підтвердили викладені у них обставини. Представник заінтересованої особи - [INFO] - головний спеціаліст в командуванні, працівник ЗСУ [PERSON] в судове засідання не з`явилася, натомість через електронну пошту на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а.с. 41, 89). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з 1982 року проживає по сусідству із заявницею та її покійним чоловіком [PERSON] , він вважав, що шлюб між ними зареєстровано. Вони вели спільне господарство і були пов`язані спільним побутом. Спільно займались вихованням доньки заявниці [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що заявниця і покійний [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство, жили як чоловік та дружина приблизно 20 років, він був з [PERSON] у дружніх відносинах, вони разом працювали на тракторах. Декілька разів він був у них вдома в гостях. З`ясувавши позиції учасників справи та дослідивши її матеріали, суд уважає, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Так, ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. В силу абзацу 2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. За змістом ч.2 ст.317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 зазначеного Закону України). В зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, востаннє до 21 лютого 2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до Переліку територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 жовтня 2022 року, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року №75, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2022 року за №453/37789, зазначається, зокрема і місто Херсон. Відповідно до положень ст.ст. 315, 317 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000, у зв`язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника. Пунктом «ґ» статті 5 розділу ІІІ зазначених вище Правил визначені підстави для державної реєстрації смерті, однією з підстав є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Із матеріалів справи слідує, що факт загибелі [PERSON] підтверджується Сповіщенням №11 від [INFO] за №158 тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини [NUMBER] [PERSON] , яке адресоване військовому комісару [INFO] для сповіщення гр. [PERSON] , про те, що старший водій управління 1 мотопіхотної роти військової частини [NUMBER] старший солдат [PERSON] , 1967 року народження, прийнятий на військову службу за контрактом, 02.07.2019 року призваний [INFO]. Під час обстрілу противником, при виконанні бойових завдань по обороні від російського агресора на Антонівському мосту Херсонської області, отримав поранення не сумісні із життям (а.с.51). На підставі вищезазначеного Сповіщення начальником [INFO] [PERSON] на адресу заявниці [PERSON] було скеровано повідомлення про смерть №1(вих. № 4/317 від 11.03.2022) солдата [PERSON] (а.с.70). Вирішуючи питання про визначення дати та місця смерті [PERSON] , суд виходить із того, що у Сповіщенні №11 від [INFO] за №158 не міститься конкретних відомостей про дату його загибелі. З огляду на викладене суд вважає, що за таких обставин датою смерті [PERSON] слід вважати дату направлення Сповіщення №11, тобто [INFO], позаяк інших відомостей про дату смерті останнього матеріали справи не містять. В той же час, Антонівський міст знаходиться в межах м.Херсон Херсонської області. Водночас, суд приходить до висновку, що заявниця не має можливості отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки факт смерті [PERSON] відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій введено воєнний стан, що само по собі, на переконання суду, унеможливлює отримання медичного документа, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті [PERSON] породжує юридичні наслідки для заявниці, при цьому чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту. Відповідно до ч.4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Разом із цим, заява [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. За змістом ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до частин 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно роз`яснень Верховного Суду України, наданих у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності; заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно приписів ч. 4 ст.3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 11 березня 2022 року на ім`я заявниці [PERSON] надійшло повідомлення про смерть №1 за підписом начальника [INFO] [PERSON] (вих. № 4/317 від 11.03.2022), згідно якого їй було сповіщено про те, що загинув її чоловік старший солдат [PERSON] в боротьбі за незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України (а.с.7). Із матеріалів справи вбачається, що заявниця проживала разом із [PERSON] однією сім`єю з 1987 року по [INFO], вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели сумісне господарство. Дані обставини підтверджуються витягом за №512 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданим Погребищенською міською радою 18.03.2022 року (а.с.11), копією будинкової книги для прописки (реєстрації ) громадян, що проживають у будинку [ADDRESS] (а.с.13-14), копіями паспортів заявниці [PERSON] та [PERSON] (а.с.3-6) та показами свідків [PERSON] , [PERSON] . Разом із цим, суд відзначає, що інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив. Тому вказаний факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі №546/912/16-ц. З огляду на викладене суд на підставі вищезазначених доказів у їх сукупності та взаємозв`язку дійшов висновку про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по [INFO].

Outcome: partial