Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

Представник позивачазвернувся до відповідачів із вищевказаним позовом. Посилався на те, що 17.12.2020 р. між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні Ініціативи» забов`язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ ««Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а останній в свою чергу зобов`язувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку 1 до Договору відступлення. Таким чином, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за кредитними договором №2762, позичальником відповідно до якого є [PERSON] - ТОВ «Кредитні ініціативи». Так, [PERSON] та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» уклали кредитний договір №2762, також між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме квартиру, загальною площею 31,3 кв. м., житловою площею 13,6 кв. м., що знаходиться в [ADDRESS] . У зв`язку із неможливістю виконання умов за кредитним договором та значної заборгованості у [PERSON] , позивач був змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно. 21.04.2021 року право власності на майно було зареєстровано на ТОВ «Кредитні ініціативи», однак реалізувати майно на даний час неможливо, оскільки постанова про арешт майна боржника та заборона на його відчуження, серія та номер 32695345, виданий 18.06.2012 року, видавник Державний виконавець Колотило І.В., обтяжувач Першотравневий відділ державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції накладено арешт на нерухоме майно відповідача та заборона на його відчуження. Таким чином, у зв`язку з винесенням постанов про арешт майна, порушено право позивача як власника відповідного майна. Будь-які підстави залишення в дії обмежень та арештів, що були накладені державними виконавцями - відсутні. Тому вважає, що його право підлягає судовому захисту на підставі ст.317, 319, 321, 391 ЦК України. Просив звільнити з-під арешту вищевказане майно. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] відзиву на позов подано не було. Третьою особою пояснень на позовну заяву подано не було. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просив розглянути справу у його відсутності. Представник відповідачів подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилися, хоча належним чином за зареєстрованим місцем перебування були повідомлені про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 02.11.2006 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с. 7-12). Як видно з умов договору, іпотекодавець передав у іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] . 17.12.2012 року ТОВ «Кредитні ініціативи`на підставі передавального акту набуло майнових прав та обов`язків ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (а.с.17-28). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.04.2021 року, 21.04.2021 року було зареєстровано право приватної власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру [ADDRESS] (а.с.13). Зі змісту ст.ст.15, 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.16 ЦК України, загальним способом захисту порушених цивільних прав є припинення дій, які порушують право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен маєправо володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної,творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року в справі №554/8004/16 (провадження 14-431цс19) зроблено висновок: «що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна». Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Вищевказані обставини свідчать про те, що позивач позбавлений можливості звернутися до суду за захистом свого права іншим шляхом ніж в позовному провадженні, зокрема, з скаргою на дії державного виконавця. Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом встановлено, що арешт майна створює перешкоди позивачу в реалізації свого права на вільне розпорядження своїм майном, суд вважає позовні вимоги позивача про звільнення майна з-під арешту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved