Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вище вказаним позовом посилаючись на те, що [INFO] помер її дід [PERSON] , якому належало право на земельну частку (пай), що було посвідчене сертифікатом серії ОД-12 № 0213857 виданим Кодимською районною державною адміністрацією. За життя [PERSON] склав заповіт, яким єдиним своїм спадкоємцем визначив позивача [PERSON] , яка в свою чергу після відкриття спадщини фактично вступила в управління спадковим майном відповідно до ч.2 ст. 529 ЦК УРСР. Факт прийняття позивачем [PERSON] спадщини встановлений рішенням суду, а в Кодимській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа Однак, внаслідок втрати правовстановлюючого документа на спадкове майно, а саме вище згаданого сертифіката, позивач не може отримати свідоцтво на спадщину щодо права на земельну частку (пай). У зв`язку з вище викладеним позивач змушений пред`явити до відповідача відповідний позов шляхом подання позовної заяви, в якій просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) розташований на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області, право на який належало [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 № 0213857. 15.07.2022 року ухвалою суду (а.с.18-19) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні, а також витребувано докази з Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області, Кодимської міської ради Подільського району Одеської області і відділу № 6 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце підготовчого засідання була своєчасно повідомлена належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка представника позивача адвоката Трегубчака Ю.В. При цьому, позивач подала до суду заяву від 01.11.2022 року про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила про підтримання заявлених нею позовних вимог. Представник відповідача Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання відповідач був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка його представника від 25.10.2022 року. При цьому, раніше, а саме 28.07.2022 року, відповідач надав до суду клопотання від 27.07.2022 року № 03-17/1920 про розгляд справи за відсутності його представника, в якому також зазначив, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] належало право на земельну частку (пай), площею 3,9 в умовних кадастрових гектарах на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області, на підставі сертифікату серії ОД-12 № 0213857, що підтверджується копією листа-відповіді Кодимської районної державної адміністрації Одеської області від 19.08.2020 року № Б-84/01-52 (а.с.8) та архівною довідкою Архівного відділу Подільської районної державної адміністрації Одеської області (м. Кодима) від 22.06.2022 року № 08.3-06-05/159 (а.с.14). Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Згідно листа-повідомлення Сектору № 1 Відділу № 6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області 9-15-0.1161-2229/340-22 від 20.10.2022 року, [PERSON] державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, взамін сертифікату серії ОД-12 № 0213857 не видавався. При цьому, факт видачі сертифіката на ім`я особи свідчить, що останнього було включено до переліку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що є обов`язковим додатком до акта (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 178/982/18-ц (провадження № 61-19801св19). Пунктом 11 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року \~№ 7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). За життя, а саме 14.05.1997 року, [PERSON] , який був зареєстрований та проживав в с. Лабушне Кодимського району Одеської області, склав заповіт, згідно якого заповів [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що він за законом матиме право, про що свідчить копія заповіту посвідченого посадовою особою виконавчого комітету Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 15. Згідно відмітки зробленої 11.02.2019 року на тексті самого заповіту та інформації від 27.07.2022 року, наданої Кодимською міською радою Подільського району Одеської області за № 03-17/1919, заповіт складений [PERSON] 14.05.1997 року не скасований та не змінювався. [INFO] [PERSON] помер, що в свою чергу підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , повторно виданого Кодимським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) 06.07.2021 року, актовий запис № 25 від 25.09.1997 року (а.с.7). Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Згідно абзацу 3 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах по спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (1963 року), який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до ст. 525 та 526 ЦК Української РСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно ч.1 ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. За змістом положення пункту 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, ч.2 ст. 549 ЦК УРСР передбачала, що такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця. Факт прийняття позивачем [PERSON] спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON] , встановлений рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 29.11.2021 року у справі № 503/1281/21, яке набрало законної сили 30.12.2021 року, про що свідчить копія відповідного судового рішення (а.с.9-10). Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. 16.02.2022 року позивач [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом та отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , внаслідок чого була заведена спадкова справа № 41/2022, що підтверджується змістом листів-повідомлень Кодимської державної нотаріальної контори від 15.02.2022 року № 115/02-14 (а.с.13) та від 01.09.2021 року № 384/02-14. В свою чергу абзацом 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Однак, при відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 № 0213857,\~внаслідок його\~втрати,\~позивач [PERSON] \~позбавлена можливості\~оформити своє\~право на\~прийняту спадщину\~шляхом одержання в нотаріальній конторі відповідного свідоцтва про право на спадщину, що також підтверджується змістом листа-повідомлення Кодимської державної нотаріальної контори від 15.02.2022 року № 115/02-14 (а.с.13). При наданні оцінки листам нотаріусів, у яких зазначено про причини невидачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину, необхідно виходити із їх змісту та відповідно враховувати підстави зазначені нотаріусами, при цьому істотне значення мають підстави, які унеможливлюють у будь-якому випадку в майбутньому видачу таких свідоцтв нотаріусами, тому при наявності таких підстав незалежно від форми відповіді нотаріуса лист чи постанова про відмову у видачі свідоцтва, необхідно виходити з того, що у спадкодавця можливість оформити спадщину у нотаріуса відсутня (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 369/8878/16-ц).\~Відмова в отриманні спадкових прав не постановою нотаріуса, а листом, не може бути перешкодою позивачці для захисту своїх прав у судовому порядку (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 707/1309/15-ц).\~В свою чергу сам відповідний лист нотаріальної контори є фактично відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 613/1289/17). Частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи вище викладене суд вважає, що заявлений позивачем позов обґрунтований, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Outcome: approved