Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

До Рівненського міського суду на розгляд надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи" "Рівнегаз", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут", у якій просять суд: 1) зобов`язати Акціонерне товариство\~"Оператор\~газорозподільної системи"\~"Рівнегаз" нараховувати об`єми спожитого газу позивачам (за умови відсутності лічильника газу) за нормами споживання природного газу населенням; 2) зобов`язати Акціонерне товариство\~"Оператор\~газорозподільної системи"\~"Рівнегаз" привести об`єми природного газу, розподіленого їм за граничними нормами за попередній період (починаючи з 01.08.2018) у відповідність до вимог чинного законодавства України, а саме - перерахувати їх за нормами споживання природного газу населенням. Результати перерахунку відобразити в особових рахунках по сплаті за спожитий газ; 3) зобов`язати Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи" "Рівнегаз" зробити перерахунок птати за розподіл (доставку) природного газу за 2020 та 2021 роки на підставі перерахованих за нормами споживання об`ємів спожитого газу. Результати перерахунку відобразити в особових рахунках по сплаті за розподіл (доставку) природного газу. В обгрунтування позовної заяви позивачі вказують, що вони, як співвласники багатоквартирного будинку [ADDRESS] , в квартирах яких відсутні (або встановлені в квітні-травні 2021 року) лічильники газу, опинилися в ситуації, коли права кожного з них, як споживачів послуг розподілу природного газу, порушуються (або були порушені) протягом чотирьох років. Кожен з позивачів зареєстрований в квартирі, яка належить йому (їй) на правах приватної або спільної сумісної власності. В листопаді місяці 2016 року позивачі створили ОСББ «Теліги, 51», одним з документів ОСББ є Реєстр співвласників будинку, складений на підставі правовстановлюючих документів всіх членів ОСББ. Отже, витяг з цього Реєстру, що додається, надає інформацію про умови набуття права власності кожним з позивачів на відповідну квартиру в будинку [ADDRESS] . Оскільки квартири є об`єктами, на які подається газ, то з кожним з позивачів, як власником (власницею) такого об`єкта, ПАТ «Рівнегаз» (Відповідач з 22 травня 2019 року є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Рівнегаз»), на початку 2016 року було укладено Типовий договір розподілу природного газу (далі - Типовий договір). На сьогодні наявність укладеного Типового договору визнається обома сторонами, як виконавцем так і споживачами послуг, а саме: АТ «Рівнегаз» розподіляє кожному з заявників природний газ, і вони цей газ споживають та сплачують рахунки за спожитий газ, які щомісяця надходять на ім`я кожного з них. Таким чином відносини між кожним з позивачів та АТ «Рівнегаз» в сфері надання послуг розподілу природного газу оформлені юридично і регулюються умовами Типового договору та чинним законодавством України. Згідно з визначенням термінів, наданому в ст. 1 розділу І Закону України «Про ринок природного газу», позивачі є побутовими споживачами послуг розподілу природного газу. В Акті приймання-передачі житлового комплексу від 30.12.2016 вказані технічні характеристики будинку [ADDRESS] , зокрема зазначено, що будинок облаштований центральним опаленням та центральним гарячим водопостачанням. Отже, газ позивачі використовують тільки для приготування їжі. Згідно з пунктом 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем «якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого ( розподіленого/поставленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання». Так було до листопада місяця 2016 року. В жовтні 2016 року виник конфлікт інтересів відповідача і позивачів. Відповідач з метою заощадження коштів, намагався встановити на газопроводі- вводі до будинку [ADDRESS] загально-будинковий вузол обліку газу замість лічильників газу в квартирах. Кілька мешканців будинку стали на заваді виконанню монтажних робіт, Відповідач склав Акт про порушення № 7 від 12.10.2016, який підписали тільки працівники ПАТ «Рівнегаз». Порушення полягало у відмові мешканців будинку [ADDRESS] від встановлення загальнобудинкового ВОГ. Позивачі вважають, що складений Акт про порушення не відповідав вимогам нормативно-правових актів щодо складання правочинів такого типу, оскільки Акт про порушення повинен складатися на особу з якою укладено договір про надання послуг, тобто на споживача цих послуг та в його присутності, з зазначенням в акті прізвища, ім`я та по батькові споживача, його адреси, вчиненого порушення, за його підписом або з відеофіксацією відмови споживача від підписання акту, тощо. Тобто, Акт про порушення, складений працівниками ПАТ «Рівнегаз» на безіменних «мешканців» не міг мати будь-яких юридичних наслідків для будь-кого. Проте, 25.10.2016 Комісія ПАТ «Рівнегаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРМ, на підставі зазначеного Акту про порушення змінила позивачам, як споживачам, в чиїх квартирах не були встановлені лічильники газу - режим нарахування об`ємів спожитого газу, що суперечило ст. 5 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу ( далі - Закон № 3533-УІ). Також, згодом з`ясувалося, що Закон України № 3533-УІ ( в редакції чинній до 01.01.2018) вимагав встановлення саме індивідуальних/квартирних лічильників. Отже, з 01.11.2016 між кожним з позивачів та відповідачем виникли спірні цивільно-правові відносини, що тривають до даного часу: Відповідач нараховує позивачам (тобто, для тих мешканців, у квартирах яких ще не встановлено лічильник газу) об`єми спожитого газу за граничними нормами споживання (9,8 куб.м. в місяць на одну зареєстровану в квартирі особу) з чим вони категорично не згодні. Внаслідок цього рахунки за газ оплачуються частково. Всю нараховану суму сплачують позивачі, які отримують субсидію на оплату комунальних послуг і бояться цю субсидію втратити. Типовий договір передбачає рівні умови отримання послуг для всіх споживачів. Позивачі ж опинились у нерівному становищі порівняно з тими споживачами, яким вже встановили квартирні лічильники газу за кошти Оператора ГРМ, а також порівняно з тими споживачами, які розраховуються за нормами споживання (за умови відсутності лічильника газу), що призвело до завищених нарахувань за спожитий природний газ, а пізніше (в 2020 та 2021 роках ) ще і за розподіл (доставку) природного газу. У зв`язку з описаною ситуацією, позивачі просять суд зобов`язати Відповідача нараховувати газ споживачам послуг розподілу природного газу (за умови відсутності лічильника газу) за нормами споживання природного газу населенням, а також зобов`язати Відповідача перерахувати об`єми природного газу, розподіленого позивачам за граничними нормами за попередній період (починаючи з 01.08.2018 року) та плату за розподіл (доставку) природного газу за 2020 та 2021 роки за нормами споживання природного газу населенням, результати перерахунку відобразити в особових рахунках по сплаті за спожитий газ. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 серпня 2021 року позовну заяву позивачів залишено без руху, надано строк для виправлення вказаних у даній ухвалі недоліків позовної заяви 10 (десять) днів з дня вручення цієї ухвали. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27.09.2021 позовну заяву повернуто позивачам. Постановою Рівненського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 27 вересня 2021 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 січня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі №\~569/15758/21\~ за позовом\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи" "Рівнегаз" про захист прав споживачів. Перше судове\~засідання для\~розгляду справи\~по суті\~призначено на 12:00 год. 10 лютого 2022 року. 08 лютого 2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вказують, що якщо споживач не погоджується розраховуватись за спожитий природній газ за показаннями будинкового вузла обліку, він може встановити квартирний лічильник газу окремо на квартиру за власні кошти, як це і зробили деякі мешканці будинку по [ADDRESS] . Також, зазначає, що акт про порушення № 7 від 12.10.2016, як і рішення комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем від 25.10.2016 № 7 на даний час є чинним та не скасованим. Просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] про захист прав споживачів. 29\~березня 2022\~року від\~позивачів \~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] , [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог у якій просять суд: 1) зобов`язати Акціонерне товариство\~"Оператор\~газорозподільної системи"\~"Рівнегаз" нараховувати об`єми спожитого газу позивачам ( за умови відсутності в їх квартирах лічильників газу) за нормами споживання природного газу населенням; 2) зобов`язати Акціонерне товариство\~"Оператор\~газорозподільної системи"\~"Рівнегаз" привести об`єми природного газу, розподіленого їм за граничними нормами за попередній період (починаючи з 01.08.2018) у відповідність до вимог чинного законодавства України, а саме - перерахувати їх за нормами споживання природного газу населенням. Результати перерахунку відобразити в особових рахунках по сплаті за спожитий газ; 3) зобов`язати Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи" "Рівнегаз" зробити перерахунок плати за розподіл (доставку) природного газу за 2020, 2021 та на 2022 роки на підставі перерахованих за нормами споживання об`ємів спожитого газу та показників лічильників газу, встановлених в 2021 році (в разі їх наявності). Результати перерахунку відобразити в особових рахунках по сплаті за розподіл (доставку) природного газу. Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. При цьому, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Дослідивши зміст заяви позивачів про уточнення позовних вимог, суд вважає, що остання є фактично заявою про зміну предмету позову, оскільки позивачами доповнено третю позовну вимогу стосовно періоду перерахунку - включено 2022 рік, та щодо підстави перерахунку, а саме щодо показників лічильників газу, встановлених в 2021 році (в разі їх наявності). З урахуванням наведеного, вказана заява позивачів про зміну предмету позову відповідно до вимог ст. 49 ЦПК України приймається судом до розгляду. Водночас, суд зазначає, що заява про зміну предмету позову не підписана такими позивачами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За змістом ч.1 ст.50 ЦПК України, позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. За викладених обставин, позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підлягає вирішенню за первісно заявленими позовними вимогами. Крім того,\~29.03.2022\~позивачами було\~подано письмові\~пояснення,\~в яких\~зазначають,\~що у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що під час засідання комісії з розгляду актів про порушення представником мешканців вказаного житлового будинку [PERSON] був наданий лист - звернення громади багатоквартирного будинку [ADDRESS] , за підписом голови ініціативної групи [PERSON] зі змісту якого вбачається, що мешканці будинку винесли колегіальне рішення про відмову від встановлення загальнобудинкового лічильника природного газу та просять встановити індивідуальні квартирні лічильники газу. Вказаний лист-звернення підписаний 126 мешканцями будинку. Отже, при прийнятті рішення, комісія ПАТ «Рівнегаз» проігнорувала письмове волевиявлення споживачів щодо встановлення квартирних лічильників, фінансування яких закладено у тариф на оплату спожитого газу. Не зважаючи на наведене вище, відповідач продовжує вважати що, Закон № 3533-УІ та інші, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, нормативно-правові акти не визначали обов`язок для відповідача, як суб`єкта господарювання, який здійснює розподіл природного газу на території м. Рівного та Рівненській області, встановити категорії побутових споживачів, які використовують газ тільки для приготування їжі, саме квартирні/індивідуальні лічильники обліку природного газу за рахунок власних коштів; Акт про порушення складеноним з дотриманням визначеної законом процедури; зміна режиму нарахування об`ємів природного газу побутовим споживачам, не забезпеченим квартирними лічильниками природного газу, правомірна. Внаслідок такої позиції, діями відповідача було порушене право кожного з позивачів, як побутових споживачів послуги розподілу газу, отримувати газ на загальних (в разі відсутності в квартирі лічильника природного газу) умовах в об`ємах, передбачених чинним законодавством України, що призвело до завищеної оплати послуг. Тобто, виконавець послуги нав`язав позивачам такі умови одержання послуги, які ставлять кожного з них у нерівне становище порівняно з іншими споживачами. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що порушення прав позивача має існувати на момент розгляду спору в суді та через кілька абзаців вказав, що з 01 листопада 2016 року та на\~даний час мешканцям зазначеного житлового будинку, які не забезпечені квартирними лічильниками газу проводиться нарахування фактичного об`єму спожитого газу за відповідний календарний місяць за граничними об`ємами споживання для населення за наявності газової плити та централізованого гарячого водопостачання 9,8 м.куб. на одну людину в місяць, тобто за граничними об`ємами споживання природного газу населенням. Позивачі, яким лічильники газу встановили в 2021 році можуть оспорити це порушення у відповідності до строку позовної давності. Ухвалою суду від 03.05.2022 витребувано від [PERSON] та Рівненського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Льві) витяг із актового запису про смерть та копію свідоцтва про смерть [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27.06.2022 провадження у справі №569/15758/21 в частині позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи" "Рівнегаз" про захист прав споживачів закрито. Ухвалою суду від 08.08.2022 залучено до участі у розгляді цивільної справи №569/15758/21 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" (вул. Грушевського, буд. 24, м. Рівне, 33023, ІК39589441). 19.08.2022 від представника ТОВ "Рівнегаз Збут" надійшли письмові пояснення, у яких представник третьої особи повідомляє суду, що з 01.05.2022 ТОВ "Рівнегаз Збут" не отримує інформацію від Оператора ГТС щодо розподілених об`ємів природного газу побутовим споживачам, в реєстрі споживачів ТОВ "Рівнегаз Збут" не закріплені позивачі у цій справі. Стверджує, що враховуючи вимоги Кодексу газорозподільної системи, Кодексу газотранспортної системи та Правил постачання природного газу, проведені Оператором ГРМ перерахунки об`ємів спожитого природного газу, будуть відображені Оператором ГТС на інформаційній платформі (електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі інтернет) лише за діючим постачальником природного газу, яким є - Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України". Ухвалою суду від 23.08.2022 залучено до участі у розгляді цивільної справи №569/15758/21 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України". 03.10.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" подано письмові пояснення, в яких третя особа, зокрема, повідомляє, що у разі відсутності на об`єкті споживача газового лічильника, Оператор ГРМ визначає об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачами природного газу на одну зареєєстровану особу відповідно до встановлених державою норм споживання природного газу. Встановлення нормативів споживання природного газу для джомоволодінь без лічильників відноситься виключно до компетенції Кабінету Міністрів України. Постачальник проводить нарахування вартості спожитого споживачами газу виключно на підставі даних оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачами природного газу. Ухвалою суду від 21.10.2022 витребувано від Рівненського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) витяг із актового запису про смерть та копію свідоцтва про смерть [PERSON] , який проживав за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11.11.2022 провадження у справі №569/15758/21 в частині позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи" "Рівнегаз" про захист прав споживачів закрито. В судове засідання позивачі та представники третіх осіб не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні у них докази, судом встановлено таке. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Матеріалами справи стверджується, що позивачі є співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] та є споживачами послуги газопостачання, яку надає відповідач. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24 березня 2016 року за №405, затверджено план розвиту газорозподільної системи ПАТ «Рівнегаз» на 2016-2025 роки, яким передбачено витрати на встановлення будинкових приладів обліку та витрати на встановлення лічильників газу населенню. Житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , включено у цей перелік. 12 жовтня 2016 року представниками ПАТ «Рівнегаз» проводилися заходи щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу за вищевказаною адресою за ініціативи та за кошти оператора ГРМ (ПАТ «Рівнегаз»). Цього ж дня, 12 жовтня 2016 року, працівниками ПАТ «Рівнегаз» складено Акт про порушення №7, яким зафіксовано порушення, а саме: відмова від встановлення лічильника за рахунок оператора ГРМ (ПАТ «Рівнегаз») з урахуванням вимог Закону України «Про комерційний облік природного газу». У вказаному акті зазначено, що відповідно до п.3 гл.4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем нарахування обємів природного газу побутовим споживачам, що проживають у будинку та не забезпечені індивідуальними лічильниками природного газу, з визначенням фактичного обєму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по відповідному побутовому споживачу буде проводитися за граничними нормами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до Кодексу газорозподільних систем. Комісія Оператора ГРМ з розгляду цього Акта буде проводити засідання 25 жовтня 2016 року. 25 жовтня 2016 року на засіданні Комісії ПАТ «Рівнегаз» було розглянуто вищезазначений Акт про порушення та відповідно до п.3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ, з 01.11.2016 року змінено режим нарахування об`ємів природного газу побутовим споживачам, що проживають у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . З 01.11.2016 та по даний час мешканцям зазначеного будинку, які не забезпечені квартирними лічильниками газу, проводиться нарахування фактичного об`єму спожитого газу за відповідний календарний місяць за граничними об`ємами споживання для населення за наявності газової плити та централізованого гарячого водопостачання 9, 8 м. куб на одну людину в місяць. Вказані обставини не заперечуються сторонами. В листі НКРЕКП № 3930/16.3.2/9-19 від 27.02.2019, що надійшов на адреси позивача [PERSON] ,\~ПАТ «Рівнегаз»\~та Сектора НКРЕКП у\~Рівненській області, було, зокрема, повідомлено, що ПАТ «Рівнегаз» не було складено акт про порушення від 12.10.2016 відповідно до вимог глави 5 розділу XI Кодексу ГРМ. Таким чином, ПАТ «Рівнегаз»\~не мав підстав визначати\~об`єм спожитого\~природного газу\~споживачам за\~граничними об`ємами споживання природного газу населенням. Також у вказаному листі наголошується, що право зміни режиму нарахування об`ємів природного газу побутовим споживачам у разі його відмови від встановлення за рахунок і за ініціативою Оператора ГРМ загальнобудинкового лічильника газу виникає у Оператора ГРМ виключно за умови наявності акта про порушення, в якому зафіксована відмова споживача від встановлення загальнобудинкового лічильника газу безпосередньо таким споживачем.\~Таким чином.\~ПАТ «Рівнегаз»\~необхідно привести\~свої дії\~у відповідність до вимог чинних нормативно-правових актів. Суд зазначає, що у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу. Акт про порушення після пред`явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. У разі якщо комерційний вузол обліку, на якому сталося порушення, знаходиться на території (в приміщенні) Оператора ГРМ, останній повинен завчасно попередити споживача про час і місце складання акта про порушення. Акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення. Представник Оператора ГРМ перед складанням акта про порушення зобов`язаний повідомити споживача (несанкціонованого споживача) про його право внести зауваження та заперечення до акта про порушення, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень. Акт про порушення щодо відмови побутового споживача (фізичної особи) в доступі до власного об`єкта вважається дійсним, якщо його підписали представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувач або управитель будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення їх осіб. З наданого акту про порушення, який міститься у справі, взагалі не вбачається що до участі у його складанні залучалися будь які незаінтересовані особи (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувач або управитель будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування). Вирішуючи спір, судом встановлено невідповідність вищевказаного акту про порушення №7 від 12.10.2016 формі, наведеної у додатку 16 Кодексу газорозподільних систем та порушення порядку оформлення акта, наведеного в розділі ХІ гл.5 Кодексу газорозподільних систем. Крім того, з акту про порушення не вбачається в чому полягало порушення, відсутні посилання на обставини і суть порушення. Зокрема, не зазначено який доступ не надав споживач, яким способом перешкоджав встановленню газового лічильника, не зазначено коли було виявлено порушення. З огляду на встановлені порушення, суд дійшов висновку щодо порушення порядку оформлення акту про порушення № 7 від 12.10.2016, складеного ПАТ «Рівнегаз» у відношенні позивачів. При цьому слід зазначити, шо правові засади функціонування ринку природного газу України засновано на принципі вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співробітництва, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу, визначаються Законом України «Про ринок природного газу». Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року (закон набрав чинності 08 травня 2015 року) державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор (національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. Пунктом 37 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини. Аналогічні положення викладені у ч.4 ст.1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16 червня 2011 року (закон набрав чинності 09 липня 2011 року), в якій визначено, що споживачі природного газу - це фізичні особи (населення), фізичні особи - підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину. Статтею 4 глави 1 розділу I Кодексу газорозподільних систем зазначено, що побутовий споживач - споживач, що є фізичною особою та придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Відповідно до положень Кодексу газорозподільних систем приладовий облік природного газу здійснюється з метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання. Приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Згідно з п.1-3 ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вузол обліку природного газу - сукупність засобів вимірювальної техніки та допоміжних засобів, призначених для вимірювання, реєстрації результатів вимірювання та розрахунків об`єму природного газу, зведеного до стандартних умов, що складається з одного або кількох вимірювальних комплексів та/або: лічильника газу в комплекті з реєструвальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу в комплекті з показувальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу, вимоги до якого встановлюються нормативно-правовими і нормативно-технічними документами; комерційний (приладовий) облік природного газу (далі - облік природного газу) - визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягу споживання та/або реалізації природного газу, на підставі якого проводяться взаєморозрахунки між споживачами природного газу та суб`єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу; лічильник газу - засіб вимірювальної техніки, який використовується для вимірювання, запам`ятовування та відображення об`єму газу, що проходить через нього. Відповідно до ст.2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року. Приписами ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» у разі відмови населення від встановлення суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року. Враховуючи зазначене вище, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані в термін до 01 січня 2021 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних так і загальнобудинкових, що забезпечить 100% облік спожитого природного газу населенням. Тобто саме на відповідача був покладений обов`язок встановлення лічильників газу та лише він повинен був вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. При цьому, у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у ч.1 ст.6 Закону України, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України (положення ч.1 ст.6 Закону). Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року прийнято постанову за №2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем», яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824. Так, абз.7 п.3 гл.4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем було викладено в наступній редакції: «Якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу». Постановою від 11 серпня 2016 року №1418 «Про затвердження змін до деяких постанов НКРЕКП» було внесено зміни до абз.7 п.3 гл.4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, а саме в абзац сьомий після слів «лічильником газу» доповнено словами «(індивідуальним або загальнобудинковим)», а після слів «об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу» доповнено словом «(алокація)». Отже після внесених змін, абз.7 п.3 гл.4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем викладено в наступній редакції: «Якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 15 до цього Кодексу». Між тим, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2018 року (справа №826/1413/17), залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року, було визнано незаконним, таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили та визнано нечинним в окремій частині Кодексу газорозподільних систем, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2494, із змінами і доповненнями, внесеними постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26 листопада 2015 року №2845, від 10 березня 2016 № 304, від 11 серпня 2016 року № 1418, а саме в частині слів «… або загальнобудинковим», які містяться в абзаці сьомому пункту 3 глави 4 розділу IX цього Кодексу. У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. Стаття 13 Закону України «Про ринок природного газу» не передбачає можливість одноособово побутовим споживачем відмовитись від встановлення загальнобудинкового лічильника газу та не передбачає його обов`язку надавати згоду на встановлення загальнобудинкового лічильника газу. У відповідності до п.1 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», позивачі є споживачми газу за адресою: [ADDRESS] , Позивачі від встановлення у їхніх квартирах індивідуального лічильника газу за рахунок оператора газорозподільних мереж не відмовлялися, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Не дивлячись на це, нарахування позивачам обсягів спожитого газу за нормами споживання 9,8 куб.м. відповідачем здійснено саме як санкція за порушення правил обліку та споживання природного газу, що виразилось у відмові від встановлення приладу обліку спожитого газу (лічильника). Слід також зазначити, що особові рахунки відкриті на кожного із мешканців вищевказаного будинку, а не на весь багатоквартирний будинок. Отже, складання акту про порушення Кодексу газорозподільних систем відносно позивачів можливо лише у випадку відмови кожним з позивачів від встановлення індивідуального лічильника у квартирі, а не загальнобудинкового. Крім цього, встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу в процесі споживання газу не відображало б фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжувало б нарахування сум за споживання газу, який насправді не використовувався споживачами. Отже, якщо у побутового споживача не встановлено індивідуального лічильника, то в даному випадку відбувається математичний розрахунок спожитого газу оператором газорозподільної системи між споживачами у яких є квартирні лічильники газу та у яких немає таких лічильників, а отже неможливо встановити та перевірити правильність такого розрахунку. За такого, в даному випадку, порушуються права позивачаів що призводить до невідповідності умов договору на постачання природного газу між споживачами та газорозподільною компанією, яким передбачено, що кошти сплачуються споживачем тільки за той газ, який він дійсно спожив. Більш того, такий облік газу порушує вимоги ст.18 Закону України «Про ринок природного газу». Таким чином, ПАТ «Рівнегаз» було неправомірно змінено режим нарахування об`ємів природного газу позивачам. Крім того суд звертає увагу, що відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст.633,634,641,642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. У пункті 1.4 договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: споживач - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про ринок природного газу" та Кодексі газорозподільних систем. За цим договором Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (розділ ІІ Предмет Договору п. 2.1). Права ж та обов`язки споживачів чітко визначені розділом IV Ціна, порядок обліку та оплати природного газу, розділом V Права та обов`язки споживача та розділом VІ Права і обов`язки постачальника. Позивачі приєдналися до вказаного договору, позаяк щомісячно споживали природний газ та вносили за це відповідну плату. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У частині 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зі змісту ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу. Стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Тому, за переконанням суду, це означає, що відмова ПАТ "Рівнегаз" встановити індивідуальний лічильник позивачам суперечить вимогам законодавства та порушує права позивачів. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, у відповідача не було законних підстав для нарахування позивача об`ємів природного газу з 01.11.2016 у розмірі граничної місячної норми споживання на одну особу. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття якості закону означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (п. 39 рішення у справі "C.G. та інші проти Болгарії", заява № 1365/07; п. 170 рішення у справі "Олександр Волков проти України", заява № 21722/11). У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (п.п. 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі "Кантоні проти Франції", заява № 17862/91; п. 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі "Вєренцов проти України", заява № 20372/11). Можливість різних тлумачень одних і тих самих положень законодавства головним чином спричинена неналежним станом національного законодавства з цього питання. Відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з цього важливого питання, що призвело до його суперечливого тлумачення, порушує принцип ясності закону. На думку суду, вимога ч.2 ст.3 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" зважає лише на право населення забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Між тим, обов`язок оснащення лічильниками газу населення суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, залишився. Крім того, важливим є той факт, що до структури тарифу, за яким позивач оплачував послуги розподілу природного газу, було включено витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню. При цьому відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачам суперечить вимогам законодавства та порушує права позивачів. З урахуванням вимог ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» за № 1023-XII, ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за №1875-IV волевиявлення позивачів на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним. Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п.6 ст.3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Суд вважає, що обраний позивачами спосіб захисту є таким, що відповідає вимогам статей 15,16 ЦК України, оскільки способом захисту права є: визнання права; припинення дії, яка порушує право. За наведеного позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмета позовних вимог, підлягають задоволенню судом. Водночас, з огляду на те, що заява про зміну предмету позову не була підписана позивачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а тому позов таких позивачів підлягає задоволенню згідно первісно заявлених позовних вимог. Суд також зазначає, що задоволення вимог позивачів буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню.

Outcome: approved