Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

08.02.2022 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати автомобіль Mercedes-Bens Sprinter 318 CDI, 2987 куб.см., 2007 р.в, № куз. [NUMBER] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя набутим за час шлюбу та зобов`язати відповідача сплатити на її користь компенсацію вартості Ѕ частки спірного автомобіля, що становить 310\~574 грн 00 коп, оскільки чоловік даний автомобіль продав без її згоди. В обгрунтування позову вказує, що 31 липня 2009 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, від якого у сторін [INFO] народився син [PERSON] . 11.02.2017 року за час шлюбу сторонами за спільні кошти придбано автомобіль марки Mercedes-Bens Sprinter 318 CDI, 2987 куб.см., 2007 р.в, № куз. [NUMBER] та зареєстровано на відповідача. Проте, через непорозуміння та постійні сварки, у травні 2019 року фактичні шлюбні відносини припинились. Відповідач забрав речі та змінив місце проживання. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23.10.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. У подальшому лише у грудні 2021 року позивачка дізналась, що спірний автомобіль відповідачем без її згоди було продано під час шлюбу, а грошові кошти він привласнив на свою користь, половину вартості автомобіля не компенсував. Відповідач порушив право позивачки, як співвласника майна, оскільки всупереч вимог законодавства здійснив відчуження набутого у шлюбі майна. Вважає, що має право на грошову компенсацію вартості Ѕ частки спірного автомобіля. 17.08.2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому просить відмовити у задоволенні позову, з наступних підстав. Так, вони з позивачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 2009 року і проживали однією сім`єю в [ADDRESS] . Однак у подальшому поступово відносини погіршувались, що призвело до того, що поділ майна обговорювався та вони дійшли згоди продати спірний автомобіль, а виручені з його продажу кошти поділити порівну. Так, у червні 2019 року відповідач за згодою позивачки продав автомобіль за 39000,00 грн, оскільки він мав ряд технічних несправностей та ушкодження отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що суттєво знизило його дійсну вартість на момент продажу і половину вартості, а саме 19500,00 грн передав позивачці. І тільки у жовтні 2019 року шлюб було розірвано рішенням суду, отже позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. 06.09.2022 року позивачкою подано відповідь на відзив у якому зазначено, що відповідач наводить недостовірну інформацію, оскільки фактично шлюбні відносини припинились 24 травня 2019 року і відповідач зібрав речі та змінив місце проживання. При цьому відповідач залишився бути зареєстрованим у квартирі позивачки оскільки не бажав зніматись із реєстрації, тому між сторонами була домовленість, що відповідач сплачує комунальні послуги та за обслуговування прибудинкової території. Фактично відповідач був зареєстрований у квартирі батька позивачки до літа 2020 року. Жодного доказу, що нібито позивачці було передано грошову компенсацію за половину вартості автомобіля у сумі 19500,00 грн ні стороні позивача, ні суду не надано. Представник позивачки адвокат - Домітращук І.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача адвокат - Вітер В.М. позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з підстав вказаних у відзиву на позовну заяву і додатково пояснив, що ціна позову необгрунтована, стороною позивача не доведена вартість спірного автомобіля, лише висновок судової автотоварознавчої експертизи є доказом у справі. Саме сторона позивача на стадіїї підготовчого провадження повинна була звернутись до суду із вказаним клопотанням. Відповідач не має наміру заявляти клопотання про призначення судової експертизи. Допитана у судовому засіданні в якості свідка позивачка показала, що з липня 2009 року з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Через погіршення відносин між собою, остаточно 24.05.2019 року шлюбні відносини фактично було припинено, а на розірвання шлюбу позов до суду подала у вересні 2019 року, оскільки сподівалась, що можливо все налагодиться. Саме цю дату свідок запам`ятала оскільки це був останній дзвоник. Так, 24.05.2019 року відповідач забрав всі свої речі та виїхав із квартири. Через тиждень вони зустрілись, все обговорили за дитину і він попросив не зніматись з реєстрації, а натомість буде оплачувати комунальні послуги за квартиру на, що вона погодилась. Спірний автомобіль було придбано у 2017 році за 17000 доларів США. Відносно поділу автомобіля з відповідачем нічого не вирішували. Про його продаж дізналась лише коли звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу. Кошти за продаж спірного автомобіля відповідач не передавав. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивачка це його донька. Вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Проживали вони з дитиною у квартирі, що належить свідку в с. Вишневе, Київської області, а наприкінці травня 2019 року розійшлись і зять забрав речі та переїхав до іншого місця проживання. Наступного дня свідок приїхав до доньки з онукою і бачив, що речі відповідач забрав і з`їхав. З цього часу вони не проживали разом жодного дня. Практично кожного дня приїжджав до доньки щоб її підтримати. Відомо, що у сторін був автомобіль марки «Mercedes-Benz», але однозначно не відомо чи передавав відповідач позивачці кошти за продаж автомобіля, мабуть що ні. Після припинення шлюбних відносин колишній зять залишався зареєстрованим у квартирі, оскільки не хотів зніматись із реєстрації, а тому вони домовились, що він буде частково сплачувати комунальні послуги. Так тривало доки він не знявся із реєстрації. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає сторони з 2015 року і перебуває з ними у дружніх відносинах. Сторони проживали однією сім`єю з дитиною в с. Вишневе Київської області. Часто заходила у гості до подруги, двічі на місяць це точно. Так, відбувалось і весною 2019 року, коли приходила у гості бачила, що відповідача не було і речей його також, а позивачка пояснювала, що з чоловіком разом не проживають. Потім відповідач іноді приїжджав відвідати сина. Після цього відповідача у квартирі позивачки більше не бачила. Зі слів позивачки відомо, що вона не отримувала грошей за продаж автомобіля, отримувала лише аліменти на дитину. Свідок [PERSON] пояснила, що з позивачкою по справі досить тривалий час перебувають у дружніх відносинах. У дитини свідка в кінці травня день народження, але в 2019 році святкування перенесли на червень місяць. Вона запросила і родину сторін по справі, але прийшла одна позивачка, а причиною відсутності чоловіка пояснила, що більше разом не проживають. Зі слів позивачки відомо, що в кінці 2018 року відносини з чоловіком погіршились. У сторін був автомобіль, який купували у шлюбі в кредит і відповідач їздив у відрядження за кордон. Зі слів позивачки відомо, що кошти за продаж спірного автомобіля відповідач їй не передавав. Заслухавши пояснення, допитавши свідків, дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 31.07.2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування сторін у шлюбі ними придбано та не заперечується сторонами автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter 318 CDI, 2987 куб. см., 2007 року випуску, № кузова [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] з 11.02.2017 року. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23.10.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно листа Головного сервісного центру МВС № 31/2089аз від 30.12.2021 року надано інформацію про зареєстровані транспортні засоби, їх власників та належних користувачів, яка міститься в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, станом на 28.12.2021 року, згідно якого автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter 318 CDI, 2987 куб. см., 2007 року випуску, № кузова [NUMBER] власником якого є [PERSON] перереєстровано на нового власника 22.06.2019 року (а.с. 16). Згідно вимог ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу). Це означає, що частки володіння не виділені, і кожен із подружжя має право володіти, користуватися і розпоряджатися цим майном, незалежно від того, на кого це майно зареєстроване. Розпоряджаються майном чоловік та дружина за взаємною згодою. У випадку укладення договорів стосовно майна (купівля-продаж, дарування) одним із подружжя, вважають, що він або вона діють зі згоди другого подружжя. Такий договір має бути нотаріально посвідченим за згодою другого з подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24.05.2017р. у справі № 6-843цс17. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно з роз`ясненнями у п. п. 22 - 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. З аналізу вказаних вище норм матеріального закону слідує, що згідно загальних правил змагальності цивільного процесу предметом доказування в справах про поділ спільного майна подружжя, є: наявність спільного майна з конкретно визначеними ознаками взагалі і на час розгляду справи, його вартість, час його придбання і джерело походження коштів. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] на обгрунтування вартості спірного автомобіля у зв`язку з неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості надала відомості про ринкову вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) транспортного засобу на час розгляду справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) викладено правовий висновок, що "у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно». Натомість відповідач на спростування розміру ринкової вартості спірного майна доказів не надав, не звертався із клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Як у відзиву на позовну заяву, так і у судовому засіданні представником відповідача стверджено, що відповідач наприкінці шлюбних відносин відчужив спірний автомобіль і в цей же день, а отже 22.06.2019 року відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу за 39\~000,00 грн передав половину вартості позивачці у розмірі 15\~000,00 грн. Проте, жодних доказів на підтвердження вищевказаних обставин, а саме договору купівлі-продажу транспортного засобу та надання позивачкою згоди на його продаж, отримання нею грошової компенсації стороною відповідача суду не надано. Отже, у судовому засіданні встановлено та підтверджено показаннями допитаних у судовому засіданні свідків і не спростовано відповідачем, що наприкінці травня 2019 року сторони припинили спільне проживання, ведення спільного господарства і з цього часу фактично припинено шлюбні відносини хоча сторони і перебували у зареєстрованому шлюбі. Таким чином,\~є доведеним\~факт продажу\~спірного автомобіля,\~який є\~спільною сумісною\~власністю подружжя\~відповідачем після\~припинення фактичних\~шлюбних відносин\~у травні\~2019\~року,\~однак в\~період перебування\~сторін у\~зареєстрованому шлюбі. Що стосується способу поділу даного майна шляхом стягнення грошової компенсації, то суд виходить з наступного. Частиною першою\~статті 69 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 Цивільного кодексу України). Оскільки відповідач розпорядився спірним автомобілем на власний розсуд без письмової згоди позивачки, то остання має право на грошову компенсацію 1/2 частки вартості спірного транспортного засобу.

Outcome: approved