Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

18.01.2022 року до суду звернувся позивач ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ» з позовом про стягнення недоотриманого доходу (збитків) до відповідачів [PERSON] і [PERSON] 26.01.2022 року отримані довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб. 27.01.2022 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників розгляду справи на 30.03.2022 року. 30.03.2022 року розгляд справи в судовому засіданні відкладений до 15.06.2022 року за клопотанням відповідача [PERSON] 15.06.2022 року розгляд справи в судовому засіданні відкладений до 02.08.2022 року. 02.08.2022 року розгляд справи в судовому засіданні відкладений до 17.10.2022 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] 17.10.2022 року в судовому засіданні оголошена перерва до 10.11.2022 року в зв`язку з наданням представником відповідача заяви про застосування строків позовної давності та необхідності ознайомлення з даною заявою представником позивача. 10.11.2022 року від позивача надійшли письмові заперечення на заяву про застосування строків позовної давності. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В судовому засіданні 10.11.2022 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути солідарно з відповідачів недоотриманий дохід (збитки) у розмірі 87 188 грн. 56 коп. та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 11\~122. 00 коп., а всього 98 310 грн. 56 коп. Та понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , 01.08.2006 року укладено Договір споживчого кредиту № 11024500000, відповідно до умов якого надані кредитні кошти в сумі 5\~031.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в сумі 11.5 % річних, строком з 01.08.2006 року по 02.08.2010 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 01.08.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , укладено договір поруки №11024500000/П, за умовами якого остання поручилась перед Банком за виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку з невиконанням взятих відповідачами зобов`язань за кредитним договором ПАТ «УкрСиббанк» в 2009 році звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення заборгованості, яка станом на 13.02.2009 року становила 4711.37 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 13.02.2009 року (1дол. США 7.6999 грн.) становило 36\~277 грн.13 коп., з яких: - 3\~655.34 дол. США , заборгованість за основною сумою кредиту, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 13.02.2009 року становило 28\~146.12 грн. - 724.34 дол. США - заборгованість за нарахованими і несплаченими відсотками, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 13.02.2009 року становило 5\~576.88 грн. - 331.69 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 13.02.2009 року становило 2\~554.13 грн. У зв`язку з тим, що станом на дату подання позову були відсутні механізми примусового стягнення заборгованості в іноземній валюті сума позову була розрахована у гривні за чинним на той час курсом іноземної валюти. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 2-607/2009 від 24.11.2009 року позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] , заборгованість за кредитним договором у розмірі 36\~277.13 грн. та 196.39 грн. судових витрат. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до якої відбулася заміна кредитора у зобов`язані шляхом відступлення Банком 1 Банку 2 права вимоги за кредитним договором та договором забезпечення. 11.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФУ «ЄФКР» відповідно до чинного законодавства України, за результатами відкритих торгів був укладений договір № 1369/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення Банком 2 на користь позивача права вимоги за договором споживчого кредиту № 11024500000, укладеним з [PERSON] , та договором поруки, укладеним з [PERSON] . Станом на 11.05.2019 року балансова заборгованість становить 8\~010.29 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 11.05.2019 року (1 дол. США = 26.205888 грн.) становило 201 224.53 грн. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.09.2020 року у справі № 173/3021/19 було здійснено заміну стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ « Фінансова установа « ЄФКР» у виконавчих листа, виданих Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області у справі № 2-607/2009 відповідно до яких солідарно стягнуто з [PERSON] і [PERSON] , на користь АКІБ «Укрсиббанк», суму заборгованості за кредитним договором. Станом на 12.01.2022 року зазначене рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 2-607/2009 від 24.11.2009 року залишається не виконаним, заборгованість за кредитним договором відповідачами не погашена. Заборгованість відповідачів у гривневому еквіваленті станом на дату укладення договору відступлення права вимоги 11.05.2019 року по відношенню до розміру заборгованості стягнутої судом 24.11.2009 року збільшилась перед позивачем у вигляді неотриманих доходів (збитків) та становить 87 188.07 грн. Крім того відповідно до ст. 625 ЦК України з відповідачів підлягають стягненню 3% річних, що в гривневому еквіваленті за період з 12.01.2019 року по 12.01.2022 року складає 11\~122.00 грн. Зазначені суми позивач просить стягнути солідно з відповідачів, що й стало підставою звернення до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично викладені в позовній заяві. Проти задоволення заяви про застосування строку позовної давності заперечував, посилаючись на те, що відповідачами невиконане рішення суду та не погашена заборгованість за кредитним договором. Дане правопорушення за своєю природою є триваючим тому право на позов відповідно до ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до його усунення. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тому числі і шляхом виставлення інформації на офіційному сайті судової влади. Відзив на позовну заяву не надав. Представник відповідача [PERSON] , проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності. Оскільки перебіг позовної давності розпочався з моменту звернення до суду з відповідною позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. В подальшому даний строк був перерваний шляхом пред`явлення виконавчого листа до виконання, який повернутий постановою державного виконавця 02.02.2012 року відносно боржника [PERSON] , відповідно річний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинув 03.02.2013 року, а відносно боржника, [PERSON] , 01.10.2016 року, на підставі чого просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, АТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з`явились, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Письмові пояснення суду не надали. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. \~ \~ \~ Судом\~встановлено такі\~факти та\~відповідні їм\~правовідносини. Судом встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , 01.08.2006 року укладено Договір споживчого кредиту № 11024500000, відповідно до умов якого надані кредитні кошти в сумі 5 031.00 доларів США з сплатою відсотків за користування кредитними коштами в сумі 11.5 % річних, строком з 01.08.2006 року по 02.08.2010 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 01.08.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , укладено договір поруки №11024500000П, за умовами якого остання поручилась перед Банком за виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, що підтверджується рішенням суду та відповідачами не заперечується. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У визначені статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. У зв`язку з порушенням відповідача взятих на себе за кредитним договором зобов`язань рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 2-607/2009 від 24.11.2009 року позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] , заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 277.13 грн. та 196.39 грн. судових витрат, що підтверджується копією рішення суду і доказуванню не підлягає відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Згідно з положенням частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Суд зауважує, що у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2009 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Представником відповідача [PERSON] , не заперечується факт того, що рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.11.2009 року до цього часу невиконане. На підставі чого суд приходить до висновку, що кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Позивачем пред`явлений позов про стягнення збитків та 3% річних в межах трирічного строку позовної давності , тобто розрахованих за період з 12.01.2019 року по 12.01.2022 року. Таким чином доводи представника відповідача [PERSON] , про те, що позивачем пропущений строк позовної давності суд вважає безпідставними. Оскільки відповідачами, з часу ухвалення рішення Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області, 24.11.2009 року , дане рішення не виконане. Тобто порушення відповідачами прав позивача є триваючим. Позивачем заявлені позовні вимоги в межах останніх трьох років. За період, який пройшов з 2009 року по 01.12.2019 року позивач не просить стягнути відповідні суми з відповідачів. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачів на користь позивача грошових коштів (збитків) в сумі 87 188.56 грн. (тобто різницю в курсі долара, яка існувала на час ухвалення рішення про стягнення з відповідачів на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за укладеним кредитним договором і яка виникла станом на 19.05.2019 року. тобто з моменту, коли до позивача перейшло право вимоги), суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України - Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з наданих суду доказів відповідачі тримали кредит в іноземній валюті, а саме доларах США в сумі 5031.00 дол. США. На час ухвалення рішення Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області заборгованість відповідачів станом на 13.02.2009 року становила 4711.37 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 13.02.2009 року (1дол. США 7.6999 грн.) становило 36 277 грн.13 коп., з яких: - 3 655.34 дол. США , заборгованість за основною сумою кредиту, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 13.02.2009 року становило 28 146.12 грн. - 724.34 дол. США - заборгованість за нарахованими і несплаченими відсотками, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 13.02.2009 року становило 5 576.88 грн. - 331.69 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 13.02.2009 року становило 2 554.13 грн.. На час переходу до позивача права вимоги курс долара по зрівнянню зі станом який існував на 13.02.2009 року збільшився і склав станом на 11.05.2019 року (1 дол. США = 26.205888 грн.). Оскільки згідно частини 2 с. 533 ЦК України грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача збитків (різниці у вартості іноземної валюти до гривні) в сумі 87\~188 грн. 56 коп. підлягає задоволенню відповідно до проведеного позивачем розрахунку, наведеного у позовній заяві. Також підлягають стягнення і 3 % річних в сумі 11\~122.00 грн., за період з 12.01.2019 року по 12.01.2022 року відповідно до проведеного позивачем розрахунку та наведених вище обґрунтувань. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 1 240 (одна тисяча двісті сорок) грн. 50 коп. з кожного, оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved