Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення, яким просить збільшити розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , та ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 8 000 грн. щомісячно, з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вони спільно з відповідачем проживали із вересня 2007 року, шлюбу між ними зареєстровано не було. [INFO] в них народилась дочка [PERSON] . Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25 лютого 2019 року, вирішено: стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2027 (дві тисячі двадцять сім) гривень щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову - 12.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що відповідач жодної участі в утриманні та вихованні дитини не бере. Дитина 3-4 рази на тиждень відвідує приватні навчальні уроки з малювання, англійської та польської мови та математики, вартість одного уроку становить 250 грн. за один урок, крім того, 2-3 рази на тиждень дитина відвідує індивідуальні заняття з плавання. Вказує, що з часу постановлення вказаного вище рішення суду зросли ціни практично на всі товари та послуги. Тих грошових коштів, які заробляє позивачка недостатньо для утримання та повноцінного розвитку дитини, крім того, вона проживає разом з матір`ю пенсійного віку, яка теж потребує допомоги, також вказує, що у відповідача наявна заборгованість по аліментах згідно вказаного вище рішення суду. Тому просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 8000 року щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовна заява надійшла до суду 31.01.2022. Ухвалою судді від 04.02.2022 року позовну заяву було залишено без руху. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 04.05.2022 відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задоволити. Представник відповідача адвокат Угриновська Ю.В. проти задоволення позову заперечила, дала пояснення аналогічні поданому відзиву на позовну заяву. Та вказала, що з моменту постановлення рішення суду від 25.02.2019 про стягнення з відповідача аліментів матеріальне становище відповідача не покращилось, вважає, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача є достатнім для гармонійного розвитку дитини, крім того, вважає, що заявлені позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, тому вважає, що позов до задоволення не підлягає. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Конституція України покладає на батьків обов`язок утримувати дітей до їх повноліття (частина друга статті 51). У той же час сім`я, дитинство, материнство і батьківство перебувають під охороною держави (частина третя статті 51). Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно копії свідоцтва про народження (а.с.4), позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.02.2019 вирішено: стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2027 (дві тисячі двадцять сім ) гривень щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову - 12.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5-7). З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості по аліментах (а.с.8-11) заборгованість відповідача станом на 12.01.2022 становила 14198 грн. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 1 ст. 18 цієї Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вказане в сукупності свідчить про те, що суть аліментних зобов`язань полягає не в покладенні обов`язку на одного з батьків брати участь в утриманні дитини, а в забезпеченні дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її розвитку та виховання. При цьому, згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Тому, враховуючи обов`язок суду в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання, а також той факт, що аліменти є власністю дитини, позов належить визнати обґрунтованим. При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений законом станом на час розгляду справи, стан здоров`я дитини, неповно забезпечене матеріальне становище дитини, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, а також інші обставини, які мають значення для справи. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За змістом частини першої та другої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України). Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Отже, сторона самостійно повинна довести обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог чи заперечень і саме така сторона повинна нести ризик настання наслідків, пов`язаних із не наданням доказів. З наявних в матеріалах справи платіжних документів (а.с.14-17) вбачаються значні витрати позивачки на продути харчування, дитячий одяг, предмети домашнього вжитку, книжок, медикаментів, індивідуальне навчання. Також суд враховує, те, що позивач та її малолітня дочка проживають на [ADDRESS] , разом з матір`ю позивачки 1939 року народження, яка є пенсіонером та потребує допомоги. Крім того, загальновідомим є факт збройної агресії російської федерації, внаслідок чого по всій території України запроваджено воєнний стан, що в свою чергу спровокувало підвищення цін на товари та послуги. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача, що матеріальний стан відповідача з моменту ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів не змінився, так як представлені нею документи (а.с.43-44) підтверджують лише факт відсутності в нього офіційних доходів. Враховуючи наведене, у відповідності до вимог ст. 184 СК України, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 6000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації, починаючи з 31 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, що буде достатнім для забезпечення дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її розвитку та виховання. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України суд зобов`язаний призначити аліменти від дня пред`явлення позову. Також суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial