Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Виконком Інгулецької районної у місті ради, як орган опіки та піклування звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідачі є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти з 2015 року проживають в сім`ї матері дітей - [PERSON] і [PERSON] , які займаються їх вихованням та утриманням. Зі слів [PERSON] її донька [PERSON] виїхала до Чеської Республіки. Запити до поліції Чеської Республіки через посольство України в Республіці щодо розшуку [PERSON] результатів не дали. В письмовому поясненні матері відповідача [PERSON] зазначено, що останній не працює, веде аморальний спосіб життя, місце його перебування матері не відоме, зв`язок із ним тривалий час відсутній. Відповідачі не підтримують зв`язок із своїми дітьми, ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо дітей. Малолітні діти відповідачів тривалий час проживають на території України, але не мають громадянства України, відповідачі цим питанням не займаються. [PERSON] не є опікуном дітей та не має права вирішувати життєво важливі питання щодо виховання дітей. Просить позбавити відповідачів батьківських прав стосовно малолітніх дітей, стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку доходу з кожного і до повноліття. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом. До суду надійшла заява, відповідно до якої просять провести розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись судом своєчасно та належним чином: [PERSON] - шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, відповідач [PERSON] шляхом опублікування оголошення на офіційному вебсайті Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.Про причини неявки в судові засідання відповідачі не повідомили. Будь - яких заяв про розгляд справи за їх відсутності, відзиву на позов не подали. На підставі наявних у справі доказів та оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу від 07 липня 2022 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. На підставі ухвали суду від 31 серпня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Дослідив письмові матеріали справи, судом встановлено такі обставини. [PERSON] і [PERSON] народились [INFO] в м. Пардубіце, Чеська Республіка. Батьком дітей є [PERSON] , який народився [INFO] в с.Джамбул, Казахстан; мати - [PERSON] (дівоче [PERSON]), яка народилась [INFO] в м. Інгулець, Україна, що видно із свідоцтв про народження дітей, викладених чеською мовою, переклад яких здійснено на українську мову (а.с.6,7). Із актів обстеження умов проживання від 26.11.2021 та від 15.02.2022 складеними головними спеціалістами служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради видно, що малолітні [PERSON] і [PERSON] з 2015 року проживають разом з бабою [PERSON] та дідом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , між якими склались добрі стосунки. Для проживання дітей виділена окрема кімната, в якій в наявності необхідні меблі, діти мають одяг та взуття відповідно віку. Зі слів [PERSON] мати дітей виїхала за кордон, точне її місцезнаходження не відоме (а.с.10,12). Голова та заступник голови Інгулецької районної у місті ради неодноразово звертались до Надзвичайного і Повноважного посла України в Чеській Республіці щодо сприяння у реалізації прав дітей на проживання разом з батьками та отриманні інформації про перебування на території Республіки громадянки України [PERSON] , її поведінки, відношення до виконання своїх батьківських обов`язків, бажання забрати дітей на проживання до Чеської Республіки тощо (а.с.11, 14,17,47). Із відповідей з посольства України в Чеській Республіці видно, що [PERSON] має зареєстроване місце проживання у Чехії, але зв`язок з нею відсутній, посольством направлені листи до поліції Чеської Республіки щодо її розшуку, справа перебуває на контролі консульського відділу Посольства (а.с.11а, 15). За інформацією Поліції Чеської Республіки, громадянку України [PERSON] була депортована до України у 2021 році, що видно із листа Посольства України в Чеській Республіці (а.с.61). Згідно письмових пояснень [PERSON] від 01.08.2022 вона проживає в Чехії та є тіткою [PERSON] .. Їй відомо, що [PERSON] проживає із співмешканцем, постійного місця проживання не має, зловживає наркотичними засобами, не працює, тому не може виховувати дітей. З нею проживають її старші сини, один із них - [PERSON] також вживає наркотики (а.с.62). Із письмового пояснення сина відповідача [PERSON] - [PERSON] від 20.08.2022, видно, що останній проживає в Чехії та періодично бачиться з матір`ю. Він підтверджує, що мати та його молодший брат [PERSON] вживають наркотичні засоби. Мати постійного житла та роботи не має, її повинні були депортувати. Документи вона втратила, поновлювати їх не бажає. Вважає, що малолітніх [PERSON] та [PERSON] віддавати [PERSON] неможна, повертатися в Україну вона не бажає (а.с.64). Із письмового пояснення матері відповідача [PERSON] - [PERSON] , яка проживає в Німеччині видно, що відповідачі не приймають участі у вихованні та матеріальному утриманні своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , які тривалий час проживають в родині бабусі [PERSON] [PERSON] в 2018 року відбував покарання в місцях позбавлення волі в місті Рига, офіційно не працює, має великі борги в Німеччині, тому переховується. Вона неодноразово допомагала йому поновлювати документи, які він втрачав. Строк дії його документів вийшов, його місцеперебування їй не відоме. Вважає за необхідне передати малолітніх дітей під опіку [PERSON] та її чоловіку (а.с.13). На запит суду отримано лист від Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, в якому зазначено, що [PERSON] станом на 22.07.2022 покарання на території України не відбував та під вартою не тримався. Облікова інформація про зазначену особу відсутня (а.с.53). Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до їх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що зазначено у рішенні виконкому Інгулецької районної у місті ради №183 від 17 серпня 2022 року (а.с.65). Відповідно до ч.2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Із письмових пояснень малолітніх [PERSON] та [PERSON] від 09.1.2022, наданих суду, видно, що діти не заперечують проти позбавлення відповідачів батьківських прав щодо себе, оскільки батьки з ними не проживають, їх життям не цікавляться, вони навіть не пам`ятають як виглядають батьки. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що врегульовані ст.ст. 164- 166 СК України. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно з ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України). Згідно із Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція), держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування повинно вирішуватися лише після всебічного дослідження позицій сторін, насамперед, з`ясування ставлення батьків до дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Так, відповідачам, як батькам малолітніх [PERSON] та [PERSON] в провину ставиться систематичне ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК). Матеріалами справи підтверджується, що відповідачі з дітьми не проживають, перебувають за кордоном, ведуть аморальний спосіб життя, залишили дітей проживати в сім`ї баби [PERSON] в м. Кривий Ріг, не піклуються про виховання та навчання дітей, їх життям не цікавляться, матеріально не утримують. Малолітні діти відповідачів не мають громадянства, батьки не займаються цим питанням. Наведене в своїй сукупності на думку суду може свідчити про ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків. Статтею 19 Сімейного Кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи видно, що виконкомом Інгулецької районної у місті ради 17 серпня 2022 року прийнято рішення №183 про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно їх малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] оскільки вони не виконують своїх батьківських обов`язків щодо дітей. З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідачі не цікавляться життям та здоров`ям дітей, не утримують їх, та не бачаться з ними, не приймають участі у їх вихованні і навчанні, тобто свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей, нехтують своїми батьківськими обов`язками, а тому є всі підстави позбавити відповідачів батьківських прав. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч.ч.1, 2 ст. 183 СК України). З урахуванням вищевказаного, слід стягнути з відповідачів аліменти на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1 /3 частки з усіх видів заробітку /доходів/, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов подано до суду 02 травня 2022 року, тому саме з цієї дати необхідно присудити аліменти. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачів судовий збір в дохід держави пропорційно розміру задоволених вимог. Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідачі мають право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому статтею 169 Сімейного Кодексу України.

Outcome: approved