Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія» Онлайн Фінанс про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що йому стало відомо про існування виконавчого провадження № 66636918, яке відкрите 28.08.2021 р. приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В., на підставі виконавчого напису № 33150, вчиненого 21.05.2021 р. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] на користь TOB "ФК" Онлайн Фінанс" за кредитним договором № 810594705 від 28.06.2020 р. з усіма додатками та додатковими угодами 10 940,93 грн., так як 05.08.2022 р. адвокат [PERSON] - Носова В.І. ознайомилась з матеріалами ВП № 66636918. Позивач вважає, що даний виконавчий напис вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. У даному виконавчому написі зазначено, що правонаступником всіх прав та обов`язків TOB "Манівео швидка фінансова допомога", на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 105 від 27.10.2020 р. є ТОВ «Таліон плюс», правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 05/0820-01 від 05.08.2020 р., реєстр прав вимоги №5 від 16.04.2021 р. є ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». Вказаний договір про відступлення прав вимоги, як і повний кредитний договір з підписом до нотаріуса, як і до виконавчого провадження не надавався. Позивачу не відомо про вказаний договір та про відступлення права вимоги за ним, так як не отримував повідомлення про заміну новими кредиторами у зобов`язанні, також позивач не отримував вимогу про дострокове погашення заборгованості чи письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання. Крім того, згідно наданого кредитного договору до виконавчого провадження, взагалі відсутні докази надання кредиту позивачу. Відповідачем не надано нотаріусу доказів існування боргу, виписки з особового рахунку, докази видачі кредиту, а умови кредитного договору та угоди є різними, що не співпадає з сумою, що визначена у виконавчому написі. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем не є безспірним. Отже, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факті наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив норми закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, сумі боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом у виконавчому напису зроблено відповідачем одноособово, без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Отже, на підставі документів, наданих відповідачем приватному нотаріусу із заявою про вчинення виконавчого напису, не можна встановити безспірність вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис вчинено з порушенням закону. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 33150 вчинений 21.05.2021 р. приватним нотаріусом Києво-Святошенського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] на користь TOB "ФК" Онлайн Фінанс" суму заборгованості у розмірі 10 940,93 грн. та судові витрати. Ухвалами Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 12.08.2022 р. провадження у справі відкрито, справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, витребувані у приватного виконавця копії документів виконавчого провадження. В судове засідання представник позивача Носова В.І., який діє на підставі ордеру, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі, позов задовольнити. Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» повідомлявся про розгляд справи, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують відзив. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. надала суду заяву про розгляд даної справи без її участі та копії документів виконавчого провадження ВП №66636918. Третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського (Бучанського) районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи до суду не з`явилася. У відповідності до ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українивід 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання;в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Ухвалою Ленінського районного суду міста Маріуполя від 12.08.2022 р. витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. належним чином засвідчені копії документів виконавчого провадження № 66636918 від 28.08.2021 р. та документів, на підставі яких його було відкрито і виконавчий напис №33150 від 21.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського (Бучанського) районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною. Судом встановлено, що відповідно до копії виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського (Бучанського) районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. № 33150 від 21.05.2021 року щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості, що виникла за кредитним договором №810594705 від 21.05.2021 року, який укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договором 105 від 27.10.2020 р. є ТОВ «Таліон плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договором 05/0820-01 від 05.08.2020 р., реєстр прав вимоги №5 від 16.04.2021 р. є ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», заборгованості у сумі 9740,93 грн., у тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2999,20 грн.; сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 6471,73грн.; за вчинення виконавчого напису нотаріусом - 1200,00 грн., загальна сума, що підлягає стягненню 10940,93 грн. (а.с. 39, 35-37, 38). З загальних умов кредитного договору №810594705 від 21.05.2021 р., укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] вбачається, що дані документи містять персональні дані сторін, в яких зазначено про електронний підпис, підпис позивача відсутній (а.с. 17-18). Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.08.2021 р. ВП № 66636918, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л. В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського (Бучанського) районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. № 33150 від 21.05.2021 року, стягувач ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», боржник [PERSON] (а.с. 40-41). Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис №33150 вчинений нотаріусом 21.05.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Згідно з відомостями з Єдиного реєстру нотаріусів, відомості щодо приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. в реєстрі - відсутні. Крім того, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю №6014, видане 07.11.2005 р. Міністерством юстиції України на ім`я Грисюк Олени Василівни анульовано, згідно з наказом Міністерства юстиції України від 01.11.2021 р. №3897/5 та припинено її нотаріальну діяльність з 02.11.2021 р., згідно з наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 02.11.2021. №1633/6. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Приватний викрнавець надав суду копію кредитного договору про надання коштів у позику №810594705 від 21.05.2021 року, про який йдеться у спірному виконавчому написі. Указаний договір між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не є нотаріально посвідченим, а є електронними договором, який підписано відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Суд погоджується з доводами представника позивача, що оскільки Кредитний договір №810594705 від 21.05.2021 р. не є нотаріально посвідченим договором, а тому він не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. За таких обставин, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, відповідачем до суду не надано доказів набуття прав вимоги до позивача за кредитним договором №810594705 від 21.05.2021 р., не надано доказів розміру заборгованості позивача та її складових, що має ґрунтуватись на виписці по рахунку боржника із даними про суми коштів внесених позичальником у рахунок виконання кредитних зобов`язань. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису, не доведення відповідачем наявності у [PERSON] невиконаних зобов`язань договором за №810594705 від 21.05.2021 р. на суму 9740,93 грн. та безспірності указаної заборгованості, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1ст. 137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19. В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу стороною заявника було подано договір про надання правової (правничої) допомоги №б/н від 21.01.2022р., додаткову угоду № 4 до договору від 05.08.2022 р.; акти про надання правової допомоги №1/4-22 від 16.08.2022 р., №2/4-22 від 03.10.2022 р., №2/1-4-22 від 07.11.2022 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги від 25.01.2022р., дублікати квитанцій про оплату витрат на правову допомогу від 23.08.2022р. у розмірі 3000,00 грн., від 04.11.2022 р. у розмірі 3000,00 грн. У підпункті 2.1 пункту 2 додаткової угоди № 4 від 05.08.2022р. до договору № б/н про надання правової (правничої) допомоги від 21.01.2022р. зазначений порядок оплати гонорару: оплата послуг адвокату здійснюється протягом 60 календарних днів з дати зазначеній в ухвалі суду першої інстанції про порушення провадження у справі. Оплата гонорару за участь у судовому засіданні здійснюється протягом 10 днів з дня вчинення відповідної процесуальної дії адвокатом (участь у судовому засіданні). Документу, що свідчить про оплату витрат на правову допомогу адвокатом на суму 1500,00 грн. надано не було. Таким чином, документально не підтвердженими є витрати на правничу допомогу адвоката Носової В.І. у розмірі 1500,00 грн., яка не позбавлена права звернутися до суду з заявою про винесення додаткового рішення, за умови надання належних доказів, які підтверджують сплату витрат на правничу допомогу. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката Носової В.І. у розмірі 6000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 992,40 гривень. На підставі вищевказаного,

Outcome: partial