Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-03 00:00:00

01 вересня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що 13 липня 2005 року Виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області зареєстрований шлюб між ним і відповідачкою, актовий запис № 20. Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що відносини з дружиною поступово погіршувалися, він та відповідач з початку 2021 року не підтримують сімейні стосунки, не ведуть сумісне господарство, мають різні погляди на життя, внаслідок чого виникали конфлікти, сварки, які призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного, подальше спільне життя та збереження шлюбу він вважає неможливим, таким, що суперечить його інтересам та інтересам дітей. В зв`язку з наведеним, в позовній заяві позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою суду від 06 вересня 2022 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У відзиві відповідач [PERSON] вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу, в той же час в повній мірі не погодилася з наведеними позивачем у позові обставинами, зазначивши, що подружні відносини з чоловіком закінчилися не на початку 2021 року, а наприкінці серпня 2022 року, зазначене підтверджується тим, що вони 28.07.2022 року за спільні кошти придбали житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] була вагітна від свого чоловіка, але на жаль, вагітність зберегти не вдалось, зазначені обставини підтверджуються відповідними доказами. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, просив задовольнити позов, уточнив, що стосунки з дружино були припинені на початку 2022 року.. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов визнали, не заперечували проти розірвання шлюбу, в той же час, посилалися на те, що подружні стосунки між сторонами були припинені наприкінці серпня 2022 року, просили прізвище відповідача [PERSON] після розірвання шлюбу залишити без змін. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, приходить до нижченаведеного. Судом встановлено, що 13 липня 2005 року Виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] , актовий запис № 20, після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 13 липня 2005 року. Подружжя ю батьками дітей [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження № 17 від 29 серпня 2005 року (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18 квітня 2006 року) та [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження № 21 від 17 вересня 2013 року (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 17 вересня 2013 року) . На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбні відносини з серпня 2022 року, не ведуть спільне господарство, позивач втратив почуття любові та поваги до дружини, спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В зв`язку з наведеним, [PERSON] має право надалі іменуватися прізвищем, яке їй було присвоєне у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму, що в грошовому еквіваленті становить 992,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України розподіл судових витрат необхідно здійснити таким чином: позивачу з Державного бюджету повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 992,40 грн., що становить 496,20 грн., та зобов`язати відповідача сплатити позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 496,20 грн. На підставі викладено та

Outcome: approved