Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю "Гугл" про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації. У вказаній позовній заяві позивач [PERSON] просила визнати недостовірною та такою, що порушує її особисті немайнові права на повагу до честі, гідності та на недоторканість ділової репутації інформацію, оприлюднену та поширену відповідачем [PERSON] у всесвітній мережі Інтернет на каналі « [INFO] » на веб-сайті відеохостингу [INFO] / у аудіовізуальних творах (відео) під назвою: «Директор [INFO] », «Страх або чого боїться [PERSON] », « [INFO] », «Звернення до хазяїна», « [INFO] », «феодалізм чи демократія\\Директор МАлівської школи\\». Крім того, у позовній заяві позивач [PERSON] просила зобов`язати відповідачів [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Гугл» протягом 7 днів з дня набрання рішенням законної сили, спростувати недостовірну інформацію, шляхом розміщення у той же спосіб, яким було розповсюджено, а саме: на YouTube - каналі « [INFO] » веб-сайту відеохостингу YouTube https://www.youtube.com/ відео-контенту наступного змісту: «Інформація, оприлюднена та поширена [PERSON] на каналі « [INFO] » на веб-сайті відеохостингу [INFO] », «Страх або чого боїться [PERSON] », « [PERSON] », « [INFO] », « [INFO] » та «Директор Малівської опорної» стосовно [PERSON] є недостовірною» та видалити вказані відео з веб-сайту відеохостингу YouTube https://www.youtube.com/. Також позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 100000 гривень, а понесені нею судові витрати покласти на відповідачів. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовувала тим, що поширена відповідачем [PERSON] інформація у всесвітній мережі Інтернет щодо неї за своїм змістом порушує немайнові її права і за своїм змістом є такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію, а тому вважає, що така інформація підлягає спростуванню. З огляду на характер мовно-стилістичних засобів спірні висловлювання поширені не у формі оціночних суджень, а у формі фактичних тверджень. Відсутні докази вчинення нею злочину. Поширена відповідачем інформація є недостовірною, такою, що принижує її честь, гідність і ділову репутацію. Факт поширення недостовірної інформації завдав їй моральної шкоди, яка виразилась у приниженні її честі та гідності, а також ділової репутації, оскільки вона працює директором Опорного закладу «Малівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Боремельської сільської ради Рівненської області і такі публікації поставили під сумнів її професійні якості, авторитет, який вона здобувала роками, що безумовно негативно впливає на її подальшу роботу та розвиток. Вказані публікації завдали їй також душевних страждань, оскільки вона була вимушена виправдовуватись перед учнями та батьками, колегами по роботі, колективом школи, в якій вона працює, друзями та знайомими, доводити про свою непричетність до поширених недостовірних фактів, в той час як аудіовізуальні твори, поширені в Інтернеті відповідачем переглянула чимала кількість людей. Крім того, поширена відповідачем інформація за своєю формою та змістом носить образливий, зневажливий, негативний та звинувачувальний характер, тому, окрім іншого, принижує її честь, гідність та ділову репутацію. У позовній заяві позивач [PERSON] зазначила, що поширення відповідачем відносно неї недостовірної інформації завдало їй непоправних страждань, вона втратила сон, почала переживати за своє життя, ставлення оточуючих з приводу поширення недостовірної інформації. Така недостовірна інформація поширена відповідачем відносно неї, підірвала її авторитет, віру людей у неї, осоромила її, що завдало їй фізичного болю та душевних страждань, призвело до проблем в особистому житті та на роботі. З метою відновлення свого стану, вона була змушена звернутися за допомогою до сімейного лікаря та психолога. Окрім того, їй завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, що позначили негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення події, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на озвученій проблемі, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникнути контактів, почуття образи, обурення, приниження гідності тощо. Поширення відповідачем відносно неї недостовірної інформації викликало появу негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, невпевненість в собі, відчуття власної трудової неповноцінності, тривога з приводу майбутнього. Вона до цього часу відчуває почуття приниження гідності, образи, обурення поведінкою відповідача, переживає щодо своєї соціальної репутації. У позовній заяві позивач [PERSON] зазначає про те, що внаслідок поширення відносно неї недостовірної інформації були порушені її актуальні життєві перспективи і трудові плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, проблеми зі здоров`ям у вигляді періодичних болей, необхідності дотримання дієти продовжуються і надалі. Поширення відповідачем відносно неї недостовірної інформації потягло за собою нераціональне витрачання її часу, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Пашкевич І.А. підтримали позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явився, надав до суду заяви в яких просив справу розглянути без його участі. Крім того, до суду відповідач [PERSON] подав письмові пояснення у яких вказував про те, що позовні вимоги позивача [PERSON] не визнає, вважає їх безпідставними. Не заперечуючи розповсюдження у мережі Інтернет на каналі « [INFO] » на веб-сайті відеохостингу [INFO] : «Директор [INFO] », «Страх або чого боїться [PERSON] », « [INFO] », «Звернення до хазяїна», «Історія Кореня», «феодалізм чи демократія\\Директор МАлівської школи\\», відповідач [PERSON] у письмових поясненнях зазначав, що у вказаних аудіовізуальних творах ним було висловлено власні оціночні судження щодо діяльності позивача [PERSON] , як директора навчального закладу - Малівського школи. Опубліковане ним відео в Інтернеті не було посяганням на честь чи гідність позивача, а було його суб`єктивною думкою (оціночним судженням) роботи [PERSON] , як директора навчального закладу. Між ним та [PERSON] існують неприязні відносини, що склалися давно та пов`язані безпосередньо із здійсненням нею своєї професійної діяльності. Опубліковане ним відео в Інтернеті містить його оціночні судження професійної діяльності позивача та носило лише інформативний характер для його глядачів. Вважає, що позивач належним чином не довела своїх моральних, фізичних чи ділових страждань через відповідну публікацію, у зв`язку з чим не вбачає підстав для будь-якої моральної компенсації за її позовом. В судовому засіданні представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Гугл» - адвокат Зубрицький О.В. позовні вимоги позивача [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гугл» не визнав, вважав їх безпідставними, необґрунтованими та пояснив, що позивач [PERSON] , звертаючись до суду з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гугл», вважала, що саме Товариство «Гугл» є належним відповідачем у цій справі, оскільки нібито є представництвом американської компанії Google LLC, яка є власником платформи YouTube. З огляду на таке, позивач вважала, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Гугл» повинно відповідати за розповсюдження начебто недостовірної інформації на YouTube каналі «Боремель Новини».Проте Товариство з обмеженою відповідальністю «Гугл» є неналежним відповідачем по справі, оскільки не є представництвом американської компанії Google LLC в Україні, а натомість є окремою юридичною особою, зареєстрованою за законодавством України та яка не є власником платформи YouTube. Товариство з обмеженою відповідальністю «Гугл» є юридичною особою, яка здійснює господарську діяльність в Україні в організаційно-правовій формі «товариства з обмеженою відповідальністю», а отже, є самостійним суб`єктом господарювання. Наявність у компанії Google LLC частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Гугл» (у розмірі 1% статутного капіталу) не робить товариство представництвом американської компанії Google LLC. Вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Гугл» не є належним відповідачем у даній справі. Суд, заслухавши вступне слово позивача, представника позивача, представника відповідача, заслухавши показання свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, приходить до наступного висновку. Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю "Гугл" про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відкрито провадження у справі № 558/26/22 на підставі такої позовної заяви. Судом по цивільній справі № 558/26/22 проведено підготовче засідання 5 травня 2022 року. Під час підготовчого засідання позивач [PERSON] заявила клопотання про виклик та допит, як свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також про долучення до матеріалів цивільної справи копії постанови Рівненського апеляційного суду від 15 квітня 2022 року в справі №558/43/22. Такі клопотання позивача були задоволені судом. Крім того, представником позивача [PERSON] - адвокатом Пашкевич І.А. до суду подано клопотання про долучення до матеріалів цивільної справи №558/26/22 копії довідки б/н від 3 лютого 2022 року та видаткової накладної №1 від 4 листопада 2019 року. Вказане клопотання представника позивача було задоволено судом. 13 квітня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Гугл». 11 квітня 2022 року відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву без дотримання вимог ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України (а.с. 110-112 т. 1). Судові засідання по даній справі призначалися 17 травня, 26 червня, 27 липня, 17 серпня, 6 та 23 вересня, 21 жовтня та 4 листопада 2022 року. У вказані судові засідання відповідач [PERSON] та/чи його представник не з`явились. Відповідач [PERSON] до суду подав заяву та клопотання у яких просив справу розглянути без його участі (а.с. 42, 78, 79 т. 2). Крім того, 5 вересня 2022 року відповідач [PERSON] надав до суду письмові пояснення по справі (а.с. 59 т. 2). В ході розгляду справи сторони (їх представники) інших заяв та/чи клопотань по суті спору до суду не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із змісту наказу по відділу освіти Демидівського району Рівненської області від 5 квітня 1999 року (а.с. 33 т. 1), Статуту Опорного закладу «Малівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Боремельської сільської ради Рівненської області (а.с. 34-57 т. 1) вбачається, що позивач [PERSON] працює директором Опорного закладу «Малівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Боремельської сільської ради Рівненської області. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у всесвітній мережі Інтернет на каналі « [INFO] » на веб-сайті відеохостингу [INFO] / розмістив (поширив) аудіовізуальні твори (відео) під назвою: «Директор [INFO] », «Страх або чого боїться [PERSON] », « [INFO] », « [INFO] », « [INFO] », «феодалізм чи демократія\\Директор МАлівської школи\\». Розміщення у листопаді 2021 року відповідачем [PERSON] у всесвітній мережі Інтернет на каналі « [INFO] » на веб-сайті відеохостингу [INFO] / відео під назвою «Директор [INFO] », «Страх або чого боїться [PERSON] », «Я не маю віри АВРААМАШКОЛА МЕЛЕВО_», «Звернення до хазяїна», «Історія Кореня», а в грудні 2021 року відео під назвою «феодалізм чи демократія\\Директор МАлівської школи\\» підтверджено відтвореними та дослідженими в судовому засіданні вказаним відеозаписами. За змістом ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Норма аналогічного змісту міститься у статті 4 ЦПК України. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Вказані положення також закріплені в статті 297 ЦК України. В свою чергу статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно положень статті 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Статтею 55 Конституції України закріплено право захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань. У статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року та пунктом 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати незаконних і безпідставних посягань на його честь і репутацію. Відповідно до статей 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, а також недоторканності своєї честі, гідності та ділової репутації. Згідно положень частини 1 статті 277 ЦК України та роз`яснень, які містяться у пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Як роз`яснено у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" №1 від 27 лютого 2009 року, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Факт поширення відповідачем [PERSON] вказаних відео у всесвітній мережі Інтернет на каналі «Боремель Новини» на веб-сайті відеохостингу YouTube https:/www.youtube.com/ визнано відповідачем [PERSON] у наданих до суду його письмових поясненнях. Також в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" №1 від 27 лютого 2009 року вказано, що судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" №1 від 27 лютого 2009 року, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. У відповідності до ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України "Про інформацію", інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Як установлено ст. 1 Закону України "Про телекомунікації", "Інтернет - всесвітня інформаційна система загального доступу, яка логічно зв`язана глобальним адресним простором та базується на Інтернет-протоколі, визначеному міжнародними стандартами". Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України "Про інформацію" визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Отже, інформація яка поширюються через мережу Інтернет орієнтована на необмежене коло осіб, відповідно є масовою інформацією. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. В силу положень частин 1, 2 статті 30 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно з статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Стаття 10 передбачає різницю між "інформацією" та "ідеями". Свобода висловлювань не обмежується фактичними даними, які можна підтвердити. Вона включає також погляди, критику, припущення. Таким чином, гарантії статі 10 цієї Конвенції поширюються не тільки на "правдиву", тобто таку, що ґрунтується на фактах, інформацію. Особа, що висловила свої погляди, а не факти, не повинна доводити їх правдивість - це є порушенням статті 10 Конвенції. (Справа ЄСПЛ "Торгіерсон проти Ісландії" від 25 червня 1992 року). Незважаючи на існування фактів, які може бути доведено, правдивість оціночних суджень неможливо довести (Справа ЄСПЛ "Лінгенс проти Австрії"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. В той же час, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дюльдін і Кіслов проти Росії" зазначено: "37. Суд знову повторює, що свобода вираження являє собою одну з найважливіших основ демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу. Відповідно до частини 2 статті 10 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), вона стосується не лише "інформації" або "ідей", які сприймаються схвально або вважаються необразливими, або не викликають інтересу, але й тих, що ображають, шокують або непокоять. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та свободи поглядів, без яких не існує "демократичного суспільства". Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Як встановлено судом з відтвореного в судовому засіданні відеозапису, розміщеного відповідачем [PERSON] у всесвітній мережі Інтернет на каналі « [INFO] » на веб-сайті відеохостингу [INFO] / під назвою «Директор Малівської опорної», серед іншого відповідач [PERSON] зазначив: «… Як можна назвати ту людину, яка вчить молоду дитинку, яку батьки туда отправили добру, вчить її розлічати, де добро, де зло, де хороша була людина, де погана людина, ну і ця дитинка, з любов`ю дивляться їй у очі, а потім розумієш, що ця людина, яка казала про це, вона ... взяла вкрала кришу зі школи і накрила свою хату,...» вона даже не пояснює, вона (...) всьо схаває, як називається та людина, яка пускає слух такий? Він каже, слухай, [PERSON] , якщо у тебе є знайомі чи друзі, які закінчили педагогічний, да, скажи їм, що за п`ять тисяч доларів я їх встрою в школу на роботу. Як називається та людина, яка на зустрічі випускників цього класу, вона прямо каже, хто з батьків хоче підняти середній бал і рахує, що їхня дитина повинна іти вчитися вище дальше, щоб це впливало на цево. Вона каже, ми про це можемо домовитися, заходьте до мене, ми завжди про це домовимося, ... намікає, що нада дать і ... все будет сделано. Як називається та людина, яка зробила реконструкцію двох кабінетів, географічного і історичного за мільйон гривень. Педагоги, Ви хоч знаєте, що мільйон гривень було списано на історичний і на географічний кабінети, а тепер візьміть порахуйте і пощитайте, скільки треба грошей, да. Ну скільки за ці гроші можна купити хороші, прекрасні комп`ютери, а за скільки, скільки можна купити планшетів, купити інтерактивну доску, цього і зробити один прекрасний кабінет. Я даю гарантію, що там процентів 99, що там ніяких змін немає. Ви будете казати, коли це зробилося, коли були списані ці гроші, гроші були списані тоді, коли горів медпункт, в [PERSON] , згорів медпункт, на реконструкцію медпункту також було списано мільйон гривень, там хтось просто підняв хай, но наш мер не зі всіма поділився»… з 13 хв. 30 с.: «…Вони говорять одне, а крадуть кришу, вони говорять одне, а беруть взятки…» … І першою людиною, яку би я привлік за статтю, за те, що Ви ламаєте душі молодих дітей, за те, що Ви ламаєте душі молодих педагогів, Ви будете зразу оправдовуватись, що я не докажу, мені не треба доказувати, ти докажи тому дядькові, да, який продав послідню свиню і заніс гроші тобі, щоб ти поставила чуть-чуть більший бал синові чи дочці, щоб він мав можливість поступити в університет і забратись з цього чорного болота гнилого. То всю цю гниль, щоб Ви хтіли знати розвела [PERSON] і [PERSON] , з мовчазної згоди [PERSON] , з мовчазної згоди [PERSON] і з мовчазної згоди наших православних священників... Чому вони тримаються купи? їх вибирала одна людина, вони дуже похожі і вони замарені у двох схемах. Нагло вони просто, … вони замарені у цих двох схемах, вони бояться помсти…» … «…що я [PERSON] сказав - це Вам хтіла сказати вже років двадцять вся громада. Вам хтіли сказати це цей педагогічний колектив, Вам хоче сказати і той вчитель, в якого Ви взяли взятку і встроїли на роботу, [PERSON] це хоче сказати той батько, який з мозолями продав послідню свиню, щоб заплатити, щоб дитина вирвалася з цього болота, вони аплодують. ... Психологія ПТУ-шника, бо диплом Ви получили, Ви його не получили, Ви його купили, не знаю, чи Ви зараховувалися в Ровенському, в Ровенській кузні - педінститут, це кузня, таких кузень було. Був ще Житомирській сільськогосподарський, Житомирська академія медична і є Водний Ровенський, але це кузня, кузня кадрів, то Ви купили цей диплом...». Як встановлено судом з відтвореного в судовому засіданні відеозапису, розміщеного відповідачем [PERSON] у всесвітній мережі Інтернет на каналі « [INFO] » на веб-сайті відеохостингу [INFO] :/www.youtube.com/ під назвою «Страх або чого боїться [PERSON] » відповідач [PERSON] зазначив: «Чи заступляться за цього керівника члени його колективу, ну ті, хто йому помагає, там друзі, депутати таке. … але мене здивувало те, що колектив, який вона формує вже на протязі, я не знаю, років вісімнадцять - двадцять, вона в тому колективі, а може і більше, вона сформувала цей колектив і з цього колектива ніхто не став на захист корпоративної етики, ніхто, ні фізик, не математик, не географ, ніхто не став на захист свого керівника, на захист своєї школи, ніхто не став, даже [PERSON] і той не став.., хотя цьому чоловіку [PERSON] зробила багато добра, вона цій людині на свій страх і риск дозволила маляру викладати українську мову...». З відтвореного в судовому засіданні відеозапису, розміщеного відповідачем [PERSON] у всесвітній мережі Інтернет на каналі « [INFO] » на веб-сайті відеохостингу [INFO] :/www.youtube.com/ під назвою: «феодалізм чи демократія\\Директор МАлівської школи\\», відповідач [PERSON] серед іншого зазначив наступне: «… Оці феодали ніяк не можуть змиритись з тим, що ми вже не їхні васали, а вони хочуть жити так, як жили і я не розумію цього феодала, який коли брав гроші з батьків за те, щоб там підняти середній бал випускний, коли брав гроші за те, що устраював вчителів на роботу, за те, що він брав кришу, крив свою хату, …, а зараз він звертається до Закону, щоб защітілі честь і достоїнство директора Малівської об`єднаної громади, Малівської школи»; з 13 хв. 53 с.: «І цей позов, що був написаний [PERSON] , … Ви якщо хочете захистити свою честь і достоїнство, то Ви спростуйте, чому криша вдома і криша в школі мають однаковий колір і зроблені з однакового металу, чому ходять слухи по громаді, що Ви берете гроші за те, що встраюєте молодих викладачів і за те, що берете гроші з батьків випускників і для того, щоб підняти цей рівень; з 22 хв. 07 с.: «А цим [PERSON] , знаєте, я глибоко, як то кажуть стурбований, що Ви … покиньте роботу, да і все на тому, покиньте, Ви її самі загубили, ніхто Вас не заставляв красти і брати гроші з дітей, не брати гроші з молодого педагога, який ішов з надією, що він несе якісь хороші, яскраві знання для молодого покоління, Вас за це ніхто не ставив, Вас за це ніхто не гнав, Ви самі зробили свій вибір і майте мужність взяти покинути і піти звідти». Правдивість поширеної інформації зобов`язана довести особа, яка її поширила. Ч. 2 ст. 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Положеннями ст.ст. 15, 275 ЦК України передбачено право особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Згідно ст. 277 ЦК України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Поширюючи інформацію про позивача [PERSON] , що начебто вона «вкрала кришу зі школи та накрила свою хату», робила пропозиції за п`ять тисяч доларів влаштувати в школу на роботу, брала гроші, щоб «підняти середній бал», «зробила реконструкцію двох кабінетів, географічного і історичного за мільйон гривень», списавши такі кошти, «купила диплом», «дозволила маляру викладати українську мову», [PERSON] порушено вимоги ст. 62 Конституції України, оскільки жодних доказів про вчинення позивачем протиправних дій (крадіжки даху, отримання неправомірної вигоди), складення та надіслання до суду стосовно позивача обвинувальних актів чи ухвалення стосовно позивача вироку за вказаними фактами відповідачем [PERSON] до суду надано не було. Судом були досліджені накладна ФОП [PERSON] №90 від 20 липня 2018 року та специфікація (а.