Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до\~Вінницької обласної прокуратури, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що 28.09.2011 року відносно позивача слідчим відділом прокуратури Вінницької області необгрунтовано, безпідставно порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. У подальшому 02.09.2014 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки, з конфіскацією майна. Однак, 10.03.2020 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області позивача було виправдано за ч.3 ст. 368 КК України, у зв`язку з недоведеністю винуватості у скоєні злочину. Рішенням Вінницького апеляційного суду від 26.01.2021 року виправдувальний вирок залишено без змін. Позивач зазначає, що незаконним засудженням йому була спричинена значна моральна шкода, оскільки він біля 10 років знаходився спочатку під досудовим, а потім під судовим слідством, та більше 10 місяців перебував під вартою. Мотивуючи заподіяну шкоду позивач зазначив, що в результаті незаконних дій прокуратури йому завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, викликаних тривалим судовим розглядом справи, під час яких він був змушений доводити свою невинуватість. Моральні втрати призвели до розлучення із дружиною, порушення його нормальних життєвих зв`язків. Крім того, внаслідок перебування під вартою він був позбавлений можливості спілкуватися з сім`єю, що призвело до розлучення з дружиною. Початок перебігу строку під час якого позивач зазнав душевних страждань день, коли відносно нього порушили кримінальне провадження - 28.09.2011 року, а закінчення день ухвалення рішення Вінницьким апеляційним судом - 26.01.2021 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку розмір завданої йому моральної шкоди складає 1\~014\~000,00 грн., яку він просив стягнути з державного бюджету України. Вищевикладене стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 20.01.2022 року позовну заяву прийтяно до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 08.02.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Вінницької обласної прокуратури, у якому представник відповідача заперечувала відносно задоволення позову у повному обсязі. Зазначила, що виправдовуючи [PERSON] та [PERSON] за ч.3 ст. 238 КК України, суд зазначив, що органом досудового розслідування не надано належних доказів отримання [PERSON] від потерпілої [PERSON] в якості хабара 2\~000,00 грн., а твердження слідства про те, що гроші [PERSON] отримав як частину хабара в сумі 2\~000,00 грн. від [PERSON] , який діяв під контролем працівників УСБУ у Вінницькій області, не відповідають встановленим у судовому засіданні. Так, [PERSON] не був тією особою, яка була уповноважена працівниками УСБУ у Вінницькій області передавати будь-кому гроші в сумі 2\~000,00 грн., вони йому не вручалися правоохоронцями, ніяких вказівок щодо документування злочину від правоохоронців не отримував, тобто він не діяв з відому та під контролем СБУ. Однак, підставою для порушення кримінальної справи стало звернення потерпілої [PERSON] від 26.09.2011 року до УСБУ у Вінницькій області про вимагання хабара. Отже, за умови надходження заяви про вчинення злочину, органи досудового розслідування та прокуратури зобов`язані були діяти у відповідності із завданнями кримінального судочинства, виконуючи покладені на них кримінально-процесуальним законом обов`язки. Не сам факт притягнення до кримінальної відповідальності особи з послідуючою її реабілітацією дає право на відшкодування завданої шкоди, а лише незаконність прийнятих органом досудового розслідування чи прокурором процесуальних рішень, яка має бути доведена та встановлена. Як вбачається із обставин кримінальної справи, підставою для виправдання позивача стало визнання судом ряду зібраних у справі доказів недопустимими. Отже, за відсутності факту незаконності дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.1,2 ст. 1176 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинову незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Крім того, завдання моральної шкоди не підтверджена позивачем належними, допустимими та достатніми доказами, а зазначені бездоказові твердження не обгрунтовують та не доводять визначений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 1\~014\~000,00 грн. У свою чергу, 22.02.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від позивача, у якій він зазначив, що вважає відзив на позовну заяву, який поданий представником відповідача Вінницької обласної прокуратури безпідставним та необгрунтованим. Зазначив, що його незаконне затримання позбавило права знати в чому його підозрюють та на підставі чого затримано. Крім того, усі процесульні дії проводилися з грубим порушенням норм процесуального права, що призвело до винесення незаконного рішення суду. Також, перебуваючи у званні майора міліції та займаючи посаду начальника дільничих інспекторів він був змушений пройти через приниження перед колегами та підлеглими. Під час незаконного затримання та опитування відносно нього застосовувався психологічний та моральний тиск, в вході якого його наполегливо примушували надати визнавальні покази. За час незаконного кримінального переслідування, яке тривало з 27.09.2011 року по 26.01.2021 року та склало 9 років 4 місяці, до нього було застосовано найтяжчий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у період з 28.09.2011 року по 07.10.2011 року, з 12.12.2011 року по 07.02.2012 року, з 02.09.2014 року по 23.04.2015 року, що склало 302 дні. Він був тривалий час ізольований від суспільства, родини, близьких осіб, зіткнувся з проблемами, зазнав страждань, весь час перебував у стані тривоги та був позбавлений можливості реалізації свого права на працю. Окрім того, в рамках даної кримінальної справи відносно нього також був застосований запобіжний захід у вигляді підписики про невиїзд у період з 07.10.2011 року по 12.12.2011 року, з 07.02.2012 по 02.09.2014 року, з 23.04.2015 року по 26.01.2021 року, що склало 3\~112 днів. У зв`язку з цим, він тривалий час був обмежений в правах і обтяжений процесуальними обов`язками. Під час перебуванням під запобіжним заходом у вигляді підписики про невиїзд він був обмежений у вільному виборі місця знаходження, відвідування батьків та поїздок на відпочинок. Також, за час перебування під слідстом позивач постійно перебував у стресі, переживані, пов`язаному із слідчими діями і численними судовми засіданнями, що як наслідок призвело до погіршення його самопочуття та змусило його звернутись за медичною допомогою. У свою чергу, внаслідок неможливості продовжувати роботу за фахом, у зв`язку із звільненням та притягненням до кримінальної відповідальності, позивач втратив засоби для існування. Під час перебування під слідстом він не міг знайти роботу за фахом, так як мав заплямовану репутацію, що стало перешкодою для працевлаштування. Втрата стабільного заробітку значно вплинува на його моральний та матеріальний стан. Таким чином, позивач вважає, що усі вищеперераховані підстави доводять факт вчинення правовоохоронними органами моральної шкоди позивачу, яка підлягає стягненню на його користь. Крім того, 07.04.2022 року на адресу суду від позивача надйішло уточнення позовної заяви та збільшення позовних вимог. Позивач зазначив, що внаслідок притягнення його до кримінальної відповідальності за фактом вимагання хабаря, у чому він у подальшому був виправданий, позивача Наказом МВС України у Вінницькій області №1134 від 30.09.2011 року та Наказом МВС України у Вінницькій області №188/с від 18.10.2011 року за п.66, з формулюванням «за дискредитацію звання рядового і начальницького складу», було звільнено з органів внутрішніх справ України. А тому, існує причинно-наслідковий зв`язок між порушенням кримінальної справи та втратою заробітку і як наслідок наявність правових підстав для стягнення на його користь майнової шкоди у вигляді втраченого заробітку. Крім того, з метою встановлення наявності чи відсутності моральних страждань внаслідок ситуації незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та причинний зв`язок між ситуацією спричинення шкоди та страждання, встановлення, в чому саме полягають моральні страждання, їх інтенсивність, глибина та тривалість, позивач звернувся до Вінницького відділення КНДІСЕ із заявою про проведення психологічної експертизи, відповідно до висновку якої еквівалент моральної шкоди становить 1\~080 МЗП, розмір яких приймається рівним розміру мінімальних заробітної плати в Україні, що становить 7\~020\~000,00 грн. За таких обставин позивач просив суд через неможливість тривалого відновлення своїх конституційних прав, а також невиконання щодо нього ст. 11 Закону №266/94-ВР роз`яснити порядок поновлення його процесуальних прав та свобод шляхом направлення повідомлення із зазначенням, куди і протягом якого терміну можна звернутися за поновленням порушених прав (у тому числі ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області для поновлення на попередній роботі). Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 400\~000,00 грн. на відшкодування втраченого заробітку з урахуванням індексу інфляції недоотриманої заробітної плати включаючи премії та інші виплати за період з 28.09.2011 року по 26.01.2021 року. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 7\~020\~000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, застосування відносно нього запобіжних заходів, у тому числі тримання під вартою, проведенням за участі позивача слідчих дій та обмеження у конституційних правах. Крім того, стягнути 20\~798,13 грн. на відшкодування витрат по оплаті за проведення судово-психологічної експертизи. Ухвалою суду від 27.07.2022 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнену позовну заяву підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача Вінницької обласної прокуратури Рудніцька І.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила суд відмовити у задоволенні позову. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не відомо. Відзив на адресу суду не надходив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою від 28.09.2011 року слідчий в ОВС відділу нагляду за виконанням законодаства у сфері запобігання і протидії корупції та досудовим слідстом прокуратури Вінницької області юристом 1 класу Солдатовим І.М. порушено кримінальну справу відносно [PERSON] та [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 268 КК України (т.1, а.с.11). Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що під час перебування під слідством відповідними працівниками органів досудового розслідування та прокуратури було порушено норми кримінально-процесуального законодаства, що у подальшому призвело до винесення незаконного вироку суду. Судом встановлено, що під час досудового слідства щодо вчинення [PERSON] та [PERSON] злочину передбаченого ч.3 ст. 368 КК України було проведено ряд процесуальних дій, які були відображені у: Протоколі особистого огляду [PERSON] від 27.09.2011 року (т.1, а.с.108), Протоколі огляду особистих речей [PERSON] від 21.09.2011 року (т.1, а.с.109), Протоколі огляду службового автомобіля від 28.09.2011 року (т.1, а.с.110), Протоколі огляду службового кабінету [PERSON] від 28.09.2011 року (т.1, а.с.111), Протоколі вручення постанови про порушення кримінальної справи від 28.09.2011 року (т.1, а.с.112), Протоколі затримання особи, підозрюваної в скоєнні злочину від 28.09.2011 року (т.1, а.с.113), Протоколі ознайомлення підозрюваного з його правом на захист від 28.09.2011 року (т.1, а.с.114), Протоколі допиту підозрюваного [PERSON] від 28.09.2011 року (т.1, а.с. 115-116), Протоколах очної ставки від 28.11.2011 року (т.1, а.с.118-120), Протоколі обшуку від 29.09.2011 року (т.1, а.с.122), Протоколах очної ставки від 29.09.2011 року (т.1, а.с.124-125, 127), Протоколі пред`явлення обвинувачення [PERSON] від 06.10.2011 року (т.1, а.с.139), Протоколі допиту обвинуваченого [PERSON] від 06.10.2011 року (т.1, а.с.140), Протоколі оголошення обвинуваченому [PERSON] про призначення судово-криміналістичної (хімічної) експертизи від 17.01.2012 року (т.1, а.с.168), Протоколі про оголошення [PERSON] про призначення судово-криміналістичної експертизи від 17.01.2012 року (т.1, а.с.170), Протоколі пред`явлення [PERSON] обвинувачення від 17.01.2012 року (т.1, а.с.171), Протоколі додаткового допиту обвинуваченого [PERSON] від 17.01.2012 року (т.1, а.с.172), Протоколі оголошення обвинуваченому [PERSON] про призначення експертизи звукозапису від 17.01.2012 року (т.1, а.с.173), Протоколах ознайомлення обвинуваченого [PERSON] з матеріалми та висновками експертизи від 17.01.2012 року (т.1, а.с.174-176), Протоколі оголошення обвинуваченому [PERSON] про закінчення досудового слідства і пред`явлення йому і його захисникові матеріалів справи від 18.01.2012 року (т.1, а.с.179). Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 02.09.2014 року визнано [PERSON] винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України (в редакції закону від 07.04.2011) та призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки, з конфіскацією майна. Позбавлено [PERSON] спеціального звання майора міліції. Запобіжний захід [PERSON] до набрання вироком законної сили, змінено з підписки про невиїзд на тримання під вартою. Зараховано [PERSON] в строк відбування покарання час тримання його під вартою з 28.09.2011 року по 07.10.2011 року, та з 12.12.2011 року по 07.02.2012 року (т.1, а.с.12-22). Разом з тим, 08.09.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області винесено окрему постанову у кримінальній справі відносно [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, відповідно до якої вирішено довести до відома начальника УСБ України у Вінницькій області та прокурора Вінницької області про порушення кримінально-процесуального закону та службових обов`язків з боку підлеглих їм працівників під час проведення слідчих дій відносно [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.23-24). 30.12.2016 року Постановою Вінницького міського суду Вінницької області кримінальну справу за обвинуваченнм [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України направлено прокурору Вінницької області для організації та проведення додаткового розслідування (т.1, а.с.25-29). Апеляційний суд Вінницької області Ухвалою від 22.06.2017 року апеляційну скаргу прокурорів на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2016 року задовольнив. Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2016 року про повернення на додаткове розслідування прокурору Вінницької області кримінальної справи щодо [PERSON] та [PERSON] скасовано. Кримінальну справу повернуто на новий судовий розгляд в той же суд, в іншому складі суддів (т.1, а.с.30-31). У подальшому Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2020 року [PERSON] за ч.3 ст.368 КК України виправдано в зв`язку з недоведеністю його винуватості у скоєнні злочину. Запобіжний захід [PERSON] у вигляді підписки про невиїзд скасовано. [PERSON] виправдано за ч.3 ст. 368 КК України, в зв`язку з недоведеністю його винуватості у скоєнні злочину. Запобіжний захід [PERSON] у вигляді підписки про невиїзд скасовано (т.1, а.с.32-39). Крім того, Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26.01.2021 року апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції [PERSON] залишено без задоволення. Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2020 року щодо [PERSON] за ч.3 ст. 368 КК України та [PERSON] за ч.3 ст. 368 КК України залишено без змін (т.1, а.с.40-46). Таким чином, у період з 28.09.2011 року року по 26.01.2021 року позивач перебував під слідством. За час перебування під слідстом до [PERSON] було застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою та підписки про невиїзд. За поданням старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Вінницької області Александрова О.К., Постановою Ленінського районного суду м.Вінниці від 30.06.2011 року [PERSON] продовжено строк затримання до 10 діб (т.1, а.с.123-131). Відповідно до Постанови Ленінського районного суду від 07.10.2011 року в задоволенні подання щодо обрання запобіжного заходу відносно [PERSON] у вигляді тримання під вартою відмовлено. Обрано відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (т.1, а.с.144-145). Однак, Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції задоволено. Постанову райсуду м.Вінниці від 07.10.2011 року, якою відмовлено у задоволенні подання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відносно [PERSON] скасовано. Справу повернуто на новий судовий розгляд в той же суд, в іншому складі суддів (т.1, а.с.147-149). Постановою Ленінського районного суду м.Віннниці від 27.10.2011 року в задоволенні подання щодо обрання запобіжного заходу відносно [PERSON] у вигляді взяття під вартою відмовлено. Обрано відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (т.1, а.с.151-152). Ухвалою Апеляційного суду Вінницької областві апеляцію прокурора відділу нагляду за виконанням законодавства у сфері запобігання і протидії корупції Каменяра С.В. задоволено. Постанову Ленінського районного суду м.Вінниці від 27.10.2011 року про відмову в обранні щодо [PERSON] запобіжного заходу у вигляді взяття під варту скасовано, а матеріали справи направлено на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суддів (т.1, а.с.154-155). Постановою Ленінського районного суду м.Вінниці від 14.11.2011 року в задоволенні подання про обрання запобіжного заходу відносно [PERSON] у виді тримання під вартою відмовлено. Обрано відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (т.1, а.с.157-159). Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 18.11.2011 року апеляцію прокурора задоволено. Постанову Ленінського райсуду м.Вінниці від 14.11.2011 року про відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді взяття під варту [PERSON] скасовано, матеріали направлено на новий судовий розгляд в той же суд, в іншому складі суддів (т.1, а.с.160). Постановою Ленінського районного суду м.Вінниці від 12.12.2011 року подання задоволено. Обрано відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді взяття під варту (т.1, а.с. 162). Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу адвоката Литвинюка М.І. в інтересах обвинуваченого [PERSON] залишено без задоволення. Постанову Ленінського районного суду м.Вінниці від 12.12.2011 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо [PERSON] залишено без змін (т.1, а.с.164-165). Постановою Ленінського районного суду м.Вінниці від 07.02.2012 року змінено обраний [PERSON] запобіжний захід з утримання під вартою на підписку про невиїзд, звільнивши [PERSON] з-під варти в залі суду (т.1, а.с.186-187). З Довідки ДУ «Вінницької установи виконання покарань №1» вбачається, що [PERSON] перебував в ДУ «Вінницької установи виконання покарань №1» з 16.12.2011 року по 07.02.2012 року (т.1, а.с. 188). Крім того, [PERSON] перебував в ДУ «Вінницької установи виконання покарань №1» з 02.09.2014 року по 23.04.2015 року, що підтверджується Листом №3464 від 13.05.2015 року ДУ «Вінницької установи виконання покарань №1» (т.1, а.с.209). Під час перебування [PERSON] під слідством, Рішенням Замостянського районного суду м.Вінниці від 28.08.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т.1, а.с.47). У позовній заяві та у відповіді на відзив позивач зазначив, що внаслідок притягнення його до кримінальної відповідальності за фактом вимагання хабаря, його було звільнено з органів внутрішніх справ. А тому, існує причинно-наслідковий зв`язок між порушеннням кримінальної справи та втратою заробітку і як наслідок наявності правових підстав для стягнення на його користь майнової шкоди у вигляді втраченого заробітку. На підтвердження вказано надав суду Наказ (витяг) №1134 від 30.09.2011 року, відповідно до якого за вчинення проступку, який дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ України, що виражалося у вимаганні та отриманні грошової винагороди за не притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності начальника сектора ДІМ Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області майора міліції [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ (т.1, а.с.142). Крім того, відповідно до Наказу (витягу) 3188о/с від 18.10.2011 року по особовому складу, майора міліції [PERSON] , начальника сектору ДІМ Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області (за рахунок коштів БД), з 18.10.2011 року згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів внутрішніх справ (т.1, а.с.143). Згідно Довідки про доходи, [PERSON] працював по 18.10.2011 року у Вінницькому РВ УМВС України у Вінницькій області. Займав посаду начальника СДІМ Вінницького РВ УМВС. Загальна сума доходу з липня 2011 року по вересень 2011 року становить 9\~470,69 грн. (т.2, а.с.8). Крім того, позивач зазначив, що за час перебування під слідстом його здоров`ю було нанесено шкоду через постійний стрес та тривогу. Відповідно до Довідки Вінницької міської станція швидкої медичної допомоги №635 від 19.08.2014 року, 29.09.2011 року було зафіксовані виїзди бригад ШМД до [PERSON] об 11 год. 39 хв. за адресою [ADDRESS] з приводу вегето-судинної дистонії та о 12 год. 37 хв. за адресою [ADDRESS] з приводу вегето-судинної дистонії, ситуаційної невротичної реакції (т.1, а.с.126). Відповідно до Листа Вінницької обласної клінічної лікарні ім.М.І. Пирогова №01-1-23/2214 від 20.09.2013 року, [PERSON] , 1980 року народження, знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні лікарні з 02.07.2012 року по 12.07.2012 року (т.1, а.с.195). Згідно обстеження Міського лікувально-діагностичного центру від 26.04.2016 року, у [PERSON] наявний остеохондроз шийного відділу хребта (т.1, а.с. 227). Крім того, з Виписки №13/22 із медичної карти стаціонарного хворого відділення транссфеноїдальної нейрохірургії вбачається, що [PERSON] поставлено діагноз ендоселлярна аденома гіпофіза, акромегалія (т.1. а.с.232). Відповідно до Консультативного висновку спеціаліста від 16.02.2022 року, у [PERSON] виявлено акромегалію активної форми (т.1, а.с.233). Стосовно позовної вимоги [PERSON] щодо роз`яснення порядку поновлення його прав та свобод суд вважає за необхідне зазначити. Україна як правова держава забезпечує рівний доступ до правосуддя задля захисту прав громадян. У випадку порушення прав, свобод або інтересів, потерпіла сторона має право вирішити свою проблему у позасудовому або судовому порядку. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, [PERSON] має право на звернення до суду в порядку передбаченим чинним законодавством України з окремим позовом щодо захисту його порушених трудових прав та інших прав. Крім того, право на правову допомогу це гарантована Конституцією України можливість фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги. Конституційний Суд України зазначає, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Згідно з Законом України «Про безоплатну правову допомогу», правова допомога\~ надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації\~прав\~і\~свобод людини\~і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] має право на отримання кваліфікованої правової допомоги шляхом звернення до адвоката за захистом своїх порушених прав. Разом з тим, загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми:\~статтю 56 Конституції України;\~статті 1173-1176 ЦК України,\~Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Статтею 56 Конституції України\~кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Статтями\~2,\~4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду. Як роз`яснено в п.п.9, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4, відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. У випадках, коли межі відшкодування визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 02 грудня 2015 року в справі №6-2203цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись усіма судами України, відповідно до ч. З ст. 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,\~у наведених в\~статті 1\~цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода. Згідно з ст. 4\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених\~пунктами 1,\~3,\~4\~і\~5\~статті 3 цього Закону, провадиться\~за рахунок коштів державного бюджету;\~відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя;\~моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. У даному випадку моральна шкода, завдана [PERSON] полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з незаконним звинувачем у вчиненні ним злочину та необхідності доведення своєї невинуватості протягом 10 років з 2011 року до 2021 року. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення психологічного дослідження №8101/21-21 від 02.03.2022 року у [PERSON] наявні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особливості і виникли внаслідок впливу певних обставин, а саме: безпідставному обвинуваченню у вчиненні тяжкого злочину, незаконному утриманні та примушуванні бути учасником слідчих дій, які проводилися 27.09.2011 року з 22 год. 27 хв. в нічну пору доби, незаконному затриманні та в утриманні в нічний час без сну, їжі, фізично та психологічно виснажений та інше. Ситуація, що досліджується за справою є психотравмувальною для [PERSON] і такою, що викликала у нього страждання (моральну шкоду). [PERSON] спричинені страждання (моральна шкода) за умов ситуації незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності. Кількісний еквівалент моральної шкоди (моральних страждань), спричиненої [PERSON] , може становити 1 080 МЗП, розмір яких приймається рівним розміру мінімальних заборітної плати в Україні, прийнятої на момент винесення рішення судом (т.2, а.с.11-35). Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~та ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, [PERSON] посилався на те, що він перебував у статусі особи, яка притягається до кримінальної відповідальності і були порушені його нормальні життєві зв`язки. Для організації свого життя, він витрачав додаткові зусилля, витрачалась особиста енергія та час, які він витратити з користю, як для суспільства, так і для своїх родичів, близьких людей, а також для себе. Моральні страждання, отримані ним у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності призвели до погіршення стану здоров`я. Внаслідок зазначених обставин погіршились його стосунки із оточуючими людьми, він розлучився з дружиною. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що за вищевказаних обставин справи є доведеними позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому під час кримінального провадження, яка полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, почуття образи, емоційної напруги, нервозності та інших негативних переживань, викликаних незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, зазначених у позовній заяві. Також у пункті 10-1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад,\~стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Разом з тим, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження наявнність причинно-наслідкового зв`язку між незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та моральними стражданнями позивача, які були викликані нервовим напруженням, погіршенням відносин з оточуючими людьми, порушенням нормальних життєвих зв`язків. Таким чином, суд вважає, що загальна сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 7\~020\~000,00 грн. буде достатньою для компенсації моральних страждань позивача за незаконе притягнення до кримінальної відповідальності. Крім того, позивачем було сплачено кошти за проведення експертизи, у розмірі 20\~789,13 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.2391188915.1 від 22.12.2021 року, яка підлягає стягненню на користь позивача (т.2, а.с.9). Стосовно позовної вимоги щодо стягнення з державного бюджету 400\~000,00 грн. на відшкодування втраченого заробітку суд вважає що дана позовна вимога не підлягає до задоволення у зв`язку з недоведеністю впраховуючи наступне. Згідно із ч. 1 та ч. 5\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2\~ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - ч. 3\~ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Позивачем у справі не було надано відповідних та належних доказів щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 400\~000,00 грн. на відшкодування недоотриманої заробітної плати. Крім того, зазначений розмір матеріальної шкоди необгрунтований позивачем та недоведений розрахунком. Крім того, клопотань про витребування відповідних доказів позивачем не заявлялося. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 40\~000,00 грн. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов частково обґрунтований, та підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню на користь позивача моральної шкоди у розмірі 7\~020\~000,00 грн. та 20\~798,13 грн. витрат за проведення експертизи, оскільки за час перебування під слідстом близько 10 років, у позивача були виявлені зміни в емоційному соціальному функціонуванні його як особистості, та причиною таких змін стало незаконе притягненням його до кримінальної відповідальності і є психотравмувальними для нього. Крім того, підлягає до задоволення позовна вимога стосовно роз`янення позивачу порядку його звернення до компетентних органів стосовно порушення його прав та законних інтересів. У решті вимог слід відмовити. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. На підставі ст.ст. 23, 1173, 1174,\~1176 ЦК України,\~Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,

Outcome: partial