Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 05 серпня 2006 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого у них народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Перечиснького районного суду від 26 лютого 2019 року шлюб між ними було розірвано, дітей залишено проживати разом з матір`ю та стягнуто з аліменти на їх утримання. Вказує, що після розірвання шлюбу його дружина виїхала на постійне місце проживання до Словацької Республіки, залишивши дітей разом з ним, однак у 2021 році син виїхав на проживання до матері, в той час як донька й надалі проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні та вихованні. Відтак вважає, що рішення суду у цій частині не виконане, місце проживання доньки [PERSON] не зареєстроване, що наступного року призведе до неможливості отримання дитиною паспорту громадянина України; у реєстрації місця проживання доньки [PERSON] міською радою йому було відмовлено через відсутність згоди другого з батьків. Крім цього звертає увагу суду на те, що згідно листа Державної прикордонної служби України від 02 вересня 2022 року їх спільна донька [PERSON] , [INFO] , з моменту розірвання батьками шлюбу перебувала за межами України у 2019 році 33 дні, у 2020 36 днів, у 2021 році 47 днів та у 2022 150 днів, більшість з яких відбувається через участь дитини у міжнародних змаганнях з гімнастики у супроводі викладача, в той час як відповідач постійно проживає за межами України. З приводу припинення стягнення аліментів на доньку [PERSON] вказує, що згідно інформації Перечинського районного суду Закарпатської області від 31 серпня 2022 року виконавчий лист у цивільній справі № 304/1190/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів не видався, а відтак до виконання до Великоберезнянського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області не пред`являвся. Те, що дитина проживає разом з батьком та мати не бере участь у її вихованні підтверджується відповідними довідками міської ради та навчального закладу, де навчається дитина, а також Актом обстеження умов проживання дитини [PERSON] від 15 вересня 2022 року служби у справах дітей Перечинської міської ради Закарпатської області. Отже, на підставі наведеного позивач просить змінити місце проживання малолітньої дитини та визначити таке разом з батьком, а також звільнити його від сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , що визначені рішенням суду від 26 лютого 2019 року, та припинити стягнення таких. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак його представник адвокат Зизич Н.Ю. подала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явилася, однак направила на електронну адресу суду, не підписану цифровим підписом, заяву, в якій серед іншого, визнала позовні вимоги та не заперечила проти їх задоволення, а розгляд справи просила провести без її участі. Ствердила, що постійно проживає за межами України, в той час як малолітня донька постійно проживає разом з батьком на території України, а також вказала на те, що аліменти на утримання дитини [PERSON] вона не отримує.\~\~ У підготовче судове засідання представник органу опіки та піклування не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена у встановленому законом порядку, що підтверджується розпискою про отримання виклику до суду, ухвалу суду про зобов`язання виконати вимоги ч. 5 ст. 19 СК України, отриману 04 жовтня 2022 року, не виконала.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд ураховує вимоги ч. 3 ст. 200 ЦПК України, відповідно до яких за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Спірні правовідносини врегульовані нормами Сімейного Кодексу України. Так, відповідно до частини 1 та 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Встановлено, що з 05 серпня 2006 року сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбних відносинах. Від вказаного шлюбу сторони мають, зокрема, спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Однак сторони припинили спільне проживання та рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2019 року шлюб між ними розірвано, визначено місце проживання дітей з матір`ю, а також стягнуто аліменти на їх утримання. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] виїхала за кордон, донька [PERSON] залишилась проживати з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою відділу «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради № 318 від 09 вересня 2022 року. Крім цього матеріалами справи, зокрема довідкою Перечинського ліцею Перечинської міської ради Закарпатської області від 05 вересня 2022 року № 01-22/176 підтверджується, що мати учениці 8-Б класу [PERSON] , не бере участь у вихованні доньки, не спілкується з вчителями, не цікавиться її навчанням, здоров`ям, не створює належні матеріально-побутові умови для її проживання, не бере участі у батьківських зборах. Також з матеріалів справи видно, що [PERSON] було відмовлено зареєструвати місце проживання малолітньої [PERSON] \~ разом з ним за адресою реєстрації його місця проживання через відсутність згоди другого з батьків.\~\~\~ Натомість [PERSON] має усі необхідні умови для проживання дитини та її нормального гармонійного розвитку, за адресою місця фактичного проживання дитини створено відмінні умови, у будинку є всі комунальні зручності, житлові кімнати облаштовані сучасними меблями та побутовою технікою, що підтверджується Актом обстеження умов проживання від 15 вересня 2022 року, складеного комісією служби у справах дітей Перечинської міської ради Закарпатської області. Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Суд пересвідчився у тому, що дитина наразі проживає з батьком, який належно турбується про неї. Крім цього суд ураховує нотаріально посвідчену заяву відповідача [PERSON] від 28 жовтня 2022 року про згоду на визначення місця проживання дочки з батьком, що легалізована та перекладена на українську мову зі словацької, та заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі від 17 жовтня 2022 року. З урахуванням таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову у цій частині. Що стосується вимог про звільнення від сплати аліментів, що визначені рішенням суду від 26 лютого 2019 року, та припинення стягнення таких, то суд виходить з такого. Встановлено, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2019 року, зокрема, з позивача [PERSON] , [INFO] , стягнуто на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дітей, а саме сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 200 (одній тисячі двісті) гривень щомісячно, починаючи з 23 серпня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.\~\~ Також встановлено, що виконавчий лист за вказаним рішенням суду в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей Перечинським районним судом не видавався. У свою чергу повідомленням Великоберезнянського відділу ДВС в Ужгородському районі Закарпатської області від 01 вересня 2022 року № 6062/20-9-19 підтверджується, що виконавчі документи щодо громадянина [PERSON] , [INFO] , станом на 01 вересня 2022 року до відділу не надходили.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 Сімейного кодексу України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право, шляхом пред`явлення нового позову, вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу вказаних статей видно, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, в даному випадку мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів матері дитини. При цьому обов`язок батька платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України, має на меті скасування їх присудження. При вирішенні даного спору, суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У даному випадку встановлено, що спільна донька сторін малолітня [PERSON] після розірвання шлюбу між батьками залишилася проживати з батьком, що також визнано відповідачем [PERSON] , та повністю знаходиться на його утриманні. В той же час судом встановлено, що аліменти на користь відповідача [PERSON] з позивача [PERSON] на утримання доньки за рішенням суду від 26 лютого 2019 року фактично не стягувалися, оскільки виконавчий лист видано не було і такий відповідно до виконання не пред`являвся. Згідно з приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відтак, враховуючи встановлені судом обставини, а також задоволення позову в частині зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, суд вважає, що достатнім для захисту прав позивача буде звільнення його від обов`язку сплати аліментів на користь відповідача [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , що були визначені рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2019 року.\~\~\~ За наведених обставин, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, позовні вимоги позивача щодо звільнення його від сплати аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, в той час як вимога припинити стягнення таких не може бути задоволена судом за відсутності доказів фактичного стягнення аліментів. Судовий збір у порядку ст. 141 ЦПК України покласти на відповідача.

Outcome: partial