Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] у якому просив: -усунути перешкоди [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , якому належить на праві власності 13/100 частин квартири [ADDRESS] та 6/100 частин у будинку [ADDRESS] , у здійсненні права власності та користуванні частиною квартири садибного житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , до якої входить: на першому поверсі: коридор - 3.9. кв.м, вбиральня - 3,0 кв.м., кухня - 7.6 кв.м., сходи з першого на другий поверх - 7,5 кв.м, які є місцями загального користування та житловою кімнатою, яка розташована на другому поверсі - 7,2 кв.м, шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , паспорт № [NUMBER] , виданий 06.03.2019 року органом №8024, з житлової кімнати, яка розташована на другому поверсі - 7,2 кв.м., яка знаходиться у квартирі садибного житлового будинку, за адресою [ADDRESS] ; -усунути перешкоди [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , якому належить на праві власності 13/100 частин квартири [ADDRESS] та 6/100 частин у будинку [ADDRESS] , у здійсненні права власності та користуванні частиною квартири садибного житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , до якої входить: на першому поверсі: коридор - 3.9. кв.м, вбиральня - 3,0 кв.м., кухня - 7.6 кв.м., сходи з першого на другий поверх - 7,5 кв.м, які є місцями загального користування та житловою кімнатою, яка розташована на другому поверсі - 7,2 кв.м, шляхом вселення [PERSON] до частини квартири садибного житлового будинку за адресою [ADDRESS] , до якої входить: на першому поверсі: коридор - 3.9. кв.м, вбиральня - 3,0 кв.м., кухня - 7.6 кв.м., сходи з першого на другий поверх - 7,5 кв.м, які є місцями загального користування та житлова кімната, яка розташована на другому поверсі - 7,2 кв.м. -зобов`язати [PERSON] , [INFO] , паспорт № [NUMBER] , виданий 06.03.2019 року органом №8024, надати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , ключі від всіх замків на вхідних дверях до частини квартири садибного житлового будинку, за адресою [ADDRESS] , до якої входить: на першому поверсі: коридор - 3.9. кв.м, вбиральня - 3,0 кв.м., кухня - 7.6 кв.м., сходи з першого на другий поверх - 7,5 кв.м, які є місцями загального користування та житлова кімната, яка розташована на другому поверсі - 7,2 кв.м, та ключі від всіх замків на вхідних дверях до житлової кімнати, яка розташована на другому поверсі - 7,2 кв.м. -зобов`язати [PERSON] , [INFO] , паспорт № [NUMBER] , виданий 06.03.2019 року органом №8024, не чинити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , якому належить на праві власності 13/100 частин квартири [ADDRESS] та 6/100 частин у будинку [ADDRESS] , перешкоди у здійсненні права власності та користуванні частиною квартири садибного житлового будинку за адресою [ADDRESS] , до якої входить: на першому поверсі: коридор - 3.9. кв.м, вбиральня - 3,0 кв.м., кухня - 7.6 кв.м., сходи з першого на другий поверх - 7,5 кв.м, які є місцями загального користування та житлова кімната, яка розташована на другому поверсі - 7,2 кв.м. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те, що у його власності перебуває 13/100 частин квартири [ADDRESS] та 6/100 частин у будинку [ADDRESS] . Зазначає, що у частині квартири [ADDRESS] [PERSON] та інші особи, на другому поверсі, двоповерхового будинку займають загальну площу квартири - 23 кв.м., житлову площу - 13,7 кв.м. В травні 2017 року відповідач змінив замки на вхідних дверях до частини квартири садибного житлового будинку, після чого вселився до житлової кімнати позивача, до якої теж змінив замки. Фактично, своїми діями виселив позивача з належної йому частини квартири. Оскільки відповідач чинить йому перешкоди у користуванні власністю він вимушений звернутись до суду. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.12.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12.11.2020 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення доказів та витребувано ряд доказів згідно ухвали. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01.03.2021 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву на позовну заяву. Будь-яких заяв чи клопотань від відповідача також не надходило. Представник позивача в ході судового розгляду підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на те, що відповідач створює перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю, він не має вільного доступу до приміщень, що було предметом розгляду і судом, правоохоронними органами. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України. Судові повістки повернулись до суду без вручення в зв`язку з відсутністю адресата за адресою проживання. В зв`язку з повторною неявкою відповідача в судове засідання, на підставі положень ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до витягу про державну реєстрацію прав №28712146 від 18.01.2011 року [PERSON] належить 6/100 часток у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Також, в рамках цивільної справи №2-109/09, що розглядалась Голосіївським районним судом міста Києва за [PERSON] визнано 13/100 частини квартири [ADDRESS] . Вказане також підтверджується інформаційною довідкою №168852459 від 31.05.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до довідки Комунального підприємства «ЖЕО-110» від 15.04.2007 року №583 за вище вказаною адресою проживає та зареєстрована [PERSON] , яка займає житлову площу 13.7 кв.м., загальна площа квартири 23 кв.м, однокімнатна квартира, яка розташована на 2 поверсі. Також на житловій площі проживають та зареєстровані 6 осіб, зокрема, відповідач - [PERSON] . Як вбачається з матеріалів перевірки Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 25.05.2019 року №ЄО32701, що проведена на підставі заяви позивача про перешкоджання користування майном (квартирою [ADDRESS] ), та відповідно до листа №47/32701 від 19.06.2019 року, Голосіївським УП ГУНП у м. Києві проведено перевірку за результатами якої було встановлено, що на першому поверсі квартири [ADDRESS] , встановлені металеві двері, які заважають доступу до місць загального користування та до кімнати площею 7,2 кв.м, на другому поверсі, яка належить [PERSON] на праві приватної власності. Будь-яких документів, які б підтверджували право на користування зайнятою гр. [PERSON] та іншими особами житловою площею, не надали. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно роз`яснень, наданих у п.17 Постанови Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, вирішуючи спір про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Відповідно до ч. 4 ст. 156, ст. 116 ЖК Української РСР виселення іншої особи, яка проживає з власником жилого будинку (квартири), може бути здійснено лише за наявності винної поведінки останнього, яка, відповідно до положень цивільного процесуального закону повинна бути підтверджена лише належними та допустимими доказами. Суд зазначає, що з наявних письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, на підтвердження протиправної, винної поведінки відповідача, здійснення останнім перешкод позивачу у здійсненні права власності на частину спірної квартири, вбачається, що відповідачем були здійснені дії, що створили перешкоди у здійсненні права власності та користуванні частиною квартири садибного житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Доказів зі сторони відповідача, які б спростовували обставини, що встановлені судом, та підтверджили правомірність користування ним кімнатою, площею 7,2 кв.м., що належить позивачу, надано не було. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення (ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За змістом положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Аналізуючи наявні в матеріалах цивільної справи докази, зважаючи на те, що відповідач не надав доказів правомірності вселення в будинок за спірною адресою, а також вчинення дій, що призвели до позбавлення позивача, як співвласника нерухомого майна, користуватись своєю власністю, суд вважає, що позов є обґрунтованим, а обставини на які посилається позивач знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. Згідно із ст. 141 ЦПК України витрати позивача на сплату судового збору підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved