Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

До суду надійшов зазначений вище позов. Позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем\~ за №251188 від 10 червня 2021 року, щодо стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Еліт Фінанс" заборгованості в сумі 15351,89 грн. Оспорюваний виконавчий напис нотаріуса\~ знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, виконавче провадження №67357842. Позов обґрунтовано тим, що нотаріус не мав законних підстав для вчинення виконавчого напису та ним порушено порядок вчинення виконавчого напису, а стягнута заборгованість за ним не є безспірною. Оскільки з позивача було стягнуто кошти, він просить стягнути їх з відповідача як безпідставно набуті в сумі 15351,89 грн. У судове засідання сторони та треті особи не з`явились, про причини неявки суду не повідомили. Позивач просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. В матеріалах справи міститься копія виконавчого напису, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем\~ за №251188 від 10 червня 2021 року, щодо стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Еліт Фінанс" заборгованості в сумі 15351,89 грн. Оспорюваний виконавчий напис нотаріуса\~ знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, виконавче провадження №67357842. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 цього Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано; визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині а після слів заставлене майно доповнити словами (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку) ; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: 11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу , п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: Доповнити перелік після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. . Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом після 22 лютого 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання . Серед документів наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Згідно правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Наданий нотаріусу договір з позивачем, на підставі якого було видано оспорюваний виконавчий напис нотаріуса, не посвідчено нотаріально, а отже стягнення заборгованості за ним не могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Приватним нотаріусом під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису не було дотримано вимог статей 87, 88 Закону України Про нотаріат та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що нотаріусом не дотримано умов вчинення виконавчого напису, а тому останній слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідачка також просила суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 15351,89 грн, які були стягнуті за оспорюваним виконавчим написом як безпідставно набуті. Суд, беручи до уваги вищезазначене, прийшов до наступних висновків. Згідно з копією відповіді приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О., з позивачки на користь відповідача була стягнута сума коштів за вказаним виконавчим написом у сумі 15351,89 грн. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Суд вважає, що у зв`язку із тим, що правова підстава, у зв`язку з якою вказана грошова сума у розмірі 15351,89 грн була отримана відповідачем, відпала, оскільки оспорюваний виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана грошова сума у розмірі 15351,89 грн. Зазначене також узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №904/2444/18 від 01.04.2019 року. Позивачка також просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати у розмірі 6000,00 грн за надання правничої допомоги. На підтвердження зазначених витрат за надання позивачці правової допомоги остання подала до суду відповідний договір про надання вказаних послуг та їх розрахунок сумарно у розмірі 6000,00 грн. Так, згідно копії акту-розрахунку обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості до договору про надання правничої допомоги від 16 лютого 2022 року, гонорар адвоката за надання правничої допомоги був визначений у розмірі 6000,00 грн та мав бути сплачений готівкою у випадку ухвалення судом першої інстанції судового рішення на користь позивачки, яке набрало законної сили. Відповідно постановам Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20), від 5 березня 2021 року (справа № 200/10801/19-а), від 16 березня 2021 року (справа №520/12065/19), постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року (справа №922/445/19), відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Отже, факт необхідності сплатити ці кошти після ухвалення рішення судом першої інстанції на користь позивачки не порушує чинне закнодавство та не вимагає необхідності подання додаткових доказів про вже фактичну сплату вказаних коштів за надання правничої допомоги адвокату, визначення в договорі про надання правничої допомоги порядку сплати коштів за надані послуги не може бути змінено судом, оскільки було врегульовано сторонами при укладенні зазначеного договору. Беручи до уваги зазначене, а також доведеність позивачкою в судовому порядку вказаних нею витрат, суд вбачає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки дані судові витрати в розмірі 6000,00 грн. Суд вважає, що клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката є неналежно мотивованим та таким, що ґрунтується на суб`єктивній думці відповідача, оскільки на думку суду розмір витрат позивача на правову допомогу співмірний з наданими послугами та відповідає усталеній судовій практиці. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved