Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

15.06.2022 р. до суду надійшов вказаний позов. Позовні вимоги мотивовано тим, що з 24 жовтня 1970р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Актовий запис за №316 зроблений Жовтоводським міським відділом ЗАГС Дніпропетровської області. Від шлюбу вони мають двох дорослих дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу вони проживали на орендованих квартирах, а з березня 1982р. стали проживати в квартирі її матері, [PERSON] за адресою [ADDRESS] в якій були зареєстровані у встановленому законом порядку. В липні 1982р., їй, як члену житлово-будівельного кооперативу була надана квартира за [ADDRESS] , в яку, вони всією сімєю переїхали на постійне проживання. При цьому чоловік разом із сином залишили реєстрацію місця проживання за адресою [ADDRESS] . А вона з дочкою зареєструвалася за фактичним місцем проживання. Розпорядженням Жовтоводського міського комітету приватизації від 15.07.1993р. квартира [ADDRESS] була приватизована і на неї видано свідоцтво про право власності на житло від 05.10.1993р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. Після смерті матері її частку успадкувала вона. Таким чином, з серпня 1982р. вони з чоловіком продовжували постійно проживати разом, при цьому були зареєстровані за різними адресами. У 2019 році вона вирішила розірвати шлюб з чоловіком не маючи на меті припинення шлюбних відносин, оскільки не бажала осуду серед членів релігійної спільноти церкви «Адвентистів сьомого дня» ,прихожанкою якої вона є оскільки не переконала чоловіка також стати прихожанином цієї церкви. Чоловік погодився на фіктивне розлучення. Після розірвання шлюбу 01.10.2019 року вони з чоловіком продовжували проживати однією сім`єю, вести спільне господарство, реалізовувати особисті немайнові права та обов`язки подружжя, мали об`єкти спільної сумісної власності та розпоряджалися ними. Їх сімейний бюджет складався з пенсії за віком, яка у чоловіка була майже втричі більша, ніж у неї і тому була основним доходом їх сім`ї. Згідно довідки про доходи розмір її пенсії станом на 01.03.2022р. складав 3110,08 грн., у той час як розмір пенсії чоловіка дорівнював 8649,95 грн. Тому дохід чоловіка був основним доходом сім`ї та джерелом існування. Вони спільно піклувалися про побудову сімейних відносин між собою та дітьми, онуками на почуттях взаємодопомоги. Вони тісно спілкувалися з усіма членами родини, близькими та друзями, спільно відзначали сімейні свята. Діти та друзі і знайомі навіть не знали, що вони розірвали шлюб, оскільки звичайний перебіг їхнього з чоловіком життя не змінився. Під час хвороби чоловіка, позивачка за ним доглядала, постійно булла поруч з ним, надавала всю необхідну допомогу та підтримку. [INFO] [PERSON] помер і позивачка звернулась до відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ у Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії в зв`язку з втратою годувальника. Під час надання консультацій їй було усно відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника у зв`язку з відсутністю документів, що засвідчують факт перебування її на утриманні чоловіка. Тому вона змушена звертатись до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 21 червня 2022 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання (а.с.34). Ухвалою від 05 липня 2022 року справу призначено до розгляду по суті. 03.08.2022 від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, де представник третьої особи просила відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що остання не має достатніх доказів проживання однією родиною з [PERSON] та не мала наміру припиняти шлюбні відносини. Вони як на момент розірвання шлюбу, так і після були зареєстровані за різними адресами, а факт сумісного проживання не підтверджується належними документами. Також представник третьої особи вважає недоведеним також і факт знаходження позивачки на утриманні померлого чоловіка. В судове засідання, представники відповідача та третьої особи не з`явились, надавши заяву про розгляд справи без їх участі. Також у своїх заявах представники просили відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити її позов, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Крім того, у своїх поясненнях позивачка додала, що причиною прийняття рішення про фіктивне розірвання шлюбу стало окрім релігійних поглядів, ще й вирішення окремих матеріальних труднощів, які б перебуваючи у зареєстрованому шлюбі вона б не вирішила. Суд, розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Судом достовірно встановлено про те, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] зареєстрованому 24.10.1970 року Жовтоводським міським ЗАГС Дніпропетровської області, актовий запис №316, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вказаний шлюб було розірвано Жовтоводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовим записом № 38 від 01.10.2019 р.(а.с.13). З пояснень позивачки у позові та судовому засіданні випливає, що рішення про фіктивне розірвання шлюбу з чоловіком прийняла вона побоюючись осуду з боку прихожан церкви, яку вона відвідувала, оскільки чоловік не розділяв її релігійних поглядів. Крім того позивачка хотіла вирішити свої матеріальні проблеми, які б вона не могла вирішити перебуваючи у зареєстрованому шлюбі. Чоловік підтримав її пропозицію, однак вони не мали на меті припинення шлюбних відносин та після реєстрації розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю, вести спільне господарство, реалізовувати особисті немайнові права та обов`язки подружжя, передбачені главою 6 СК України, мали об`єкти спільної сумісної власності розпоряджалися ними. Зареєстровані вони з чоловіком були за різними адресами, оскільки після отримання нею квартири [ADDRESS] , в яку вони усією сім`єю переїхали, чоловік разом із сином залишились зареєстровані в квартирі у якій вони проживали до цього за адресою [ADDRESS] . Довідкою №1 від 06 травня 2022р. ОСББ «Бульвар Свободи 47» підтверджується факт проживання позивачки за адресою [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON] з 12.08.1982р. до дати його смерті [INFO] (а.с.20) Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивачки та з 1982 року проживають в одному будинку на різних поверхах. Позивачка з чоловіком завжди проживали разом у кв. [ADDRESS] . Коли чоловік позивачки хворів, то вона допомагала позивачці доглядати його та оскільки є медичною сестрою то заходила до квартири позивачки, щоб зробити укол чи поставити крапельницю. Коли чоловік позивачки помер, то його похованням займалась позивачка, син та дочка. Вона ж в цей час була поруч із нею. Чи ходила позивачка до церкви їй не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є також сусідкою позивачки та проживає з нею на різних поверхах. Чоловіка позивачки вона також знала. Він попер в цьому році. Вони з сусідами зустрічались на суботниках, у них дуже дружній під`їзд. Вона знала, що [PERSON] та [PERSON] є чоловіком і дружиною. [PERSON] дуже хворів останні 3-4 роки у нього був цукровий діабет і позивачка була завжди поруч із ним. Чи ходила позивачка до церкви їй не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що проживає по сусідству із подружжям [PERSON] у кв. [ADDRESS] з 1982 року. Він бачив, що [PERSON] і [PERSON] живуть як подружжя, мали дачу, вирощували городину, вели спільне господарство, але чи були вони у шлюбі йому не відомо. Чоловік позивачки останні роки сильно хворів, іноді позивачка просила його допомогти покласти чи посадити чоловіка. У цьому році чоловік позивачки помер. Чи ходило подружжя до церкви йому не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив що є сином [PERSON] та [PERSON] . У 1982 році вони всією родиною переїхали жити у квартиру [ADDRESS] , батько залишився зареєстрованим у бабусі по [ADDRESS] . Батьки постійно проживали разом, про те, що вони були розлучені він дізнався коли оформляв документи після смерті батька. Мати почала ходити у церкву, вслід за сестрою. Батько їх не підтримував. Пенсійна картка батька знаходилась у мами. Останній рік батько вже не піднімався і потребував постійного догляду мати за ним доглядала. Таким чином судом встановлено належними та допустимими доказами факт того, що розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] було фіктивним, подружжя, після реєстрації розірвання шлюбу продовжували проживати разом, за однією адресою, вели спільне господарство, підтримували подружні відносини, виховували спільних дітей, тобто їх сталий сімейний уклад, який утворився впродовж сімейного життя, після реєстрації розірвання шлюбу не змінився. Відповідно до ст. 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. Орган державної реєстрації актів цивільного стану складає актовий запис про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не була відкликана. Шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Відповідно до ст. 108 СК України, за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень ст. 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. Судом враховується, що для визнання розірвання шлюбу фіктивним є необхідною наявність не лише факту спільного проживання, а і фактів, які підтверджують існування в обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин та її виявлення у вигляді активних дій. Такими активними діями можуть бути, зокрема дії, спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин; подальше активне ведення спільного господарства, подальша спільна праця, спрямована на забезпечення фінансової стабільності союзу чоловіка та жінки та збільшення їх спільного капіталу; не укладення шлюбів з іншими особами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду ВС від 31 березня 2020 року у справі № 644/6976/16-ц. Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року (остаточне - 18.09.2015 року), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосовуванню судами як джерело права, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Таким чином, наявні достатні підстави вважати, що розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] було фіктивним, без наміру припинення сімейних відносин, що є підставою для задоволення позовних вимог. Що ж стосується зобов`язання відповідача анулювати актовий запис про розірвання шлюбу, необхідно зазначити наступне. Згідно ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актовий запис цивільного стану анулюється на підставі рішення суду, або висновку відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у випадках, передбачених законом. Анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його зберігання. Одночасно із прийняттям рішення щодо анулювання актового запису цивільного стану відповідний орган, на підставі рішення або висновку якого проводиться анулювання актового запису цивільного стану, приймає рішення щодо вилучення і повернення анульованого свідоцтва відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану. Отже, на підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану. Пунктом 2.14 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, передбачено, що підставою для внесення відповідних відміток в актові записи цивільного стану, у тому числі про анулювання та поновлення, є рішення суду про усиновлення (удочеріння), про позбавлення або поновлення батьківських прав, про розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним, поновлення шлюбу після його розірвання у випадку, передбаченому статтею 118 Сімейного кодексу України, анулювання актових записів цивільного стану, у яких зазначено про необхідність проставлення відмітки у відповідному актовому записі цивільного стану, визнання розірвання шлюбу фіктивним. Згідно пункту 2.16.7 Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Таким чином, суд не вбачає підстав та необхідності зобов`язувати відповідача анулювати актовий запис про розірвання шлюбу, оскільки таке анулювання може бути проведено на підставі рішення суду про визнання розірвання шлюб фіктивним, відтак вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Щодо встановлення факту проживання разом з чоловіком та перебування позивачки на його утриманні то суд дійшов наступних висновків. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.1Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд також приймає до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до пункту 2.3 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 розділу II даного Порядку, а також, серед іншого, документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника. Частиною 1статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Частиною 1статті 38 цього Закону передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. На підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Статтею 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. З викладеного вище, досліджених судом доказів, зокрема: довідок ПФУ (а.с.18-19), акту сусідів, пояснень позивачки та свідків у судовому засіданні, достеменно встановлено, що подружжя [PERSON] та [PERSON] проживали постійно спільно за адресою: [ADDRESS] до самої смерті чоловіка [PERSON] , його пенсія була для заявниці постійним і основним джерелом засобів до існування, оскільки перевищувала розмір її пенсії, а тому суд приходить до висновку, що остання перебувала на утриманні чоловіка. На підставі викладеного та

Outcome: partial