Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: позбавити батьківських прав [PERSON] щодо доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору та правничу допомогу. В обґрунтування позову навела наступне. 30 листопада 2011 року між нею, позивачем [PERSON] , та [PERSON] , було укладено шлюб, що підтверджується актовим записом про шлюб. 23 листопада 2015 року шлюб між ними рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу розірвано. Від шлюбу з [PERSON] мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до судового наказу №2-н/214/788/18, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу відповідач зобов`язаний на утримання неповнолітньої дитини щомісячно виплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини його доходу до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На момент подачі позовної заяви заборгованість по аліментам становить 112 847,50 гривень. З моменту відкриття виконавчого провадження відповідач на утримання дитини не дав ні копійки. Донька проживає разом з нею весь цей час. Всі питання щодо виховання доньки вирішуються нею самостійно без участі та підтримки відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості. Відповідач жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Жодного разу навіть не поцікавився, на які кошти виховується дитина, дитина його взагалі не пам`ятає. Мало того, що відповідач не допомагає їй в утриманні і вихованні доньки, він ще всіляко перешкоджає будь-яким діям, які необхідно здійснити в інтересах дитини. Так, 06.09.2021 року, письмово звернулась до відповідача з проханням з`явитися у Відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної у місті ради для зміни місця реєстрації дитини та усно повідомила його про це через їхню спільну знайому. Відповідач лист не отримав, у призначений час у Відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної у місті ради, не з`явився, в результаті вона отримала відмову у зміні місця реєстрації їхньої доньки, а також було відмовлено у зміні її місця реєстрації. Зазначені факти слід розцінювати як ухилення від виховання доньки відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України - батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Відповідач своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року наголосив, що «…ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти». Вважає, що виходячи з викладеного, доведено, що відповідач не забезпечує харчування, медичного догляду та лікування неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , свідомо ухиляється від спілкування з дитиною, тобто не виконує жодного з обов`язків, покладених на нього законом, а тому вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої доньки. У судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі, позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, від представника відповідача надійшла заява, згідно якої остання просить розглянути справу без її участі та участі відповідача. Позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі та стягнути витрати на правничу допомогу. Відповідач скористувавшись своїм правом, надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив наступне. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначив наступне. Він, [PERSON] , заперечує проти позбавлення мене батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] та позов не визнає, просить у позові відмовити з наступних підстав. Так, 30.04.2011 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого у них народилась донька [PERSON] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.11.2015 року шлюб між ними розірвано. Причиною розірвання шлюбу стало те, що позивачка [PERSON] стала зловживати алкогольними напоями, не доглядала дітей, не турбувалась про них, внаслідок цього виникали сварки, непорозуміння, а тому позивач й звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Незважаючи на те, що до розірвання шлюбу вони з позивачкою [PERSON] вже мешкали окремо, намагався підтримувати батьківський зв`язок зі своєю донькою [PERSON] , спілкувався з нею, відвідували з нею дитячі розважальні заклади, купував іграшки, турбувався про її фізичний та соціальний розвиток. Згодом позивачка [PERSON] стала чинити йому перешкоди у побаченні з дитиною. Доказом того, що він не байдужий до доньки [PERSON] , та турбується за її соціальний та моральний розвиток, є те, що 23.09.2015 року звертався до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання доньки [PERSON] . Однак, під час розгляду справи в суді, вони з [PERSON] у позасудовому порядку домовились, що донька [PERSON] буде мешкати з нею, однак вона не буде чинити йому перешкоди у побаченні з дитиною, а тому позов за його заявою було залишено без розгляду. Весь час позивачка [PERSON] провокує його на певні конфлікти, вчиняє з ним сварки, погрожує, що позбавить батьківських прав. Він є рідним батьком доньки [PERSON] , любить її, турбується про неї, про її фізичний та духовний розвиток. Однак [PERSON] постійно доньку налаштовує негативно проти нього, «вселяє» та прививає дитині позицію, що він поганий батько, що з ним не потрібно спілкуватись. Вважає, що донька маленька дівчинка, яка мешкає з мамою, а тому слухає її та виконує її вказівки. Певний час намагався взяти доньку [PERSON] до себе, проводити з нею час, гратися, відвідувати дитячі розваги, але коли приїжджав, то позивачка [PERSON] вчиняла сварки, кричала, турзала доньку та не дозволяла йти до нього. Як батько дитини дбає про її моральний стан, спокій, а тому вважає недобрим вчинком травмувати психічний стан дитини та ставити доньку перед виробом, «він або мама»?! У нього з донькою [PERSON] завжди були гарні відносини. Він ніколи її не сварив, не ображав, не вчиняв відносно дитини фізичне насилля тощо. Факт того, що він бажає займатися вихованням доньки [PERSON] та брати участь у її духовному та фізичному розвитку підтверджується й тим, що 07.10.2021 року він звернувся до Центру надання адміністративних послуг «Віза» виконкому Криворізької міської ради з заявою про визначення порядку спілкування з донькою [PERSON] . Слід звернути увагу суду на те, що такі його дії були вчиненні ще в жовтні 2021 року, а позовну заяву з додатками отримав 07.12.2021 року, тобто коли він звертався до органу для вирішення питання побачення з дитиною, то йому не було відомо про те, що позивачка бажає позбавити його батьківських прав. У зв`язку з карантином, внаслідок он-лайн реєстрації, йому було надіслано на електронну пошту талон за номером [NUMBER] , призначено дату на 16.12.2021 о 14 год. 00 хв. Зараз перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого також має доньку. Його дружина [PERSON] постійно говорить про те, що діти є рідними сестрами, мають знати одна одну, спілкуватися, родичатися та товаришувати. Його теперішня дружина не заперечує, щоб його донька [PERSON] приходила до них додому, жила у них на вихідних та канікулах. Отже, він, як батько дитини, прикладає максимум зусиль з метою брати участь у вихованні та турботі за своєю донькою [PERSON] , однак позивачка [PERSON] через свою амбіційність та наперекір йому чинить перешкоди у цьому. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Позивачкою [PERSON] до позовної заяви не долучено жодного доказу, для підтвердження перелічених підстав для позбавлення мене батьківських прав. Позивачка [PERSON] посилається, як на підставу для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав те, що я маю заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки [PERSON] . Про те, Верховним Судом за результатами розгляду справи № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) у постанові від 16.01.2018 року зроблено висновок про те, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Вважає, що наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року встановлено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Вважає за необхідне охарактеризувати позивачку [PERSON] , як матір дитини. По-перше, позивачка [PERSON] має трьох дітей, два сина від першого шлюбу: [PERSON] та [PERSON] , та від нашого з нею шлюбу - доньку [PERSON] . Вважає, що позивачка [PERSON] є не досить благополучною мамою дітей, оскільки належним вихованням дітей не займається, діти живуть своїх життям. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.12.2016 року позивачку [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків (частина перша статті 184 КупАП) та накладено на неї адміністративне стягнення у виді попередження. По-друге, в провадженні Дзержинського РВ в 2014 році було відкрито кримінальне провадження відносно позивачки [PERSON] про невиконання батьківських обов`язків відносно нашої спільної доньки [PERSON] . По-третє, позивачка [PERSON] не турбується належним чином про доньку [PERSON] , оскільки дитина проживає в антисанітарних умовах, вдома брудно, постільна білизна брудна та в дирках, що підтверджено фото роздруківкою. По-п`яте, також слід звернути увагу суду на те, що позивачка [PERSON] свого першого чоловіка, від якого має двоє синів, також позбавляла батьківських прав відносно дітей. Зараз також пред`являє вимоги про позбавлення й його батьківських прав відносно доньки [PERSON] , що свідчить про те, що позивачка [PERSON] має певні амбіції та намагається причинити йому моральні страждання та потішити свою самовпевненість, оскільки знає як сильно він любить свою доньку. По-шосте, позивачка [PERSON] у позовній заяві посилається на те, що через «якусь» знайому вона передавала йому, щоб він з`явився до відділу реєстрації та надав згоду для зміни місця проживання дитини. Хоче суду пояснити, що йому невідомо кому та що позивачка передала. Особисто йому позивачка не телефонувала та не повідомляла про те, що має намір змінити місце проживання дитини, а тому необхідна його згода. Крім того, позивачка надала письмову заяву від 06.09.2021, яка адресована на його ім`я та вказано, що 14.09.2021 о 14 год. 30 хв. йому слід з`явитися у відділ реєстрації, однак докази про направлення вказаної заяви засобами поштового зв`язку суду не надала, що свідчить про те, що така заява йому позивачкою не надсилалась. Хоче суду пояснити, що як батько дитини, не чинить перешкоди в діях позивачки [PERSON] , які стосуються дитини, тобто готовий з`явитися у відділі реєстрації та надати дозвіл на зміну місця реєстрації дитини, не заперечує на відпочинок доньки [PERSON] з позивачкою за межами України. Вважає за необхідне також надати інформацію й про себе, як про батька дитини. По - перше, він веде нормальний та звичний спосіб життя, алкогольні напої та наркотичні засоби не вживає, за місцем проживання його знають, як вихованого чоловіка. Будь-яких конфліктів з сусідами не має, що підтверджено характеристикою за місцем проживання від 17.12.2021, виданої уповноваженою особою ТОВ «Житлосервіс-КР». По-друге, з довідки некомерційного комунального підприємства «Первинної медико-санітарної допомоги №4» КМР амбулаторії сімейної практики №3 від 01.12.2021 року слідує, що на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога він не перебуває, тобто не є хронічним алкоголіком або наркоманом. По-третє, довідкою №21195479530690920230 виданої Міністерством внутрішніх справ України підтверджено, що він до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Тобто, кримінальні правопорушення проти доньки [PERSON] ним не вчинялися, до будь-яких видів експлуатації дитини, жебракування та бродяжництва не примушував. Жорстоко з донькою [PERSON] ніколи не поводився. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Саме такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20). Відповідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Згідно із частинами першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Вважає, що позивачкою [PERSON] не підтверджено належними доказами факти викладенні нею у позовній заяві, вимоги про позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] є недоведеними, а тому у суду є всі законні підстави для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до частини першої та третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями частини першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Відповідно до частин 4-6 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, клопотань, заяв, надання консультацій, тощо). За таких обставин, надає докази щодо понесених витрат на правничу допомогу внаслідок розгляду даної справи та які слід стягнути з позивачки на його користь в розмірі 7 000,00 грн. Представник третьої особи виконкому Саксаганської районної у місті ради у судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутністю, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Також долучила до заяви висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Представник третьої особи виконкому Довгинцівської районної у місті ради у судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутністю та зазначила, що надання висновку не є можливим, оскільки відповідач мешкає у Саксаганському районі м. Кривого Рогу. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про народження (а.с. 6), виписка (а.с.8), витяг (а.с.9), розрахунок (а.с.10), заяви (а.с.11,12,13,14), лист (а.с.15), акт (а.с.26), рішення суду (а.с.27), свідоцтво про шлюб (а.с.28), довідка (а.с.48), виписка із медичної карти (а.с.49), характеристика (а.с.50), ухвала суду (а.с.51), талон-послуга (а.с.52), договір (а.с.53), фото (а.с.54,55,56,57), розрахунок суми судових витрат (а.с.62), акт виконаних робіт (а.с.63), квитанція (а.с.64), постанова (а.с.106), висновок про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с. 144-146). Суд,

Outcome: approved