Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 12 вересня 2003 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Протягом тривалого часу позивач проживає окремо від відповідача. Разом з нею проживають діти, повнолітній син [PERSON] та неповнолітній [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, відсутністю порозуміння. Вже тривалий час шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть. Через різні погляди на вирішення життєвих проблем та непорозуміння, які виникають з цього приводу шлюб носить формальний характер. За час спільного проживання сторони не змогли створити міцної сім`ї внаслідок чого шлюб фактично розпався. Зазначає, що примирення між нею та відповідачем для подальшого спільного життя та відповідно збереження шлюбу неможливі. Просить про розірвання шлюбу з відповідачем, неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишити на проживання з позивачкою. Позивач подала до суду заяву, за змістом якої позов підтримала. Просила суд розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 12.09.2003 року сторони зареєстрували шлюб 12.09.2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1401. Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , батьками\~ [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі. З копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 24.05.2005 року вбачається, що батьками\~ [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що через непорозуміння в сім`ї сторони припинили взаємовідносини як подружжя. Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим,що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що неповнолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю. Дані обставини сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягають. Позивачка просить суд після розірвання шлюбу їхню спільну неповнолітню дитину [PERSON] залишити на проживання з нею. Однак, частиною 2 статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Станом на день звернення до суду неповнолітній дитині сторін [PERSON] , [INFO] виповнилось 17 років, а тому\~ не підлягає до задоволення вимога про визначення місця проживання [PERSON] з позивачкою. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved