Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав до [PERSON] посилаючись на те, що 23 квітня 2014 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2017 року шлюб розірвано. Також цим рішенням постановлено стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки, [PERSON] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення донькою повноліття і визначено місце проживання дитини з матір`ю - [PERSON] . [PERSON] ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє до неї турботи та уваги, не цікавиться справами та станом здоров`я дитини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку доньки. Також відповідач не виконує покладених законом на батьків обов`язків щодо матеріального утримання малолітньої дитини, ухиляється від сплати аліментів. Крім того, відповідач не бере жодної участі у вихованні доньки - педагогічної, моральної, посильної трудової. Усі питання щодо утримання і виховання дитини вирішує [PERSON] самостійно, без участі і підтримки відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. У зв`язку з цим [PERSON] звернулася до Служби у справах дітей Одеської міської ради з проханням позбавити відповідача батьківських прав. Після ретельної перевірки працівниками Служби усіх обставин щодо виконання батьківських обов`язків [PERSON] , [PERSON] отримала висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав і звернулася до суду з відповідним позовом. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачу неодноразово направлялися судові повістки, але поверталися із поштових відділень, як неотримані. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені в повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що 23 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження - посвідчення особистості 3 3344471 9, яке видане Управлянням реєстрації населення міста Нетанія, Держава Ізраіль. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2017 року шлюб розірвано. Цим же рішенням постановлено стягувати з відповідача аліменти на утримання [PERSON] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення донькою повноліття і визначено місце проживання дитини з матір`ю - [PERSON] . [PERSON] не піклується про дитину, не проявляє до неї турботи та уваги, не цікавиться справами та станом здоров`я дитини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку доньки. Також відповідач не виконує покладених законом на батьків обов`язків щодо матеріального утримання малолітньої дитини, ухиляється від сплати аліментів. Усі питання щодо утримання і виховання дитини вирішує позивачка [PERSON] самостійно, без участі і підтримки відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Служба у справах дітей Одеської міської ради надала висновок від 22.11.2021 року № 2426/01-11 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. На підтвердження злісного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків свідчать також: - довідкою № 30468 від 12.07.2021 р. про заборгованість зі сплати аліментів; - відомості із лікувального закладу (лист від 01.09.2021 р. № 767, декларація № 0001-86Р8-Х100); - довідка з дошкільного навчального закладу (№ 01-21/156 від 27.07.2021 р.); - письмові пояснення сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (підписи затверджено головою правління ОСББ «Вільямса 63, 63а»); - актом бесіди спеціалістів служби у справах дітей з [PERSON] від 19.08.2021 р. Зазначені факти, як кожен окремо, так і у своїй сукупності, підтверджують свідоме ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, що випливає зі змісту положень ст. 180 СК України і яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Зазначені мною вище обставини невиконання батьківських обов`язків відповідачем у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України можуть бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Згідно з положеннями ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки і піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, і інших документів, які стосуються справи. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. В п.16 зазначеної Постанови йдеться про те, що ухиляння батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Outcome: approved