Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

02 жовтня 2019 року [PERSON] , мешканець [ADDRESS] , звернувся до\~суду з позовною\~заявою до Мукачівської міської ради у Закарпатській області, [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що позивач являється співвласником квартири [ADDRESS] . В свою чергу [PERSON] , на підставі Рішення 44 сесії 7 скликання Мукачівської міської ради №1120 від 30 серпня 2018 року передана у власність земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] площею 0,0073 га, кадастровий номер 2110400000:01:002:1138 (надалі Земельна ділянка). Вказане Рішення вважає протиправним, оскільки Земельна ділянка передана відповідачу за рахунок земель багатоквартирного будинковолодіння [ADDRESS] , з порушенням вимог ст..42 Земельного кодексу України, а також Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст. 42 Земельного кодексу України та Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». На підставі ухвали суду від 24 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та визначено проведення її розгляду в порядку загального позовного провадження. 18.11.2019 року відповідачем - Мукачівською міською радою подано відзив на позов, в якому просили у задоволенні позову відмовити повністю. Вважають наведені позивачем доводи такими, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права, а сам позов є безпідставним та необґрунтованим. [PERSON] , являється власницею квартири [ADDRESS] . Станом на 2009-2018 рік земельна ділянка вказаного будинку знаходилася в комунальній власності та її цільове призначення: землі житлової та громадської забудови і жодних обмежень на земельну ділянку не встановлено. На наданій [PERSON] , земельній ділянці, розташований її приватний гараж, який не межує з будь якими іншими земельними ділянками, так як вся земельна ділянка знаходиться в комунальній власності. Відповідач [PERSON] , подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки, позивач [PERSON] , не довів жодними належними та допустимими доказами існування факту порушення відповідачем Мукачівською міською радою прав позивача на володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою у зв`язку з прийняттям рішення 44 сесії 7 скликання Мукачівської міської ради № 1120 від 30 серпня 2018 року. 02.12.2019 року позивачем подано відповідь на відзив. Зазначає, що доводи відповідача викладені у відзиві є необґрунтованими, надуманими та такими, що суперечать нормам земельного законодавства та цивільного права. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про проведення судового засідання без його участі. Представник відповідача Мукачівської міської ради Тишков С.С., в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просять розглянути справу без його участі та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. \~ \~ \~ \~Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що на підставі частини першої ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. За змістом п.«г» частини третьої ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У відповідності до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно зі статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного\~\~судочинства є\~ \~справедливий,\~\~неупереджений та\~\~своєчасний розгляд\~\~і вирішення\~\~цивільних справ\~\~з метою\~\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних\~або\~ оспорюваних\~прав,\~свобод\~чи \~інтересів фізичних осіб,\~прав\~та\~інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у\~ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.\~20\~Цивільного кодексу\~України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Матеріали справи свідчать про те, що предметом судового розгляду справи є аналіз спірних правовідносин з метою встановлення порушення прав позивача щодо користування спірною земельною ділянкою та застосування у зв`язку з цим правових механізмів захисту та відновлення порушеного права у контексті із вимогами за предметом позову (при наявності порушень прав). Не оспорюється учасниками справи той факт, що матеріально-правовим об`єктом, з привиду якого виникло конфліктне правовідношення між сторонами справи є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, яка передана у власність відповідачу [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд робить наступні висновки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності на житло, видане 05.10.1999 року виконавчим комітетом Мукачівської міської ради народних депутатів, являється співвласником квартири [ADDRESS] (а.с.25). Відповідно до інформаційної довідки КП «Мукачівське МБТІ та ЕО» від 03.05.2018 року № 57-вих, в домоволодінні за адресою [ADDRESS] станом на 01.01.2013 року зареєстровано шість квартир: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та нежитлове вбудоване приміщення №1. Поняття прибудинкової території визначено у статті 1 Закону України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку від 14.05.2015 року № 417-VIII, а саме, це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Також, поняття терміну прибудинкова територія міститься в Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу 17.905.2005 року № 76, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 927/11207, а саме, це - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку. Таким чином, про те що певна земельна ділянка відноситься до прибудинкової території багатоквартирного будинку має свідчити відповідна містобудівна та землевпорядна документація, або ж акт на право власності чи користування земельною ділянкою. За положеннями ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підтвердження обгрунтувань позову, зокрема про те, що земельна ділянка, яка передана у власність [PERSON] , є частиною прибудинкової території багатоквартирного будинку в [ADDRESS] , позивач не надав належних та допустимих доказів. Згідно витягу з Державного земельного кадастру № НВ-2103719272019 від 28.08.2019 року, земельна ділянка кадастровий номер 2110400000:01:002:1138 за адресою [ADDRESS] відноситься до земель житлової та громадської забудови, цільове призначення для будівництва індивідуальних гаражів (а.с.11). Дана обставина, свідчить, що спірна земельна ділянка не відноситься до прибудинкової території багатоквартирного будинку [ADDRESS] , а вона належить до земель житлової та громадської забудови для будівництва індивідуальних гаражів, та знаходилась у комунальній власності Мукачівської міської ради. Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень, зокрема міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно зі статтею 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування. За положеннями статей 40, 121 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки, зокрема для гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом, а саме для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 га. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України. Зокрема, частини 6-9 зазначеної статті встановлюють, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Як вбачається із наданих сторонами доказів 19.06.2018 року [PERSON] подала до Мукачівської міської ради заяву, в якій просила надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0073 га розташованої за адресою [ADDRESS] для будівництва індивідуального гаражу, додавши викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. 21.06.2018 року міська рада прийняла рішення № 1057, яким [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража в [ADDRESS] площею 0,0073 га. Після виготовлення ФОП [PERSON] проекту землеустрою 30.08.2018 року Мукачівська міська рада рішенням № 1120 затвердила вказаний проект та надала [PERSON] у власність вище згадану земельну ділянку. Крім того позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обгрунтувань позову, зокрема про те, що земельна ділянка, яка передана у власність [PERSON] , є частиною прибудинкової території багатоквартирного будинку в [ADDRESS] . Таким чином, міська рада, діючи у межах своїх повноважень та з дотриманням передбаченого земельним законодавством порядку, правомірно передала у власність [PERSON] спірну земельну ділянку, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову. Також суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed