Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач 11 травня 2019 року близько 20 години 30 хвилин по вул. Новокостянтинівській, 22/20 в місті Києві, керуючи транспортним засобом «Renault», д.н.з. [NUMBER] , порушив п. п. 12.1, 13.1 ПДР України, внаслідок чого здійснив зіткнення з належним позивачу транспортним засобом «Skoda Fabіa», д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Подільського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу. Згідно висновку експерт, при зіткненні автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження ударного характеру. Вартість матеріального збитку, завданого позивачу як власнику транспортного засобу на момент проведення дослідження складає 124822,36 грн. Моторне (транспортне) страхове бюро України частково відшкодувало позивачу завдану внаслідок ДТП матеріальну шкоду у розмірі 59476,64 грн. Залишилась невідшкодованою матеріальна шкода у розмірі 65345,72 грн., яка підлягає стягненню з відповідача, як з винної особи. Крім того, позивачу внаслідок ДТП завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що внаслідок ДТП позивач зазнав фізичних, психічних і душевних страждань, позивач був позбавлений можливості користуватись власним автомобілем, позивач був вимушений нести додаткові витрати для проїзду іншим транспортом, витрачати час для відновлення автомобіля, вирішення ділових питань, які потребують користування автомобілем. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 30000 грн. У зв`язку з викладеним позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2021 року, головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. 26 січня 2021 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача, у відповідності до ст. 178 ЦПК України, подано до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що на час настання дорожньо - транспортної пригоди цивільно - правова відповідальність відповідача як водія автомобіля була застрахована МТСБУ, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 130000 грн., франшиза - 0. Розмір завданих збитків визначено звітом №05/08 від 16 вересня 2019 року про оцінку майна та становить 124822 грн. 36 коп., тобто не перевищує ліміту відповідальності страховика. Відтак, вважає, що відповідно до положень ст. ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ зобов`язано відшкодувати матеріальну шкоду у повному обсязі. А у разі незгоди з розміром отриманого відшкодування, позивач має право звернутись до МТСБУ для стягнення недоотриманої суми страхового відшкодування. На підтвердження розміру матеріальної шкоди позивачем не надано було суду актів виконаних робіт, зокрема ремонтної калькуляції, не проведено розрахунків остатків транспортного засобу, оскільки в звіті зазначено ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження яка співпадає із сумою остаточної шкоди зазначеної у висновку експертизи. Крім того, вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження моральних страждань. Також, вважає, недоведеним позивачем розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу, зокрема не надано детального опису робіт та послуг, доказів вартості робіт (послуг) адвоката, детального опису витрат, доказів здійснення витрат. У зв`язку з викладеним просив у задоволенні позову відмовити. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі. У задоволені позовних вимог просили відмовити. Представник співвідповідача МТСБУ Доценко В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, у задоволенні просила відмовити, пояснивши, що МТСБУ сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 59467 грн. 64 коп. у встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку, яка була оцінена у межах страхових сум, що були чинними на день настання ДТП. Позивачем розмір страхового відшкодування не оскаржувався. А тому, вважає, що підстав для задоволення позовних вимог до МТСБУ немає. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У судовому засіданні встановлено, що 11 травня 2019 року близько 20 години 30 хвилин, [PERSON] керуючи транспортним засобом «Renault», д.н.з. [NUMBER] , по вул. Новокостянтинівській, 22/20 в місті Києві, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, чим порушив п. п. 12.1, 13.1 ПДР України, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Skoda», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками. Постановою Подільського районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу. Внаслідок дорожньої - транспортної пригоди позивачу заподіяно матеріальної шкоди, яка виявляється у понесених витратах, пов`язані із відновлюваним ремонтом пошкодженого автомобіля внаслідок ДТП. Відповідно до висновку № 05/08 експертизи по визначенню матеріального збитку від 16 вересня 2019 року, виконаного судовим експертом Новоселецьким В.А., вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу Skoda Fabia, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження при ДТП, на момент проведення дослідження складає 124822 грн. 36 коп. Висновок складено на підставі заяви [PERSON] про проведення експертизи пошкодженого при ДТП колісного транспортного засобу. Моторним (транспортним) страховим бюро України на підставі розрахунку вартості КТЗ Skoda Fabia з номерним знаком [NUMBER] після ДТП та розміру регламентної виплати, наказу №10962 від 17 жовтня 2019 року та довідки № 1 від 09 жовтня 2019 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих було сплачено страхове відшкодування у розмірі 59476 грн. 64 коп., що підтверджується випискою з карткового рахунку Приватбанк [PERSON] . Однак залишилась невідшкодованою решта суми відшкодування у розмірі 65345 грн. 72 коп. Відповідно до вимог ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1, 3 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Так, відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно зі статтею 6 Закону, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-954цс16. Відповідно до п. 4 роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у названій вище постанові № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведені обставини, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] , внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху, страховик МТСБУ сплатило потерпілому у дорожньо-транспортній пригоді особі страхове відшкодування, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 65345 грн. 72 коп. у відшкодування майнової школи від різниці страхового відшкодування, підлягають до задоволення, що підтверджується наявними доказами у матеріалах справи. Підстав для стягнення матеріальної шкоди з МТСБУ суд не вбачає, оскільки позивачем реалізовано право звернення до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди саме з [PERSON] , оскільки МТСБУ у добровільному порядку сплатило регламентну виплату позивачу на відшкодування матеріальної шкоди. Розмір виплаченого МТСБУ страхування позивачем не оскаржувався. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12, та 81 ЦПК України. Позивач в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначив, що у зв`язку з пошкодження автомобіля він не мав можливості користуватися ним, був змушений змінити звичний спосіб життя, було порушено нормальні життєві зв`язки, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням майна, неможливості користування власним автомобілем. Протягом тривалого часу позивач вимушений докладати зусиль для поновлення свого порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко протии України», «Науменко проти України»). Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 01 липня 2010 року зокрема зазначив, що суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс. При наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Суд приймає до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди, що виразилася в душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок пошкодження майна, як безумовні і, враховуючи ступінь їх глибини. Відтак, враховуючи вищевикладене, суд відхиляє доводи представника відповідача, що позивач не довів наявність такої шкоди. Вина відповідача в заподіяні моральної шкоди позивачу повністю підтверджується матеріалами справи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Між тим, розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 30000 грн., на думку суду достатніми доказами не обґрунтований та не відповідає фактичним обставинам справи. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що дана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача, як заподіювача матеріальної шкоди підлягає стягненню 10000 грн. моральної шкоди на користь позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що вказана вимога підлягає задоволенню зважаючи на таке. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 9500 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі ««Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. При цьому, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. З матеріалів справи вбачається, 24 червня 2021 року між [PERSON] та адвокатом Скляр М.С. укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 404, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат зобов`язується здійснювати від імені клієнта необхідні адвокатські послуги, які полягають у наданні правової (правничої) допомоги щодо захисту охоронюваних законом прав та інтересів клієнта щодо представництва охоронюваних законом прав та інтересів клієнта у судовому процесі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Додана квитанція від 24 червня 2021 року на суму 9500 грн.; акт приймання - передачі наданих послуг від 24 червня 2021 року та додаткову угоду № 1 від 04 вересня 2020 року до договору про надання правової (правничої) допомоги № 404 від 04 вересня 2020 року. З копії акту приймання - передачі від 24 червня 2021 року вбачається, що станом на 24 червня 2021 року виконавець надав наступні адвокатські послуги: вивчення наданих замовником матеріалів та документів, аналіз доказів та їх оцінка при формуванні позиції у справі - 1500 грн., складання та подання до суду позовної заяви - 3500 грн., складання та подання до суду відповіді на відзив на позовну заяву - 2500 грн., виїзд в суд (один судодень) в інтересах клієнта для ознайомлення з матеріалами цивільної справи - 2000 грн. Загальна вартість послуг складає 9500 грн. Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача 9500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову даної категорії позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 953 грн. 55 коп., що підтверджується квитанцією від 10 вересня 2020 року. Враховуючи те, що задоволено 86,7 % позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 826 грн. 73 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial