Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» (відповідач-1), Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Білої Ірини Володимирівни (відповідач-2) про визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним, в якому просили суд: визнати договір № CL2N79275_266ПВ про відступлення прав вимоги від 02.03.2020 року, який було укладено між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» недійним. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що 02.03.2020 року між ПАТ «КБ «Надра», ліквідація якого здійснюється на підставі Постанови НБУ №356 від 04.06.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» було укладено договір відступлення прав вимоги № GL2N79275_266ПB за договором «Автопакет» №27/АПМК/29/2008/840 від 14.02.2008 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» (ПАТ «КБ «Надра»), з однієї сторони та позивачами, [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони. Позивачами вказано, що аналізуючи зміст вказаного договору про відступлення прав вимоги № GL2N79275_266ПB від 02.03.2020 року вбачається, що даний договір вказує саме на ознаки договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги, оскільки за його умова відбулося фінансування однієї особи іншої за рахунок передачі останньому грошової вимоги цієї особи до третьої особи, тому спірний договір не відповідає вимогам ст.ст. 513-519 ЦК України. У позовній заяві зазначено, що за договором «Автопакет» від 14.02.2008 року, укладеному між позивачем 1, 2 та банком, не передбачено право банку укладати з іншими особами договори про відступлення прав вимоги по такому договору. Таким чином, позивачі вважають, якщо в основному договорі, за яким виникла заборгованість, не передбачено, що кредитор може відступати свої права іншій особі, тому укладення договору відступлення права вимоги є неможливим, а такий договір є недійсним. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.10.2020 року вказану позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачам для усунення недоліків. 23.11.2020 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.11.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за вказаною позовною заявою. Розгляд цивільної справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 30.03.2021 року на адресу суду надійшов відзив Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у якому просили суд відмовити в задоволенні позовну у повному обсязі. У відзиві відповідачем вказано, що відповідно до інформації розміщеної в електронній торговій системі https://prozorro.sale датою проведення аукціону, що складається з кредитного портфелю, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 266 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами. Переможцем даного аукціону було визначено ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» 02.03.2020 між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» було укладено договір № GL2N79275 266ПB про відступлення прав вимоги. Крім того, відповідачем зазначено, що між Банком (первинним кредитором) і ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» укладено саме договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. Посилання представника позивачів на п. 4 оскаржуваного договору, який на її думку означає що вказаний договір є договором факторингу є помилковими та необґрунтованими. У відзиві вказано, що умовою договору факторингу є оплата, яку має здійснити первісний кредитор (ПАТ «КБ «НАДРА») новому кредитору (ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС») за надання в його розпорядження коштів під відступлення права вимоги, а в нашому випадку навпаки платіж здійснено ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» на користь банку, що свідчить, що вказаний договір є договором відступлення права вимоги. Окрім того, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає укладення неплатоспроможними банками договорів факторингу та можливості здійснювати неплатоспроможними банками плату за відповідні договори. 19.04.2021 року на адресу суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» у якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову. У відзиві викладені заперечення відповідача щодо обставин викиданих у позові, зокрема зазначено, що згідно вимог чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-які стадії процесу. Також відповідачем зазначено, що позивачам не доведено факту порушених їх права внаслідок відступлення прав вимоги. 03.06.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив відповідача ТОВ «ФК «Інвест Хаус» у якому викладено обставини аналогічні тим, що викладені у відзиві. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.11.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судове засідання позивачі не з`явилися, свого представника не направили, про місце, дату та час судового розгляду повідомлятися належним чином, до суду 26.09.2022 надійшло клопотання представника позивачів - адвоката Шаповалова А.М. у якому останній просив суд провести розгляд справи за відсутності позивачів та їх представників. В судовому засіданні представник відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заперечував проти задоволенні позову. Відповідач 2 Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Білої Ірини Володимирівни в судове засіданні не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вислухавши представника відповідача 1, дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 14 лютого 2008 року між [PERSON] , [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» було укладено договір «Автопакет» № 27/АПМК/29/2008/840 (а.с. 6-11). У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Також судом встановлено, що 02.03.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» укладено договір № GL2N79275_266ПB про відступлення прав вимоги, згідно якого, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців та/або поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки, та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом «Основні договори», надалі за текстом Права вимоги. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором (п.1). Сторонами не заперечувалось, що відповідно до договору № GL2N79275_266ПB про відступлення прав вимоги, укладеного 02.03.2020 року, до ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» перейшло право вимоги до [PERSON] , [PERSON] договором «Автопакет» № 27/АПМК/29/2008/840 від 14.02.2008 року. Відповідно до постанови Правління НБУ від 04 червня 2015 р. № 356 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 р. № 113 "Про початок процедури ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку". Визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Надра» здійснюються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення ПАТ «КБ «Надра» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Відповідно до п. 6. ст. 51 Закону, майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Пунктом 1 Розділу VI Положення щодо організації продажу визначено, що на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види активів (майна) банку, що ліквідується: - основні засоби; - майно банку у вигляді цілісного майнового комплексу; - майно банку, щодо обороту якого встановлене обмеження; - дебіторська заборгованість; - права вимоги. Пунктом 2 Розділу VI Положення щодо організації продажу визначено, що продаж активів (майна) банку, що ліквідується, на відкритих торгах (аукціоні) може проводитися в електронній формі, у тому числі через ETC. Так, право вимоги за договір «Автопакет» № 27/АПМК/29/2008/840, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] , [PERSON] було відступлено ТОВ «ФК «Інвест Хаус» відповідно до результатів відкритих торів (аукціону) у складі лоту GL2N79275, який відбувся 07.02.2020 року, оформлених протоколом електронного аукціону №UA-ЕА-2020-01-16-000006-b. Інформація про вказане рішення є загальновідомою, розміщеною на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та доступною для ознайомлення для будь-яких користувачів. Обставини, пов`язані з віднесенням ПАТ «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних та запровадженням у ньому процедур тимчасової адміністрації та ліквідації є загальновідомими, а відтак, у відповідності з положеннями ч. 3 ст. 82 ЦПК України додатковому доведенню (доказуванню) не підлягають. Згідно ст. 512 ЦК України відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Таким чином, відповідно до положень цивільного законодавства, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора (ст. 518 ЦК України). Також згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Суди повинні враховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. П. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає в тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, в якому виникло таке зобов`язання. Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути сплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до ч. 1 ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (ст. 190 ЦК України). Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України. Отже, відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому. Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу. У справі, що розглядається, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» був позбавлений банківської ліцензії, перебував у процедурі ліквідації та розпродував свої активи з метою розрахунку зі своїми кредиторами. Відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок про те, що недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У даному випадку позивачі не довели факт порушення їх прав оспорюваним правочином, тобто яким чином порушуються їх права шляхом передання від Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» права вимоги щодо позивачів (боржників за кредитним договором). Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Суд прийшов до висновку, що відповідачами дотримано норми чинного законодавства при укладанні 02.03.2020 року Договору про відступлення прав вимоги, укладеного № GL2N79275_266ПB. В даному випадку також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду щодо встановлення судом дотримання відповідача вимог чинного законодавства при укладанні 02.03.2020 року Договору про відступлення прав вимоги, укладеного № GL2N79275_266ПB. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачами предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті та не ґрунтуються нормах чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed