Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

29.08.2022 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.11.2021 р. по 30.04.2022 р. в розмірі 37104,84 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за період\~з 01.11.2021\~р.\~по 30.04.2022 р. позивач відпустив теплову енергію до приміщення, яке належить відповідачу та розташоване за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 37 104,84 грн. За вказаний період відповідачем не було здійснено оплат за надані послуги. У зв`язку з викладеним, просить суд стягнути з [PERSON] на користь\~Концерну «Міські\~теплові мережі»\~суму заборгованості\~в розмірі\~37\~104,84\~грн. та судові витрати. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву щодо проведення слухання справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі; у разі повторної неявки відповідача у судове засідання просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Відповідач по справі [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час день та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Заперечень стосовно позовних вимог позивача, суду не надав. Відповідно до ч.1\~ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3\~ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи не з`явилася у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. \~Ухвалою суду від 01 вересня 2022 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. (а.с. 32-33) Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що Концерн «МТМ» у період з листопада 2021 року по квітень 2022 року надав послуги до нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 37 104,84 грн. Відповідач за вказаний період жодних оплат за наданні послуги не здійснював. (а.с. 6а, 7-12) Вказане приміщення належить відповідачу на праві приватної власності, на підставі договір купівлі-продажу від 10.12.2007 р. (а.с. 20-22) Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. \~ \~ \~ \~Між позивачем та відповідачем відсутній укладений договір, а отже під час розрахунків застосовується термін Правовідносини між\~Позивачем та\~Споживачем в\~сфері виробництва,\~транспортування та\~постачання теплової\~енергії регулюються\~Цивільним кодексом\~України,\~Господарським кодексом\~України,\~Законом України\~«Про житлово-комунальні\~послуги»,\~Законом України\~«Про комерційний\~облік теплової\~енергії та\~водопостачання»,\~Правилами надання\~послуги з\~постачання теплової\~енергії,\~затвердженими Постановою\~Кабінету Міністрів\~України,\~від 21серпня\~2019 № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року, № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина 3 статті 11 Цивільного кодексу України). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901 Цивільного кодексу України). Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України). Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначена правова позиція викладена у постанові Центрального апеляційного господарського суду по справі № 908/1944/19 від 30.06.2020 р., а також аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6- 2951 цс 15. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в строк, що встановлений законом, договором. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Наданий стороною позивача в обґрунтування своїх позовних вимог розрахунок складений з чітким зазначенням суми заборгованості за кожен місяць отримання споживачем, а тому приймається судом та покладається в основу рішення, оскільки будь-якого іншого розрахунку чи обґрунтованого заперечення проти зазначеного розрахунку відповідачем не надано. Аналізуючи перелічені норми матеріального права, дослідивши письмові докази по справі, надані стороною позивача, та перевіривши їх відповідність вимогам ЦПК України, взявши до уваги письмову заяву представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Концерну Міські теплові мережі до [PERSON] про стягнення заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.11.2021 р. по 30.04.2022 р. в розмірі 37104,84 грн., є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі Концерн «Міські теплові мережі» сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 2481,00 грн. (а.с. 2), а тому, оскільки позов задоволено в повному обсязі сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved