Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

В грудні 2021 р. [PERSON] звернулась із позовною заявою до суду до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги вмотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.05.2020 р. розірвано. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю-позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від виховання дитини, не цікавить станом її здоров`я. Судовим наказом Шевченківського районного суду м. Києва від 10.02.2020 р. у справі №761/3343/20 стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ј частки доходу до досягнення дитиною повноліття, станом на 01.11.2021 р. заборгованість зі сплати аліментів складає 69694,18 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації підтримала висновок органу опіки та піклування Дніпровської Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На підставі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, за умовами ст.280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 22.04.2022 року у справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду, за правилами загального позовного провадження, за участю сторін. Протокольною ухвалою суду від 03.11.2022 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, а також з`ясувавши виниклі між сторонами правовідносини та відповідно встановивши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне. Так, за умовами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, то сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Сторони перебували у шлюбі з 11.03.2016 р., який рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.05.2020 р. у справі №761/3277/20 розірвано. Судовим наказом Шевченківського районного суду м. Києва від 10.02.2020 р. у справі №761/3343/20 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі ј частки доходу до досягнення дитиною повноліття, 11.04.2020 р. відкрито виконавче провадження №61744879 з примусового виконання судового наказу №761/3343/20, яке 22.10.2020 р. передано до Соснівського відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), станом на 01.06.2022 р. заборгованість зі сплати аліментів складає 92706,19 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно висновку від 24.08.2022 р. №109-3638 орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] . З вказаного висновку вбачається, що з [PERSON] була проведена бесіда в телефонному режимі, де він зазначив, що немає заперечень стосовно позбавлення батьківських прав щодо дитини. Крім цього, [PERSON] належним чином виконує батьківські обов`язки, утримує дитину, піклується про стан її здоров`я, дитина проживає за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання та розвитку. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як встановлено в судовому засіданні, то дитина - [PERSON] на даний час проживає разом з матір`ю [PERSON] , якою створені належні умови для проживання та виховання дитини. Виключно вона дбає про отримання нею належної освіти та виховання дитиною. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі досліджених та оцінених доказів судом встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини [PERSON] ,не надає їй матеріальної допомогу, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, про неї не піклується. Зворотного судом не встановлено. Враховуючи викладене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що у судовому засіданні було доведено, що відповідач без поважних причин тривалий час не спілкується із дитиною [PERSON] ,не займається її вихованням, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям та життям, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини - [PERSON] ,а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти судового збору в сумі - 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved