Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі представника [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Посилається на те, що вона є власницею житлового будинку, що по [ADDRESS] . Вказане підтверджується договором купівлі-продажу від 26.08.1997. У вказаному будинку крім неї зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та зареєстрований, але не проживає колишній зять [PERSON] . Відповідач у її будинку ніколи не проживав, не приймав участі у його утриманні. Позивачка посилається на те, що вона, як власниця житлового будинку не має можливості безперешкодно користуватися, розпоряджатися своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому вона змушена звернутись із даним позовом до суду. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю, обгрунтували вищенаведеним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча своєчасно та належним чином повідомлявся про розгляд справи судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт із відміткою Укрпошти "Адресат вдсутній за вказаною адресою". Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив на позов; суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] належить житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Вказане підтверджується копією договору купівлі-продажу від 26.08.1997 (а.с.11-12). У вказаному житловому будинку зареєстровані та проживають: [PERSON] , 1958 року народження, [PERSON] , 1984 року народження, [PERSON] . 2000 року народження, [PERSON] , 1974 року народження, [PERSON] , 1996 року народження, [PERSON] , 1986 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , 2021 року народження, а також зареєстрований, але не проживає колишній зять [PERSON] , 1985 року народження, що вбачається із довідки Вікнянської сільської ради №190 від 25.08.2022 та Акту обстеження матеріально-побутових умов проживаня від 24.08.2022 (а.с. 13,14). Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] вказала суду, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із її донькою [PERSON] із 2006 року по 2015 рік. Під час шлюбу вони проживали в [ADDRESS] . Однак в 2008 році вона, як власниця будинку прописала зятя [PERSON] у своєму будинкув с.Онут , оскільки йому необхідно було працевлаштуватися. Після розлучення [PERSON] залишився проживати в с. Вікно, а її донька переїхати проживати до її будинку. [PERSON] також вказала, що у її будинку речей відповідача ніколи не було і немає на даний час. Свідок [PERSON] вказала суду, що являється сусідкою позивачки. [PERSON] перебував у шлюбі із донькою [PERSON] [PERSON] . Сім`єю вони проживали в с. Вікно, проте [PERSON] був зареєстровний в будинку своєї тещі. Відповідач ніколи не проживав у будинку [PERSON] , він тільки приходив до неї в гості. Де на даний час проживає [PERSON] їй невідомо. На сьогоднішній день позивачка [PERSON] не може вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у її домоволодінні, що розташоване по [ADDRESS] . Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», ст.ст.319,321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16,386,391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивачки про визнання відповідача- [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване по [ADDRESS] обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved