Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , залишивши у власності [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 11.03.2006 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу мають п`ятьох дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , до укладання шлюбу народилась донька [PERSON] . 18.07.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Зазначене рішення суду набрало законної сили 20.08.2019 року. В період шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин, за спільні кошти набуто спірне майно. Основною частиною спільного майна подружжя вважається будинок [ADDRESS] . Позивач вважає, вказане вище майно спільною сумісною власністю сторін, оскільки воно було придбано за спільні кошти. Договір купівлі-продажу від 19.05.2009 року був оформлений на відповідача, про що було надано згоду позивачем. Позивач разом з дітьми зареєстрована за вищевказаною адресою. Доступу до спільного майна колишній чоловік не надає. Наразі мирним шляхом врегулювати відносини щодо використання спільної сумісної власності не вдається. За таких обставин позивач вважає, що її права є порушеними, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 грудня 2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.19). На виконання вимог ухвали судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 грудня 2020 року позивачем подано заяву (вх. № 40922 від 08.12.2020 року), якою усунуто недоліки вказані в ухвалі судді від 01.12.2020 року (а.с.21-26). У зв`язку з чим, ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 14 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.27). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 16 березня 2021 року за клопотанням відповідача (вх. № 10142 від 16.03.2021 року) продовжено відповідачеві процесуальний строк, для подання відзиву на позовну заяву (а.с.40). Через канцелярію суду відповідачем подано відзив (вх. № 16059 від 22.04.2021 року) на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позову. Зазначає, що спірний житловий будинок хоч і придбано в 2009 році в період перебування у шлюбі з позивачем, проте за кошти, отримані від продажу іншої квартири право власності на яку відповідач набув в порядку спадкування. На час придбання спірного житлового будинку позивач не працювала. Заробітної плати, яку отримував відповідач вистачало лише на продукти харчування, оплату комунальних послуг, придбання речей першої необхідності. Заощаджень подружжя не мало. Спірний житловий будинок придбано виключно на грошові кошти отримані відповідачем від продажу успадкованої квартири. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, спірний житловий будинок не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, сторони мають спільних дітей, які виявили бажання залишитися проживати з батьком, оскільки він може забезпечити більш сприятливі умови життя, виховання та навчання дітям, ніж позивач.А відтак відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.45-59). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 10 червня 2021 року у задоволенні клопотань представника позивача [PERSON] , адвоката Вишня-Чижова Г.В. (вх. № 21694 від 07.06.2021 року; вх. № 22319 від 10.06.2021 року), про відмову в прийнятті доказів, відмовлено (а.с. 85). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.109). Позивач в судовому засіданні просила задовольнити позов посилаючись на обставини викладені в позові. Позивач в судове засідання призначене на 03.11.2022 року не з`явилась, подала до суду заяву (вх. № 31280 від 03.11.2022 року) про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити (а.с.130). Відповідач в судовому засідання просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені в відзиві на позовну заяву. Однак, в\~ судове засідання призначене на 03.11.2022 року відповідач не з`явився, подав до суду заяву (вх. № 31281 від 03.11.2022 року) про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а.с.131). Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом(стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України). Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 липня 2019 року (яке набрало законної сили 20.08.2019 року) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 138 від 11.03.2006 року (а.с.8). Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.05.2009 року посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Драною І.В., зареєстрованого в реєстрі № 758, [PERSON] придбав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] , загальною площею 102,9 кв.м., житловою площею 66,4 кв.м., який розташований на земельній ділянці площею 911,3 кв.м. (а.с.54-56). Зазначене підтверджується також Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 229734869 від 27.10.2020 року (а.с.9). За змістом пункту 1.5 договору купівлі-продажу від 19.05.2009 року [PERSON] , повідомив, що у зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах з іншими осбами, які витікають з спільного проживання та ведення спільного господарства, не перебуває, житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями набувається ним за згодою дружини [PERSON] , що підтверджується заявою поданою приватному нотаріусу Кіровоградського міського нотаріального округу Драній І.В. 19.05.2009 року вх. № 131/02-01 та заявою дружини [PERSON] , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 19.05.2009 року за реєстром № 757, вх. № 129/02-01. Відповідно до довідки № 248 від 24.10.2020 року виданої квартальним комітетом № 3 Фортечного району міста Кропивницького за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON] , донька [PERSON] 2008 року народження, син [PERSON] 2010 року народження, син [PERSON] 2011 року народження, донька [PERSON] 2015 року народження, та колишній чоловік [PERSON] (а.с.10). Згідно звіту про оцінку нерухомого майна: житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 29.10.2020 року підготовленого на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями на дату оцінки (29.10.2020) становить 929000,00 грн. (а.с. 11 на звороті). З`ясовано, що зазначений об`єкт нерухомого майна придбаний сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі. Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень\~ Цивільного кодексу України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. За змістом пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, частина третя Цивільного кодексу України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За частиною першою статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частини другої\~ статті 372 Цивільного кодекс України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За положеннями статті 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до вимог частини першої, другої та четвертої статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. У силу вимог частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Положеннями частини шостої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. За частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом з`ясовано, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Отже, житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] придбаний сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі, і враховуючи визнання позову відповідачвем є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та у відповідності до вимог статті 71 Сімейного кодексу України та статті 371 Цивільного кодексу України підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Відтак, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Частиною першою статті 133 Цивільного процесуального кодексу Ураїни визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 133 Цивільного процесуального кодексу України.) Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (частина шоста статті 139 Цивільного процесуального кодексу України). На замовлення позивача, суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] виконаний звіту про оцінку нерухомого майна: житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (висновок ескперта від 29.10.2020 року, а.с. 11). За виконання звіту про оцінку нерухомого майна, позивач сплатила 1500,00 грн., що підтверджується квитанцією № 43259728 від 28.10.2020 року (а.с.12), тому з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] витрати пов`язані з проведенням експертизи зазначеного нерухомого майна в сумі 1500,00 грн. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги прозивача задоволено в повному обсязі, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 4655,00 грн.

Outcome: approved