Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визнати таким , що втратив право користування житловим приміщенням і зняти з реєстрації місця проживання квартири [ADDRESS] [PERSON] з належної позивачу на право власності квартири. В обґрунтування позову позивач зазначає, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , в якій вона і до сьогодні зареєстрована та проживає . Відповідач є колишнім чоловіком позивача, шлюб з яким розірвано в 2009 році, однак він зареєстрований у зазначеній квартирі . Вже близько 16 років відповідач не проживає в квартирі, живе в іншому населеному пункті, останнє відоме місце проживання було [ADDRESS] . Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, позивач позбавлена можливості оформити субсидію. Комунальні служби нараховують позивачу послуги по утриманню квартири, в своїх розрахунках зазначають два чоловіки. Позивач не бажає сплачувати комунальні послуги за відповідача, який у квартирі не проживає, в утриманні житла участі не бере, особистих речей відповідача в квартирі немає, і квартирою він не цікавиться. Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, про причини неявки суд не повідомив. За відсутності заперечень позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 29 серпня 1987 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, в якому остання змінила прізвище на « [PERSON] » ( ас.22) 15 травня 2009 року шлюб було розірвано, та позивач змінила прізвище [PERSON] на дівоче прізвище [PERSON] ( ас.21) Позивачу на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (ас. 15,16 - 18). Згідно витягу Миропільської сільської ради про зареєстрованих в житловому приміщенні №926/02-35 від 03.02.2021 [PERSON] зареєстрований за вищезазначеною квартирою (а.с.19). Відповідач не проживає у вказаному будинку понад один рік, що підтверджується актом обстеження місця проживання від 23 листопада 2022 року ( а.с.20). Згідно ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки [PERSON] не проживає в квартирі, власником якого є позивач та не користується квартирою понад 1 рік без поважних причин, витрати на утримання зазначеної квартири не здійснює, до цього часу [PERSON] залишається зареєстрований у вказаному житловому приміщенні, чим створює перешкоди в користуванні вказаним житлом позивачу, тому у суду є підстави визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою, що розташована за адресою [ADDRESS] Окрім цього, позивачем ставиться питання про зняття з реєстрації відповідача з зазначеної квартири. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття особи з реєстрації. У разі відмови компетентного органу зняти особу з реєстраційного обліку на підставі даного судового рішення, в разі набрання ним законної сили, така відмова (бездіяльність) може бути оскаржена в адміністративному порядку. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Позивач не заявляла вимоги про стягнення судових витрат, тому дане питання судом не вирішувалось.

Outcome: partial