с. 58-64 т. 1) із змісту яких вбачається, що згідно договору №03-90/18 від 1 червня 2018 року Боремельською сільською радою було замовлено обладнання для оснащення кабінету біології, обладнання для оснащення кабінету хімії, обладнання для оснащення кабінету географії. Вказані документи підтверджують те, що замовником та одержувачем вказаного вище обладнання була Боремельська сільська рада, а не Опорний заклад «Малівська загальноосвітня школа І-ІІ ступенів», директором якого є [PERSON] . Із змісту наданої до суду накладної №1 від 4 листопада 2019 року вбачається, що [PERSON] , який є чоловіком позивача, було придбано в ФОП [PERSON] металопрофіль, металочерепицю та інші будівельні матеріали на загальну суму 108017,64 гривень (а.с. 25, 52 т. 2). За таких обставин, суд приходить до висновку, що поширена відповідачем [PERSON] у відео під назвою «Директор Малівської опорної», «Страх або чого боїться Корінь», «феодалізм чи демократія\\Директор МАлівської школи\\», інформація стосовно позивача [PERSON] є недостовірною. При цьому, суд приходить до висновку, що доводи відповідача [PERSON] про те, що інформація у відео під назвою «Директор Малівської опорної», «Страх або чого боїться [PERSON] », «феодалізм чи демократія\\Директор МАлівської школи\\» поширена ним у формі оціночного судження, не заслуговують на увагу, оскільки поширена відповідачем [PERSON] у таких відео інформація містить відомості щодо конкретних фактів протиправних, на думку відповідача [PERSON] , дій позивача, що не підтверджені відповідачем [PERSON] жодними належними та допустимими доказами. Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи відповідача [PERSON] про те, що критика з його боку діяльності позивача [PERSON] , яка на його думку є публічною особою, державним службовцем, допускається у будь-якій формі, не заслуговує на увагу, оскільки під час розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] працює директором Опорного закладу «Малівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Боремельської сільської ради Рівненської області. Посада директора школи не відноситься до посад, пов`язаних з державною службою. Відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (презумпція невинуватості). Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь. Згідно з частиною 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини на основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У наведених приписах втілено одну із фундаментальних засад судочинства у демократичному суспільстві - принцип презумпції невинуватості. Суд вважає, що спірна інформація містить саме недостовірні дані - фактичні твердження, а не оціночні судження, оскільки, хоч і містить в деяких висловах мовностилістичні засоби - алегорію, гіперболу тощо, однак аналіз вказаної інформації вказує на те, що у ній висловлено не оціночне суб`єктивне судження відносно позивача, не особисте відношення до нього, а стверджується про об`єктивні чітко висловлені факти, які можуть бути перевіреними. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] в частині: -визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] поширену [PERSON] у всесвітній мережі Інтернет на каналі « [INFO] » на веб-сайті відеохостингу [INFO] / у аудіовізуальному творі (відео) під назвою: «Директор Малівської опорної», інформацію, а саме: «… Як можна назвати ту людину, яка вчить молоду дитинку, яку батьки туда отправили добру, вчить її розлічати, де добро, де зло, де хороша була людина, де погана людина, ну і ця дитинка, з любов`ю дивляться їй у очі, а потім розумієш, що ця людина, яка казала про це, вона ... взяла вкрала кришу зі школи і накрила свою хату,...» вона даже не пояснює, вона (...) всьо схаває, як називається та людина, яка пускає слух такий? Він каже, слухай, [PERSON] , якщо у тебе є знайомі чи друзі, які закінчили педагогічний, да, скажи їм, що за п`ять тисяч доларів я їх встрою в школу на роботу. Як називається та людина, яка на зустрічі випускників цього класу, вона прямо каже, хто з батьків хоче підняти середній бал і рахує, що їхня дитина повинна іти вчитися вище дальше, щоб це впливало на цево. Вона каже, ми про це можемо домовитися, заходьте до мене, ми завжди про це домовимося, ... намікає, що нада дать і ... все будет сделано. Як називається та людина, яка зробила реконструкцію двох кабінетів, географічного і історичного за мільйон гривень. Педагоги, Ви хоч знаєте, що мільйон гривень було списано на історичний і на географічний кабінети, а тепер візьміть порахуйте і пощитайте, скільки треба грошей, да. Ну скільки за ці гроші можна купити хороші, прекрасні комп`ютери, а за скільки, скільки можна купити планшетів, купити інтерактивну доску, цього і зробити один прекрасний кабінет. Я даю гарантію, що там процентів 99, що там ніяких змін немає. Ви будете казати, коли це зробилося, коли були списані ці гроші, гроші були списані тоді, коли горів медпункт, в [PERSON] , згорів медпункт, на реконструкцію медпункту також було списано мільйон гривень, там хтось просто підняв хай, но наш мер не зі всіма поділився»… з 13 хв. 30 с.: «…Вони говорять одне, а крадуть кришу, вони говорять одне, а беруть взятки…» … І першою людиною, яку би я привлік за статтю, за те, що Ви ламаєте душі молодих дітей, за те, що Ви ламаєте душі молодих педагогів, Ви будете зразу оправдовуватись, що я не докажу, мені не треба доказувати, ти докажи тому дядькові, да, який продав послідню свиню і заніс гроші тобі, щоб ти поставила чуть-чуть більший бал синові чи дочці, щоб він мав можливість поступити в університет і забратись з цього чорного болота гнилого. То всю цю гниль, щоб Ви хтіли знати розвела [PERSON] і [PERSON] , з мовчазної згоди [PERSON] , з мовчазної згоди [PERSON] і з мовчазної згоди наших православних священників... Чому вони тримаються купи? їх вибирала одна людина, вони дуже похожі і вони замарені у двох схемах. Нагло вони просто, … вони замарені у цих двох схемах, вони бояться помсти…» … «…що я [PERSON] сказав - це Вам хтіла сказати вже років двадцять вся громада. Вам хтіли сказати це цей педагогічний колектив, Вам хоче сказати і той вчитель, в якого Ви взяли взятку і встроїли на роботу, [PERSON] це хоче сказати той батько, який з мозолями продав послідню свиню, щоб заплатити, щоб дитина вирвалася з цього болота, вони аплодують. ... Психологія ПТУ-шника, бо диплом Ви получили, Ви його не получили, Ви його купили, не знаю, чи Ви зараховувалися в Ровенському, в Ровенській кузні - педінститут, це кузня, таких кузень було. Був ще Житомирській сільськогосподарський, Житомирська академія медична і є Водний Ровенський, але це кузня, кузня кадрів, то Ви купили цей диплом...»; -визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] поширену [PERSON] у всесвітній мережі Інтернет на каналі « [INFO] » на веб-сайті відеохостингу [INFO] / у аудіовізуальному творі (відео) під назвою: «Страх або чого боїться [PERSON] » інформацію, а саме, яка починається з 9 хв. 10 с.: «Чи заступляться за цього керівника члени його колективу, ну ті, хто йому помагає, там друзі, депутати таке. … але мене здивувало те, що колектив, який вона формує вже на протязі, я не знаю, років вісімнадцять - двадцять, вона в тому колективі, а може і більше, вона сформувала цей колектив і з цього колектива ніхто не став на захист корпоративної етики, ніхто, ні фізик, не математик, не географ, ніхто не став на захист свого керівника, на захист своєї школи, ніхто не став, даже [PERSON] і той не став.., хотя цьому чоловіку [PERSON] зробила багато добра, вона цій людині на свій страх і риск дозволила маляру викладати українську мову...»; -визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] поширену [PERSON] у всесвітній мережі Інтернет на каналі « [INFO] » на веб-сайті відеохостингу [INFO] / у аудіовізуальному творі (відео) під назвою: «феодалізм чи демократія\\Директор МАлівської школи\\» інформацію, а саме: «… Оці феодали ніяк не можуть змиритись з тим, що ми вже не їхні васали, а вони хочуть жити так, як жили і я не розумію цього феодала, який коли брав гроші з батьків за те, щоб там підняти середній бал випускний, коли брав гроші за те, що устраював вчителів на роботу, за те, що він брав кришу, крив свою хату, …, а зараз він звертається до Закону, щоб защітілі честь і достоїнство директора Малівської об`єднаної громади, Малівської школи»; з 13 хв. 53 с.: «І цей позов, що був написаний [PERSON] , … Ви якщо хочете захистити свою честь і достоїнство, то Ви спростуйте, чому криша вдома і криша в школі мають однаковий колір і зроблені з однакового металу, чому ходять слухи по громаді, що Ви берете гроші за те, що встраюєте молодих викладачів і за те, що берете гроші з батьків випускників і для того, щоб підняти цей рівень; з 22 хв. 07 с.: «А цим [PERSON] , знаєте, я глибоко, як то кажуть стурбований, що Ви … покиньте роботу, да і все на тому, покиньте, Ви її самі загубили, ніхто Вас не заставляв красти і брати гроші з дітей, не брати гроші з молодого педагога, який ішов з надією, що він несе якісь хороші, яскраві знання для молодого покоління, Вас за це ніхто не ставив, Вас за це ніхто не гнав, Ви самі зробили свій вибір і майте мужність взяти покинути і піти звідти». Щодо визнання недостовірною іншої інформації, поширеної відповідачем [PERSON] у відео під назвою «Директор Малівської опорної», «Страх або чого боїться [PERSON] », «феодалізм чи демократія\\Директор МАлівської школи\\», то підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає, оскільки інша інформація не містить відомостей про конкретні факти та обставини. Згідно з ч. 7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Оскільки недостовірна інформація була поширена відповідачем [PERSON] у всесвітній мережі Інтернет на каналі « [INFO] » на веб-сайті відеохостингу [INFO] :/www.youtube.com/, а тому слід зобов`язати відповідача [PERSON] спростувати таку інформацію у спосіб, в який вона була поширена. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача у вказаній вище частині, оскільки у діях відповідача [PERSON] наявні усі обов`язкові ознаки правопорушення (п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року). З огляду на зазначене, враховуючи, що спосіб захисту порушеного права має бути ефективним, в даному випадку наявні підстави для задоволення позовних вимог позивача до відповідача [PERSON] щодо зобов`язання відповідача [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, поширену у відео під назвою «Директор Малівської опорної», «Страх або чого боїться [PERSON] », «феодалізм чи демократія\\Директор МАлівської школи\\». Згідно з ч. 6 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Щодо вимог позивача [PERSON] про визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права на повагу до честі, гідності та на недоторканість ділової репутації [PERSON] інформацію, оприлюднену та поширену відповідачем [PERSON] у всесвітній мережі Інтернет на каналі « [INFO] » на веб-сайті відеохостингу [INFO] / у аудіовізуальних творах (відео) під назвою: « [INFO] », «Звернення до хазяїна», «Історія Кореня», а також спростування такої недостовірної інформації, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають до задоволення, оскільки у вказаних відеозаписах відсутні відомості про певні події чи факти (фактичні твердження). Разом з тим, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач [PERSON] зазначила про те, що поширена відповідачем [PERSON] інформація за своєю формою та змістом носить образливий, зневажливий, негативний та звинувачувальний характер. Із змісту дослідженої в судовому засіданні постанови Рівненського апеляційного суду від 15 квітня 2022 року (а.с. 159, 160 т. 1) встановлено, що [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а провадження у справі відносно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності. Вказаною постановою встановлено, що [PERSON] розмістив 18 листопада 2021 року на «YouTube» відео під назвою «Директор Малівської опорної», у якому використав нецензурні вислови, чим вчинив проступок, проявивши грубе, образливе ставлення до [PERSON] , порушив її спокій. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що чіпляння зі сторони [PERSON] до [PERSON] є для неї образливими, безпідставними, порушили спокій та зневажили її гідність. Такі дії [PERSON] , в розумінні диспозиції ст. 173 КУпАП, є протиправними, мають ознаки дрібного хуліганства. Постанова Рівненського апеляційного суду від 15 квітня 2022 року в справі № 558/43/22 набрала законної сила 15 квітня 2022 року (а.с. 159, 160 т. 1). В силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦК України одним з видів особистих немайнових прав є право на повагу до гідності та честі. Згідно з ч. 3 ст. 273 ЦК України діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Відтвореними в судовому засіданні та дослідженими відеозаписами, судом встановлено, що поширені відповідачем [PERSON] у всесвітній мережі Інтернет на каналі « [INFO] » на веб-сайті відеохостингу [INFO] / аудіовізуальні твори (відео) під назвою: «Директор [INFO] », «Страх або чого боїться [PERSON] », «феодалізм чи демократія\\Директор МАлівської школи\\», а також під назвою « [INFO] », «Звернення до хазяїна», «Історія Кореня» містять звернення [PERSON] до своїх підписників та безпосередньо до [PERSON] . У висловах, що були адресовані [PERSON] , [PERSON] виражався нецензурно, неодноразово називав її "моральним уродом", "гнила, смердюча душа", "петеушник дубенський", «купила диплом» та інше. Даючи оцінку освітньому рівню позивача [PERSON] , [PERSON] впевнений, що такий рівень є низьким через навчання у Дубенському педагогічному закладі та ставить під сумнів здобуття позивачем повної вищої освіти. Використання відповідачем [PERSON] нецензурних висловів є проявом грубого, образливого ставлення до позивача [PERSON] . Такі висловлювання, безперечно, знижують рівень людського спілкування та завдають моральної шкоди, ображають людську гідність. Звернення [PERSON] до [PERSON] у досліджених судом відеозаписах, у формі нецензурних висловів, лайки, образ, є такими, що зневажають честь і гідність людини. При цьому, судом встановлено, що такі висловлювання відповідача [PERSON] вчинялися ним умисно, із закликом своїх підписників максимально поширювати такі відеозаписи, а також пов`язані з бажанням відповідача [PERSON] «зробити боляче» [PERSON] . Як встановлено із змісту поширених відповідачем [PERSON] відео, на переконання [PERSON] , його критика діяльності позивачки [PERSON] , яка займає посаду директора навчального закладу, є допустимою, оскільки позивач є публічною особою, державним службовцем. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу» державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби. Як встановлено згідно Статуту Опорного закладу «Малівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Боремельської сільської ради Рівненської області (а.с. 34-57 т. 1), а також положень ст. 3 Закону України «Про державну службу» керівник навчального закладу не є державним службовцем. Позивач [PERSON] не є публічною особою. Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню. При вирішенні спору в частині позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди в розмірі 100000 гривень, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п. 2, п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів ; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Дослідивши докази по справі судом встановлено, що поширенням відповідачем [PERSON] недостовірної інформації щодо позивача [PERSON] , а також нецензурне висловлювання щодо позивача, завдали останній моральної шкоди, оскільки є такими, що ображають людську гідність. При цьому, суд враховує, що поширення відповідачем [PERSON] недостовірної інформації, а також нецензурні висловлювання щодо позивача [PERSON] вчинені відповідачем [PERSON] умисно, із закликом своїх підписників поширювати, розміщену ним інформацію, є умисними діями відповідача [PERSON] та перебувають у причинному зв`язку з заподіяною позивачеві моральною шкодою. Ч. 3 ст. 23 ЦК України визначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що після поширення відповідачем [PERSON] щодо неї відеозаписів з образами та недостовірною інформацією, вона відчувала сором, панічні атаки. В неї погіршився стан здоров`я, часто підвищувався тиск, почалися безсонні ночі. [PERSON] у своїх відеозаписах, з незрозумілих причин, ображав та принижував її, не як директора школи, а як жінку, як особистість. В судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання про те, що працює в «Малівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів». З [PERSON] він не знайомий, але переглянув одне відео, розміщене ним в мережі Інтернет, що стосувалося [PERSON] . Пізніше він переглянув ще одне відео, розміщене [PERSON] . Інших відео [PERSON] він не бачив, оскільки йому було неприємно їх переглядати. Після розміщення таких відеозаписів [PERSON] , яка завжди була на роботі зібрана, весела, змінилася, стала пригніченою. Свідок [PERSON] дала показання про те, що переглянула велику кількість відео, розміщених [PERSON] в Інтернеті. Те, що говорив [PERSON] викликало у неї обурення. [PERSON] говорив у своїх відео, що вчителі Малівської ЗОШ І-ІІІ ступенів з купленими дипломами. Також він ображав [PERSON] . Після розміщення [PERSON] відеозаписів, [PERSON] протягом місяця ходила в дуже пригніченому стані, була знервована, видно було, що це все їй дуже неприємне. Свідок [PERSON] дав показання про те, що працює вчителем музики Малівської ЗОШ І-ІІІ ступенів. Після розміщення [PERSON] в Інтернеті відеозаписів [PERSON] була знервована, пригнічена. Він в школі працює чотири роки, вважає, що робота в школі організована на високому рівні, оскільки учні школи беруть участь у республіканських, обласних, а також місцевих конкурсах, де займають призові місця. Чому [PERSON] поширює відео з інформацією, що не відповідає дійсності та з образами йому не зрозуміло. Свідок [PERSON] дала показання, аналогічні показанням свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] дав показання, про те, що працює в Малівській ЗОШ І-ІІІ ступенів. Він бачив відео, поширені [PERSON] . Більше він запам`ятав відео, що стосувалося особистості. Це були образи [PERSON] . Після поширення таких відео [PERSON] була дуже пригніченою. Свідок [PERSON] повідомив, що з 2017 року працює в Малівській школі. На [PERSON] -каналі «Боремель Новини» він бачив відео поширене [PERSON] . В колективі школи атмосфера доброзичлива та демократична. Коли він влаштовувався на роботу, ніхто в нього нічого не вимагав. Вважає, що будь-хто з тих, які дивились відео [PERSON] був би пригніченим. Свідок [PERSON] дав показання, аналогічні показанням свідка [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання про те, що працює психологом у Малівській ЗОШ. До неї звернулась директор школи [PERSON] , яка перебувала в депресивному стані, в неї погіршився психо-емоційний стан та стан фізичного здоров`я. Причиною цього стала серія відео, поширених [PERSON] . З [PERSON] нею проводилася корекційна робота, щоб зменшити рівень тривожності. Свідок [PERSON] дав показання про те, що позивач є його дружиною. Розміщені [PERSON] відео на каналі «Боремель Новини» він переглядав, але не всі. На відео він впізнав [PERSON] , бо його до того неодноразово бачив. В поширених відео [PERSON] ображав [PERSON] , принижував, як особистість та як директора школи, погрожував, залякував, а також поширював неправдиві дані. Він з дружиною довго збирали гроші на покрівлю, металочерепиця на їх будинку є не такою, як використана при перекритті школи. Після поширення [PERSON] відео з неправдивою інформацією, з образами та погрозами в [PERSON] погіршився стан здоров`я, загострилися хронічні хвороби. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] моральної школи в розмірі 10000 гривень, що буде достатньою та справедливою сатисфакцією в цьому конкретному випадку. Вирішуючи спір в частині вимог позивача [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гугл», суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року визначено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" № 3792-ХІІ від 23.12.1993 р. "власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу". Стверджуючи про те, що нібито нею встановлено з мережі Інтернет, що власником відеохостінгу YouTube є компанія Google LLC, позивач не надала жодних доказів на підтвердження цих доводів. Такі доводи позивача [PERSON] щодо залучення Товариства з обмеженою відповідальністю "Гугл" до участі в даній справі будуються виключно на припущеннях позивача та непідтверджені належними і допустимими доказами. Згідно повідомлення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №4434-07/8967-07 від 12 лютого 2021 року (а.с. 120 т. 1), представництва компаній "Google LLC" та "Google International LLC" в Міністерстві не зареєстровані. Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гугл» не є ані власником веб-сайту https://www.youtube.com, на YouTube платформі якого були розміщені спірні відеозаписи, ані власником YouTube каналу «Боремель Новини», ані автором спірної інформації (а.с. 121-124 т. 1). Позивач [PERSON] не надала жодних доказів на підтвердження доводів, що власником веб сайту [INFO] чи реєстрантом доменного імені youtube.com є Товариство з обмеженою відповідальністю «Гугл». Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Гугл» не є власником вищевказаного веб-сайту, не є постачальником сервісу YouTube чи автором спірної інформації, то позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гугл» про захист честі, гідності і ділової репутації не підлягають задоволенню. Крім того, у позовній заяві позивач [PERSON] просила зобов`язати відповідачів [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Гугл» видалити відео під назвою: «Директор [INFO] », «Страх або чого боїться [PERSON] », «феодалізм чи демократія\\Директор МАлівської школи\\», «Я не маю віри АВРААМАШКОЛА МЕЛЕВО_», «Звернення до хазяїна», «Історія Кореня», з веб-сайту відеохостингу YouTube https:// www.youtube.com/. При вирішення спору в цій частині позовних вимог позивача, суд враховує практику Верховного Суду, яким у постанові від 14 липня 2021 року в справі № 757/14418/20-ц роз`яснено, що такий спосіб судового захисту, як вилучення певної інформації не відповідає змісту позовних вимог (про захист честі, гідності та ділової репутації) і по суті, є цензурою діяльності щодо певної особи. З огляду на наведене, позовна вимога про зобов`язання [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Гугл» видалити спірні відеозаписи не підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у зв?язку з розглядом цієї справи пропорційно до задоволених позовних вимог позивача, в розмірі 3225,30 гривень (а.с.1-8). Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на положення ст.ст. 16, 23, 227, 277, 297, 299, 302 ЦК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обгрунтованим. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 200, 270, 273, 275, 277, 280, 297, 299 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial