Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

В липні 2022 року [PERSON] звернулася до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Роздільнянської міської ради, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Стислий виклад позиції позивача. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона проживала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.06.2020 року було розірвано. В шлюбі у подружжя народились діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 18.01.2017 р. 20.11.2020 р. позивачка одружилася з [PERSON] . Після розлучення відповідач [PERSON] самоусунувся від обов`язків по вихованню дітей, а саме: не бачиться з ними, не спілкується, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не бере участі у їх вихованні, не приділяє уваги навчанню, не цікавиться долею дітей, тощо. Питання поведінки чоловіка вирішувалося на комісії Органу Опіки та піклування Роздільнянської міської ради, на якому відповідач вищезазначені твердження підтвердив, повідомив, що дійсно не приділяв уваги дітям, деякий час намагався телефонувати, купляв подарунки. Також [PERSON] визнав, що тісний зв`язок з дітьми ним втрачений. Крім того, станом на 01.06.2022 року відповідач мав заборгованість по аліментах в розмірі 58714,71 грн. На підставі вищезазначеного позивачка просить задовільнити її позовні вимоги. Стислий виклад позицій сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримала, просила їх задовольнити та надала аналогічного змісту пояснення згідно позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та пояснив, що не був згодний у 2020 році на розірвання шлюбу, приблизно в квітні 2020 року дружина пішла від нього і забрала з собою дітей. На початку він спілкувався з дітьми, проводив з ними час , але після того як в нього з`явилася друга жінка - дітей йому не давали та чинили перешкоди в їх спілкуванні, тобто вже 2 року і 3 місяці він з дітьми не спілкується. Вказав, що до Органу опіки та піклування з питанням щодо наявності перешкод в спілкуванні з дітьми він не звертався, оскільки розумів, що це буде травмувати дітей морально. Підтвердив, що має заборгованість по сплаті аліментів на дітей. На обґрунтування своїх заперечень ніяких доказів суду не надав. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Роздільнянської міської ради Радіонова Д.А. в судовому засіданні зазначила, що 19.10.2021 року відповідач був запрошений до Органу опіки та піклування Роздільнянської міської ради на співбесіду, та з того часу нічого для відновлення відносин з дітьми не зробив, незважаючи на два попередження продовжував не спілкуватися з дітьми та не цікавився їх життям. Вважала таки дії відповідача системними та такими, що вказують на наявність підстав для позбавлення батьківських прав, при цьому висновок про доцільність позбавлення батьківських прав підтримала та просила позово задовольнити. Процесуальні дії у справі. 19 вересня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 28). 12 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Громадяни [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 18 червня 2020 року було розірвано, що підтверджується рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області. (а.с.12) За час шлюбу у подружжя народилися діти: - [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 09.08.2013 року Голинчинецькою сільською радою Шаргородського району Вінницької області про що складено відповідний актовий запис №03, батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 10). - [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 18.01.2017 року Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про що складено відповідний актовий запис №20, батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 11). Пізніше, позивач, а саме 20 листопада 2020 року уклала шлюб та отримала прізвище - [PERSON] (а.с. 14) Згідно листа Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області [PERSON] має заборгованість по аліментам за період з 01.06.2020 по 01.06.2022 р.р., яка становить 58714,71, що підтверджується копією розрахунку заборгованості по аліментах (а.с. 16-17) Відповідно довідки про доходи [PERSON] , виданої ТОВ «Таврія-В», у період з лютого п вересень 2022 року відповідач сплачував аліменти загальною сумою 21 726,42 грн. Сторони в судовому засіданні підтвердили факт наявності великої заборгованості по аліментам, але у зв`язку з перебування державного виконавця на лікарняному, точну суму наявної заборгованості зазначити не змогли. Згідно заяви [PERSON] до Служби у справах дітей Роздільнянської міської ради від 19.10.2022 року, заявниця просила на комісії з питань захисту дітей розглянути доцільність позбавлення батьківських прав та надання висновку відносно [PERSON] по відношенню до дітей [PERSON] та [PERSON] . Того ж дня, а саме 19.10.2022р. відповідач [PERSON] був запрошений на співбесіду до ради та йому було роз`яснено питання щодо позбавлення його батьківських прав та роз`яснено порядок вирішення вказаного питання, наданий строк. Також, 14.01.2022 року [PERSON] був присутній на засіданні комісії, де вирішувалося питання про доцільність позбавлення його батьківських прав, де він заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] ., просив надати висновок про недоцільність позбавлення його батьківських прав. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Роздільнянської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Роздільнянської міської ради 10 лютого 2022 року № 41 (а.с.18), на засідання комісії з питань захисту прав дитини Роздільнянської територіальної громади 04.02.2022 року були запрошені громадяни [PERSON] та [PERSON] . В ході проведення засідання комісії, заявник [PERSON] пояснила, що [PERSON] , станом здоров`я, успіхами дітей тощо, не цікавиться. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який для дітей став справжнім батьком, він піклується про дітей, вони довіряють йому свої секрети, називають його татом. [PERSON] в подальшому має намір усиновити дітей, дати їм своє прізвище, цього також хочуть діти. Громадянин [PERSON] членам комісії підтвердив пояснення колишньої дружини та пояснив, що після розлучення дійсно не приділяв уваги дітям, деякий період спочатку намагався телефонувати, купляв подарунки, потім перестав. В продовж двох років після того, як колишня дружина уклала шлюб з іншим, також були спроби побачитися з дітьми, але її чоловік погрожував, казав щоб не підходив до дітей. Доказів того, що йому погрожували, не брали подарунки, у нього не має, він нічого не фіксував, не викликав поліцію, не писав ніяких заяв, вважає що це його помилка. На даний час влаштувався на роботу, планує сплачувати аліменти. Згоден з тим, що тісний зв`язок з дітьми втрачений, так як ними піклується інший чоловік. Має намір спробувати налагодити відносини з дітьми. Слід звернути увагу, що жодних звернень від гр. [PERSON] , стосовно перешкод матір`ю у його спілкуванні з дітьми на адресу служби у справах дітей Роздільнянської міської ради не надходило, з чого можливо зробити висновок проте, що перешкод для цього з боку [PERSON] не створювалось. Діти проживають разом з матір`ю [PERSON] та її чоловіком [PERSON] в будинку та перебувають на їх повному утриманні, що також підтверджується Актом обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей Роздільнянської міської ради в якому відображено, що за місцем проживання дітей є всі необхідні умови для виховання та розвитку дітей, що було предметом дослідження під час засідання комісії та відображено у висновку. Орган опіки та піклування дійшов наступного висновку, на підставі наявних матеріалів та доказів, що [PERSON] нехтує потребами своїх дочки та сина, порушує права дітей на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. На засіданні комісії [PERSON] не довів зміну своєї поведінки щодо дітей, прагнення здійснювати належне піклування за ними, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо дочки та сина. Факт заперечення ним проти вимоги [PERSON] про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дітей та реальне бажання змінити поведінку. Комісія з питань захисту прав дитини Роздільнянської міської територіальної громади відповідно до проекту висновку служби у справах дітей від 04.02.2022 року, вважає позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] у відношенні малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , доцільним. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно з вимогами статей 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 8 статті 7 СК України визначає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Положення статті 150 СК України регламентують, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, тощо. Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікованої постановою ВР України №789-XII від 27 лютого 1991 року) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частина 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Положення частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначають, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Крім того, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 753/2025/19) в постанові від 06 травня 2020 року, зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Дослідивши фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, оцінивши аргументи сторін по справі, суд прийшов до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок у постанові від 29 липня 2021 року (справа № 686/16892/20), згідно якого позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Під час повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, судом встановлено, що батько дітей - [PERSON] дійсно, майже понад 2 роки та 3 місяця самоусунувся від виховання: упродовж значного проміжку часу не забезпечує своїх дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з ними, що призводить до порушень нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Також судом враховано, що батько дітей [PERSON] незважаючи на його особисту присутність 19.10.2021р. на співбесіді та 14.01.2022р. на засіданні комісії, тобто майже протягом року своє ставлення до дітей не змінив та не відновив з ними нормальні стосунки, не спілкується та не займається їх вихованням та утриманням; до відповідних органів щодо наявності перешкод у спілкуванні з дітьми не звертався, хоча знав і розумів про наявність такого питання. На підставі встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками відносно виховання та утримання дітей, що підтверджується матеріалами справи, та наразі змінити поведінку останнього у кращу сторону неможливо. Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Також, положення статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначають, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім того, статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що [PERSON] нехтує потребами своїх дочки та сина, порушує права дітей на належне батьківське виховання та систематично не виконує батьківські обов`язки, окрім того відповідач має заборгованість зі сплати аліментів понад 40000,00гн, що в сукупністю зі мовчазною позицією відповідача та відсутністю будь-яких позитивних змін в бік свого ставлення до дітей на протязі майже року (під час першої співбесіди 19.10.2021р.), є підставою для задоволення позову. При цьому суд вважає, що у разі зміни свого ставлення до вказаного вище, відповідач у встановленому законом порядку може відновити вказаний статус шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп. сплачений позивачкою при зверненні до суду з вищезазначеним позовом. На підставі статей 7, 150, 164, 165 СК України

Outcome: approved