Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що на початку грудня 2021 року він отримав поштове відправлення від відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального / Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), з постановою про відкриття виконавчого провадження №67737674 від 03.12.2021, винесену при примусовому виконанні виконавчий напис № 255256 від 30.06.2021, що видав ПН Київського МНО Остапенком Є.М. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 67737674, позивач вважає, що виконавчий напис № 255256 від 30.06.2021, що видав ПН Київського МНО Остапенко Є.М. вчинено нотаріусом, який не мав права вчиняти нотаріальні дії, у зв`язку з тим, що 29.06.2021 відповідно до наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.06.2021 №1075/6 діяльність приватного нотаріуса Остапенка Є.М. зупинена у зв`язку з необґрунтованою відмовою нотаріуса надати документи для перевірки організації нотаріальної діяльності. Оскільки виконавчий напис № 255256 вчинений 30.06.2021 р., а діяльність його була призупинена з 29.06.2021 р., вважає, що даний Виконавчий напис вчинений особою, яка не мала право на той час вчиняти нотаріальні дії, та такий, що вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про заборгованості за кредитним договором №9033300 від 06.01.2019 року. Зазначає, що даний кредит позивач не брав, і коштів не отримував, у зв`язку з чим, подав заяву у поліцію про вчинення кримінального правопорушення. Попри те, вважає, що виконавчий напис №255256, вчиненого приватним нотаріусом Остапенком Є.М. з порушенням, а саме: вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх даних відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Отже, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими переліком документів; нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. На підставі документів, наданих відповідачем третій особі із заявою про вчинення виконавчого напису, не можна встановити безспірність вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис вчинено з порушенням закону. Також позивачем зазначається, що оскільки у судовому порядку постанову № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. А тому, кредитний договір від 06.01.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан», який був підставою для вчинення спірного виконавчого напису не був нотаріально посвідченим, а був укладений у простій письмовій формі, а тому вважає, що є достатні підстави вважати виконавчий напис №255256, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. від 30.06.2021 року щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №9033300 від 06.01.2019 року вчиненим з порушенням вимог законодавства та таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи наведене, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 255256, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. від 30.06.2021 р. щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №9033300 від 06.01.2019 року, а також стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 908 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн. 11.02.2022 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовують тим, що\~ 06.01.2019 року ТзОВ «Мілоан» з однієї сторони та [PERSON] укладено кредитний договір №9033300 відповідно до якого позивачу надані кредитні кошти в сумі 4 000,00 грн. Кредит надавався строком на 30 днів з 06.01.2019 року по 05.02.2019 року зі сплатою комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом. 25.04.2019 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір відступлення прав вимоги №29-МЛ від 25.04.2019 року. Відповідно до умов даного договору відповідач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до позивача за кредитним договором №9033300 від 06.01.2019 року.\~ Відповідачем 25.06.2021 року була подана заява на вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу. Виконавчий напис був вчинений 25.06.2021 року. Виходячи з наведеного, відповідачем були дотримані вимоги щодо подання заяви для вчинення виконавчого напису нотаріуса, адже відповідно до чинного законодавства для нотаріуса не передбачено звертатися до боржника чи повідомляти його про вчинення виконавчого напису, проте для кредитора ця умова є обов`язковою, що ним було і зроблено, шляхом надсилання вимоги. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно відповідним Переліком документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою КМ України від 29.06.99 №117 є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Відповідно до переліку документів п.2 частини «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідачем було дотримано умови, що підтверджують безспірність для вчинення виконавчого напису нотаріусом. Відповідачем при поданні заяви на вчинення виконавчого напису нотаріуса було подано оригінал кредитного договору, виписка з особового рахунку за кредитним договором №9033300 від 06.01.2019 року, виключно за грошовими сумами простроченої заборгованості та заборгованості за процентами, оскільки ці платежі мають безспірний характер та є обов`язковими. Тому заборгованість позивача за кредитним договором перед відповідачем складає 8 849,71 грн. Зазначає, що сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором\~ №9033300 від 06.01.2019 року було передано відповідачу від первинного кредитора, тобто ТОВ «Мілоан» відповідно до договору відступлення прав вимоги №29-МЛ від 25.04.2019 року. Тобто після отримання права вимоги до позивача, відповідачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. Окрім того, представником відповідача зазначається, що сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн. значно завищена та не відповідає складності справи. Враховуючи наведене просить відмовити у задоволенні позову. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі та просила про задоволення позовних вимог. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в судове засідання\~ не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа,\~ яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, 06.01.2019 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №9033300 відповідно до якого позивачу надані кредитні кошти в сумі 4 000,00 грн. Кредит надавався з 06.01.2019 року строком на 30 днів зі сплатою комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом. 25.04.2019 року між ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №29-МЛ. Відповідно до умов даного договору відповідач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до позивача за кредитним договором №9033300 від 06.01.2019 року, що також підтверджується витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №29-МЛ від 25.04.2019 року. Як вбачається із виписки з особового рахунку за кредитним договором №9033300 від 06.01.2019 року заборгованість [PERSON] перед ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за період з 24.04.2019 року по 25.06.2021 року складає 8 849,71 грн. 25.06.2021 року ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось із заявою до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі №9033300 від 06.01.2019 року. 30.06.2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №255256 відповідно до якого запропоновано стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», якому ТзОВ «Мілоан» відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги №29-МЛ від 25.04.2019 року за кредитним договором №9033300 від 06.01.2019 року, укладеного між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] . Запропоновано задовольнити вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та стягнути з [PERSON] за період з 24.04.2019 року по 25.06.2021 року включно, суму розмірі 3 918,60 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2 931,11 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 2 000 грн. заборгованості за нарахованою пенею; стягнуто плату за вчинення виконавчого напису. Загальна сума заборгованості [PERSON] становить 9 779,71 грн. 03.12.2021 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Івасишиним П.В. відкрито виконавче провадження №67737674 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. №2552556 від 30.06.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 9 779,71 грн. Сторона позивача вважає виконавчий напис таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки вчинення виконавчого напису було здійснено із порушенням процедури його вчинення. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п.19 ст.34 закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл.14 закону «Про нотаріат» та гл.16 розд.ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.\~ Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - постанова № 662) перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові ВП ВС від 21 вересня 2021 року, справа № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21. За положеннями п. 10.2 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 30.06.2021 року, тобто на момент коли вже були скасовані внесені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Як вбачається із форми вищезазначеного кредитного договору - він не є нотаріально посвідченою угодою, а тому не може бути підставою для вчинення виконавчого напису. Відтак, нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було дотримано вимоги ст.87 Закону України «Про нотаріат». Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, зокрема, підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.п. 3.5. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Отже, відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Крім того, згідно ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом пп.3.4 п.2 гл.16 розд.ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Таким чином, для перевірки судом правомірності вчинення оскаржуваних виконавчих написів необхідно, зокрема, з`ясувати: чи було їх вчинено на підставі нотаріально посвідчених кредитних договорів; чи зазначена у них сума зобов`язань є безспірною, тобто чи існувала вона узагалі, чи була вона саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису; чи було заявником дотримано 3-річний строк, з моменту виникнення права вимоги, для звернення за вчиненням виконавчого напису. Так, із виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича №255256 від 30.06.2021 року вбачається, що виконавчий напис виданий про звернення стягнення з позивача заборгованості на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», якому ТзОВ «Мілоан» відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги №29-МЛ від 25.04.2019 року за кредитним договором №9033300 від 06.01.2019 року, укладеного між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] . Заборгованість проводиться за період з 24.04.2019 року по 25.06.2021 року включно. Сума заборгованості становить 9 779,71 грн., що складається з: 3 918,60 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2 931,11 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 2 000 грн. заборгованості за нарахованою пенею. Повноваження нотаріуса при розгляді питань вчинення виконавчих написів, в т.ч. вивчення питання безспірності заборгованості, висловлено у справі № 305/2082/14-ц, яка розглядалась Великою Палатою Верховного Суду 15 січня 2020 р. Так, в даному рішенні ВП ВС зазначено, що нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). З урахуванням статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права сформульованому у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19). Згідно правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 04.03.2015 року у справі №6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки викладено і в постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Нотаріусом не з`ясовано правильність нарахування заборгованості,\~ оскільки договором від 06.01.2019 року передбачено строк його дії на 30 днів. Враховуючи викладене, оскільки оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, суд вважає за необхідне визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.\~ У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.\~ Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 10.12.2021 року\~ між [PERSON] (адвокатом) та [PERSON] (Клієнтом) укладено договір про надання правової допомоги, предметом якого згідно п.1 даного Договору передбачено, що адвокат бере на зобов`язання надавати правову допомогу клієнту щодо питань, передбачених п.1.2 цього договору, а клієнт зобов`язаний оплатити адвокату гонорар за надання такої правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.\~ П.3.1 Договору про надання правової допомоги від 10.12.2021 року передбачено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього Договору правову допомогу, визначається сторонами окремо додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно додаткової угоди №1 до договору №10/12 від 10.12.2021 року про надання правової допомоги, укладеної між [PERSON] (адвокатом) та [PERSON] (Клієнтом) вбачається, що клієнт зобов`язується оплатити адвокату гонорар за надану в межах договору правову допомогу в наступних розмірах: зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції вартістю 1 000,00 грн.; підготовка та подання до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню вартістю 4 000,00 грн.; участь у судових засіданнях вартістю 4 000,00 грн. Згідно акту про розрахунок №1 від 14.12.2021 року вбачається, що [PERSON] оплачено [PERSON] \~ витрати на професійну правничу допомогу на суму 9 000,00 грн., яка складається із зустрічі, консультації клієнта, узгодження правової позиції вартістю 1 000,00 грн.; підготовка та подання до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню вартістю 4 000,00 грн.; участь у судових засіданнях вартістю 4 000,00 грн. Як вбачається з відзиву на позовну заяву, представником відповідача заперечується сума витрат на правову допомогу позивача у заявленій сумі 9 000,00 грн. зазначивши, що вона значно завищена та не відповідає складності справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно протоколів судових засіданнь представник позивача не брав безпосередню участь у них, відтак, не підлягає стягненню оплата правничої допомоги в чстині участі адвоката у судових засіданнях, вартістю 4 000,00 грн. Враховуючи наведене, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд з урахуванням задоволення позову відповідно до ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі у розмірі 908,00 грн. за подання позовної заяви до суду, а також 5 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial