Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 червня 2015 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційного служби Полтавського міського управління юстиції. Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 15 січня 2018 року даний шлюб розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка є громадянкою України. Після укладення шлюбу вона переїхала до Великої Британії, однак невдовзі зрозуміла, що відповідач має проблеми з психічним здоров`ям, а саме є емоційно нестабільною особистістю, страждає на неконтрольовані напади агресії, що змушувало її тимчасово неодноразово перебувати з новородженою дитиною в притулку для жертв домашнього насилля, і вона була визнана жертвою домашнього насилля через дії відповідача. Відсутність власного житла у відповідача та притягнення останнього до кримінальної відповідальності, фінансова неспроможність забезпечити дитину, змусили її з малолітньою дитиною повернутися до України для захисту інтересів останньої, як громадянки України та звернутися до суду про визначення місця проживання дитини з нею. Як матір, вона належним чином виконує свої обов`язки щодо забезпечення належних умов проживання, виховання, навчання, харчування та задоволення всіх потреб спільної з відповідачем доньки. Позовні вимоги в липні 2019 року уточнила та просила визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з нею - матір`ю [PERSON] (паспорт громадянки України [NUMBER] , виданий Полтавським РС УДМС України в Полтавській області 17 червня 2015 року, адреса проживання: [ADDRESS] (т.3 а.с.80-83). У зв`язку заявленим суддею відводом, який задоволено, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського районного суду Полтавської області, справа надійшла до провадження судді Шелудякова Л.В. (т.3 а.с.5-7). Ухвалою 12 травня 2020 року дану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження (т.3 а.с.172-175). Представник відповідача заперечуючи щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову подала до суду відзив, в якому вказала наступне. В даний час дитина протиправно, без достатніх правових підстав знаходиться на території України та позивач має намір перешкодити поверненню дитини до Великої Британії в рамках процедури передбаченої Гаазькою Конвенцією про цивільно-правові аспекти викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року шляхом визначення місця її проживання. У зв`язку зі спробою позивача без згоди відповідача вивезти дитину з Великої Британії, останній звернувся до Суду у справах сім`ї м. Портсмут, яким 30 червня 2017 року було видано постанову про заборону позивачці вивозити дитину з графства Хемпшир, з Англії та Уельсу. Позивачку було також попереджено, що вивезення дитини із Великої Британії без дозволу суду є кримінальним злочином згідно з Актом про викрадення дітей від 1984 року, однак всупереч рішенню суду, без згоди батька та законних на те підстав вивезла спільну з відповідачем доньку за межі Великої Британії. У зв`язку з чим, 03 вересня 2018 року відповідачем було отримано наказ Суду у справах сім`ї м. Портсмут щодо негайного повернення дитини до юрисдикції суду. Наразі позивачем не виконано рішення Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року у справі №552/1759/19 щодо забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, яким ухвалено визнати незаконним вивезення та утримання позивачкою на території України малолітньої дитини [PERSON] , зобов`язано матір повернути малолітню дитину до місця її постійного проживання - Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. У разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, зобов`язано матір передати малолітню дитину батькові для забезпечення повернення житини до постійного місця проживання, а саме до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, а ні вищевказані постанови Суду у справах сім`ї м. Портсмут. Наразі відповідне судове рішення позивачем не виконане. Зокрема, зазначено, що доводи позивача, про те, що відповідач є емоційно нестабільною особистістю, фінансова неспроможність відповідача забезпечити дитину, суперечить дійсності та не підтверджується належними та допустимим доказами та вводить суд в оману. В свою чергу відповідач збентежений тим, що така модель поведінки позивача може негативно вплинути на малолітню дитину і сформувати у неї аморальні цінності (т.3, а.с.214-221). У вказаній цивільній справі проведено підготовче судове засідання за участі представників сторін та згідно ухвали суду від 12 жовтня 2022 року призначено до судового розгляду (т.6 а.с.87), тобто судом створені належні умови для доведення сторонами своїх позицій щодо заявлених вимог. У судове засідання представник позивача - адвокат Пожидаєв В.О.надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, вказав, що позов підтримують в повному обсязі та спросять задовольнити. Представник відповідача адвокат Гаро Г.О. в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність відповідача, у задоволенні позовних просила відмовити повністю з підстав зазначених у поданому відзиві. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся, надіслав на адресу суду лист, де просив справу розглянути без його участі, при прийнятті рішення покладався на розсуд суду (т.5 а.с.189). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 06 червня 2015 року між позивачем та відповідачем Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , який заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 15 січня 2018 року розірвано (т.1 а.с.17). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується засвідченою копією актового запису народження [PERSON] (т.2 а.с.86). [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, про що свідчить довідка №6124КВ-536-159 від 06 липня 2017 року про реєстрацію особи громадянина України (т.1 а.с.19). На виконання ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2018 року Органом опіки та піклування надано висновок про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , яким визначено доцільність проживання малолітньої дитини разом з матір`ю [PERSON] (т.1 а.с.58-59). Постановою Суду у справах сім`ї м. Портсмут (справа №РО17Р00653) від 30.06.2017 року заборонено [PERSON] вивозити дитину з графства Хемпшир, з Англії та Уельсу. Даною постановою попереджено позивача, що вивезення дитини із Великої Британії без дозволу суду є кримінальним злочином згідно з актом про викрадення дітей від 1984 року (т.1 а.с.107-109). Постановою Суду у справах сім`ї м. Кройдон від 17 липня 2017 року (справа №РО17Р00663), скасовано заборону виїзду [PERSON] разом з дитиною за межі Хемпширу , однак збережено заборону вивозити дитину з території Англії та Уельсу . Також зобов`язано позивача здати свій український паспорт, а також інший документ на ім`я дитини або на її ім`я, в очікуванні на наступну постанову або постанову цього судового провадження. Крім цього, пунктом 5 цієї Постанови визначено контакт відповідача [PERSON] з дитиною, який повинен бути таким, як це погодять сторони, і такий контакт буде проходити під наглядом контактного центру Люїшама, узгодженого сторонами (т.1 а.с.112-113). Згідно розпорядження Суду у справах сім`ї м. Кройдон від 13 липня 2018 року (справа №РО12Р00653), дитина буде проводити час з батьком у контактному центрі як і раніше, лише цей контакт буд відбуватися за підтримки, а не під наглядом, в іншому контакт батька залишається без змін. За порушення даного розпорядження передбачається затримання та відправлення до в`язниці або накладення штрафу (т.1 а.с.118-119). 28 серпня 2018 року позивач вивезла дитину за межі Великої Британії, тому відповідач звернувся до Відділу міжнародного викрадення дітей та контактів Великій Британії із заявою про повернення дочки до Великої Британії. Наказом Суду у справах сім`ї м. Портсмут від 03 вересня 2018 року (справа №РО18Р00956), суд наказав позивачці негайно повернути [PERSON] до юрисдикції суду. На підтвердження доводів [PERSON] було подано наступні докази: лист Брумлі енд Кройдон Віменз Ейд, відповідно до якого остання з дитиною [PERSON] перебувала в притулку Брумлі енд кройдон Віменз Ейд (служба підтримки жінок, які зіштовхнулись з домашнім насильством) (т.1 а.с.14), витяг зі звітів Поліції Хемшир, відповідно до якого має місце домашнє насилля між батьками, що має негативний вплив на дитину, (т.1 а.с.226-243), копія листа Bromley&Croyfon Womens Aid про підтримку [PERSON] через страждання з домашнім насиллям, копія заяви про підтримку [PERSON] від 10 серпня 2017 року, копія інвойсу від 08 липня 2017 року, копія заяви про підтримку [PERSON], копія заяви про підтримку [PERSON] від 30 червня 2017 року, копія заяви про [PERSON] від 07 серпня 2017 року, копія заяви про підтримку [PERSON] від 06 серпня 2017 року, копія заяви про [PERSON] від 11 серпня 2017 року, копія заяви про підтримку [PERSON] від 11 серпня 2017 року, копія заяви про підтримку [PERSON] від 10 серпня 2017 року, копія заяви про підтримку [PERSON] від 10 серпня 2017 року, копія сертифікату про проходження програми «Свобода» (домашнє насилля), копія листа терапевта медичного центру від 07 вересня 2017 року, копія листа Кокфостерського медичного центру від 07 вересня 2017 року, копія листа офіцера по роботі з домашнім насиллям Bromley&Croydon Womens Aid Alana O'Sullivan; копія листа [PERSON] від 15 грудня 2017 року; копія звітності форми зустрічі під наглядом Контактного центру від 07.07.2018 року (т.2 а.с.1-72). Крім того, було надано наступні документи: копія листа [PERSON] від 02 травня 2018 року; копія листа [PERSON] від 10 листопада 2017 року; копія медичного призначення амбулаторного хворого від 27 липня 2017 року; копія листа [PERSON] від 29 червня 2018 року; копія GBS Immigration від 27 липня 2017 року подана [PERSON] , як жертвою домашнього насилля; копія листа відділу послуг на утримання дитини від 22 серпня 2018 року, витяг з поліцейського звіту/робочих нотаток поліції (т.3 а.с.84-161). Ухвалою суду від 15 жовтня 2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів шляхом звернення в порядку судового доручення до компетентних органів Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії задоволено. Провадження у цивільній справі №545/2247/18 зупинено до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави щодо виконання зазначеного судового доручення. Ухвалою сулу від 26 квітня 2021 року відновлено провадження по справі. У зв`язку з тим, що вищевказане судове доручення компетентним органом Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії не виконано, з підстав викладених у відповіді (т.4 а.с.186) представником позивача було повторно подане клопотання про витребування доказів. 30 квітня 2021 року від представника відповідача адвоката Ткаченко С.В. до суду надійшла заява про припинення представництва інтересів відповідача [PERSON] , в якій просила документи, пов`язані із розглядом даної цивільної справи надсилати безпосередньо на адресу відповідача та (або) вказаного ним нового представника. У зв`язку з чим ухвалою суду від 21 травня 2021 року провадження у цивільній справі №545/2247/18 зупинено до надходження відповіді від іноземного суду на судове доручення про надання правової допомоги або явки відповідача у судове засідання, залежно від події, яка станеться раніше. Направлено Центральному органу - компетентному суду Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії прохання про вручення документів відповідачу - [PERSON] , який є громадянином Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року відновлено провадження по справі (т.5, а.с.23). Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів шляхом звернення в порядку судового доручення до компетентних органів Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії задоволено. Доручено компетентному органу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії витребувати з Податкової інспекції та митного контролю ЇЇ Величності Королеви Великобританії відомостей про доходи громадянина Сполученого Королівства Великої Британії та [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, дійсний з 19 червня 2018 року по 19 червня 2028 року за період з 06 червня 2015 рік по теперішній час, включаючи доходи у вигляді заробітної плати, соціальної допомоги та будь-яких інших джерел; відомостей про працевлаштування громадянки [PERSON] , [INFO] , на території Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії за період з 06 червня 2015 рік по теперішній час, інформацію про доходи та реквізити банківського рахунку, на який вони надходили; відомостей про об`єкти нерухомого майна, належні [PERSON] , [INFO] , на праві власності або іншому речовому праві (користування); банку Ллойдс Великобританія та Банку Баркліс Великобританія відомостей про відкриті у банківських установах рахунки на ім`я [PERSON] , [INFO] , за період з 06 червня 2015 рік по теперішній час, в тому числі спільні банківські рахунки з дружиною - громадянкою України, [PERSON] , стан цих рахунків та дії щодо їх блокування/розблокування; Виконавчої служби по стягненню аліментів - відомостей про наявність на утриманні [PERSON] , [INFO] , непрацездатних, неповнолітніх, малолітніх осіб, та про сплату аліментів на їх користь та відомостей про сплату [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання доньки [PERSON] , наявність або відсутність заборгованості по сплаті; Міської Ради міста Портсмут - відомостей про виселення [PERSON] , [INFO] з будинку за адресою: [ADDRESS] , а також про проживання [PERSON] , [INFO] , за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] та про правову підставу проживання за цими адресами; Поліції графства Хемпшир - відомостей про притягнення [PERSON] , [INFO] , до кримінальної та адміністративної відповідальності за період з 2001 рік по теперішній час та відомості про місце постійного проживання [PERSON] ; відомостей про всі звернення громадянки України, [PERSON] , [INFO] , до органів поліції Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії зі скаргами на дії чоловіка [PERSON] , [INFO] ; відомостей про об`єкти нерухомого майна, належні [PERSON] , [INFO] , на праві власності або іншому речовому праві (користування); Міністерства Юстиції Великобританії та відділу імміграції - відомостей про визнання громадянки України [PERSON] , [INFO] , жертвою домашнього насилля та документів, на підставі яких уповноваженим органом Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії було офіційно прийнято рішення про видачу їй візи типу DDV та біометричної картки на перебування номер RG7490454, як жертві домашнього насилля; Національної служби охорони здоров`я та медичних закладів: «лікарня Спідвел», «Лікарня Елмхаус», національно центру фізіотерапії «Крістал Пелес» або бази даних медичних установ Англії «PCSE» - відомостей про проходження громадянкою України, [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] лікування, реабілітації з зазначенням періоду лікування, діагнозу та інших відомостей, наявних в розпорядженні;- притулку для жертв домашнього насилля «Бромлі та Кройдон Допомога Жінкам» та притулку для жертв домашнього насилля «Спокій» - відомостей про перебування громадянки України [PERSON] , [INFO] , та її дочки [PERSON] , [INFO] , в притулку для жертв домашнього насилля і періоду проживання, а також підстави звернення, інформації про лікування чи реабілітацію. Провадження у цивільній справі №545/2247/18 зупинено до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави щодо виконання зазначеного судового доручення (т.5 а.с.61-63). Не погоджуючись з ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області, представником відповідача адвокатом Гаро Г.О. було подано апеляційну скаргу (т.5, а.с.86-93). Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Гаро Г.О. залишено без задоволення (т.5 а.с.138-146). Однак, виконання судового доручення компетентним органом Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії не виконано (т.5 а.с.151-152). Ухвалою суду від 13 січня 2022 року відновлено провадження по справі (т.5 а.с.171). Ухвалою суду від 28 лютого 2022 року замінено третю особу у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки і піклування Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області про визначення місця проживання дитини з Орган опіки і піклування Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області на Службу у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району(т.5 а.с.182). Представником позивача адвокатом Пожидаєвим В.О. до суду подано клопотання про призначення судово-психологічної експертизи (т.5 а.с.25-27). Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 04 липня 2022 року клопотання представника позивача адвоката Пожидаєва В.О. про призначення судово-психологічної експертизи дитини задоволено. Призначено у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського районуПолтавської області про визначення місця проживання дитини судово-психологічну експертизу. Провадження у справі зупинено до завершення проведення експертизи. Відповідно до висновку експерта №1887-1890 за результатами судово-психологічної експертизи у цивільній справі №545/2247/22, складеного 28 вересня 2022 року, актуальна виховна поведінка [PERSON] полягає в забезпеченні емоційного комфорту [PERSON] , її всебічного розвитку, формування комунікативних компетенцій, засвоєння соціального схвалювань них норм, у керуванні поведінкою дитини засобами переконання, аргументування, прохань, заохочення досягнень, послідовних вимог щодо дотримання встановлених правил. Відомості про поведінку [PERSON] та його ставлення до батьківських обов`язків, які містяться в наявних вихідних даних, указують на користь відсутності його турботливого ставлення до доньки [PERSON] , ігнорування її базових потреб та ставлення для перешкод для їх задоволення: позбавлення житла і засобів для існування, здійснення насилля щодо її матері, ігнорування плачу дитини, правил безпечного поводження з немовлям, відсутність ініціативних дій, спрямованих на матеріальне забезпечення доньки, нагородження контакту з нею. Сімейна ситуація в родині [PERSON] характеризується наявністю тривалого конфлікту між її батьками, який не має свого конструктивного вирішення. Даний конфлікт безпосередньо зачіпає інтереси дитини та впливає на умови її життя: під час проживання у 2017-2018 роках у Британії умови сімейної ситуації призвели до суттєвих перешкод для задоволення базових вітальних і соціальних потреб [PERSON], під час проживання в Україні сімейний конфлікт спричиняє до підвищеної тривожності [PERSON], страху розлуки з матір`ю. У період з народження [PERSON] до серпня 2022 року умови її виховання, створені [PERSON] полягають у врахуванні потреб і можливостей дитини, в керуванні її поведінкою засобами переконання, аргументування, прохань, заохочення досягнень, послідовних вимоги щодо дотримання встановлених правил. Характер впливу описаної виховної поведінки матері на психологічний стан та [PERSON] , [INFO] , полягає у стимулюванні психологічного розвитку дитини, стабілізації її емоційного стану, розвитку довільності поведінки, зростанні упевненості і компетентності [PERSON] у міжособових стосунках, засвоєнню соціально схвалюваних способів поведінки, формуванню позитивної самооцінки та само сприймання, зростанні особистої автономісті. Ознаками виховної поведінки [PERSON] , що відображені в наданих матеріалах (у заявах [PERSON] , свідченнях очевидців, документах служби захисту жертв домашнього насилля, звіту працівника контактного центру м.Лондон), характеризуються ігноруванням вітальних і соціальних потреб [PERSON], владністю, жорстоким ставленням до [PERSON] та її матері, реалізацією способу життя, який не відповідає нормам матеріальності і співжиття і суспільстві, містить порушення закону (згідно інформації, поданого поліцією Хемпширу). Характер впливу описаної виховної поведінки батька, за умови її подальшої реалізації, буде уражати потреби [PERSON] в безпечних умовах життя, оптимальному розвитку, емоційному комфорті, з великою імовірністю зумовить зростання тривожності, невпевненості, підтримання страхів, порушення психічного розвитку дитини (т.6, а.с.165). Ухвалою суду від 03 жовтня 2022 року відновлено провадження по справі (т.6 а.с.81). Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року закрито підготовче засідання за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району та призначено справу до судового розгляду по суті. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків (справа №6-1945цс17 від 29 листопада 2017 року ВС України). Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 у справі №712/11527/17). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Згідно ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Враховуючи конфлікту ситуацію в родині [PERSON] , що характеризується наявністю тривалого конфлікту між її батьками, який не має свого конструктивного вирішення. Даний конфлікт безпосередньо зачіпає інтереси дитини та впливає на умови її життя підвищеної тривожності. Також враховуючи наслідки не виконання [PERSON] постанови Суду у справах сім`ї м. Кройдон від 03 вересня 2018 року №РО18Р00956 у вигляді штрафу, ув`язнення, що будуть мати негативний вплив для дитини, оскільки можлива розлука з матір`ю. Характер впливу описаної ситуації за умови її подальшої реалізації, буде уражати потреби [PERSON] в безпечних умовах життя, оптимальному розвитку, емоційному комфорті, з великою імовірністю зумовить зростання тривожності, невпевненості, підтримання страхів, порушення психічного розвитку дитини. У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), § 90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, § 102). Відповідно до ст. 7 Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року, до якої Україна приєдналась із заявами та застереженнями відповідно до Закону України від 14 вересня 2006 року № 136-V, у разі неправомірного переміщення або утримування дитини органи Договірної Держави, в якій дитина мала звичайне місце проживання безпосередньо до переміщення або утримування, зберігають свою юрисдикцію доти, доки дитина не набуде звичайного місця проживання в іншій Державі та a) кожна особа, установа або інший орган, які мають права опіки, не погодяться з переміщенням або утримуванням або b) дитина не проживе в такій іншій державі протягом періоду, що становить принаймні один рік після того, як особа, установа або інший орган, які мають права опіки, дізналися або повинні були дізнатися про місцеперебування дитини; не триває розгляд прохання про повернення, поданого в цей період, та дитина прижилася в новому середовищі. Згідно ст.5 Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року, 1. Судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини. З урахуванням статті 7, у разі зміни звичайного місця проживання дитини на іншу Договірну Державу, юрисдикцію мають органи Держави нового звичайного місця проживання. З копії постанови Полтавського апеляційного суду від 18.09.2019 року у справі №552/1759/19 щодо забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії вбачається, що позов [PERSON] до [PERSON] про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії задоволено та зобов`язано [PERSON] повернути малолітню [PERSON] , [INFO] , до місця її постійного проживання - Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. На даний час рішення суду не виконане. Однак, суд наголошує що спір щодо визначення місця проживання дитини у даній цивільній справі та спір щодо забезпечення повернення дитини до Великої Британії мають різну правову природу. Повернення дитини до постійного місця проживання є відновленням порушеного права відповідача на спілкування з нею та не виключає можливість повернення дитини у супроводі матері та подальшого їх спільного проживання. Стаття 12 Гаазької Конвенції 1980 року встановлює, що, якщо дитина незаконно переміщена, або протиправно утримується у розумінні статті 3 цієї конвенції і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримування, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини. Відповідно до пункту 2 цієї статті, суд, навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після сплину річного терміну, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі та/або Існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяної фізичної або психологічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку (ст.13 Гаазької Конвенції 1980 року). Суд, зауважує, що інтереси дитини мають бути встановлені, її права - захищені. Тому в певних випадках суд повинен спонукати орган опіки і піклування до надання обґрунтованих висновків, ініціювати проведення відповідних експертиз». Враховуючи висновок судово-психологічної експертизи, де відображений психологічний стан [PERSON] , а також те, що на теперішній час дитина - [PERSON] соціально адаптувалася у своєму середовищі, позивач створила всі необхідні умови для виховання та всебічного розвитку дитини та наразі дитина [PERSON] має найбільш сприятливі умови для проживання виховання й розвитку, оскільки позивач має власне житло, що підтверджується копією свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу квартири, в якому для не ї створені комфортні умови для проживання, що підтверджується актом обстеження умов проживання №02-13/1767 від 13 жовтня 2022 року, виданої виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, [PERSON] має стабільне родинне оточення - дідуся та бабусю, дядька, які її надзвичайно люблять і піклуються про її духовний, моральних розвиток, мають стабільний заробіток. [PERSON] відвідує дитячий садочок, спілкується з дітьми свого та старшого віку, розмовляє українською мовою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю підлягають задоволенню, оскільки умови для проживання дитини з матір`ю в повній мірі можуть забезпечити її повноцінний розвиток, навчання та виховання, тобто таке рішення відповідатиме інтересам дитини, засвоєнню соціально схвалюваних способів поведінки, формуванню позитивної самооцінки та само сприймання, зростанні особистої автономісті. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved