Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

04 лютого 2022 року до Близнюківського районного суду Харківської області звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 30 березня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір №DNH4KP82611469, за умовами якого відповідач отримав споживчий кредит в розмірі 2797,6 гривень строком на 24 місяці, зобов`язавшись його повернути у порядку та строки встановлені договором, сплативши відсотки за користування кредитом, а також інші обов`язкові платежі. Посилаючись на те, що відповідач не виконав свої договірні зобов`язання, внаслідок чого станом на 11 січня 2022 року утворилась кредитна заборгованості в загальному розмірі 54461,86 гривень, з яких позивач просить суд стягнути з відповідача борг в розмірі 25266,61 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2797,6 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 22412,4 гривень, а також пені в розмірі 56,61 гривень. Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 10 березня 2022 року відповідачем подано до Близнюківського районного суду Харківської області заяву про визнання позову та розгляду справи за своєї відсутності. На підставі розпорядження голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Запорізької, Харківської областей)» від 06 квітня 2022 року №16/0/9-22 та у відповідності до ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» матеріали даної цивільної справи надійшли до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, де 10 серпня 2022 року у відповідності до ст.ст.14, 33, 34 ЦПК України були розподілені та передані для розгляду по суті судді Авраменко\~А.М. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2022 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. При цьому стороною позивача в прохальній частині позову викладено заяву про розгляд справи за своєї відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України провести судове засідання та здійснити розгляд даної цивільної справи по суті за відсутності учасників справи, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 30 березня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», як кредитодавцем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №DNH4KP82611469, за умовами якого відповідач отримав споживчий кредит на купівлю мобільного телефону в розмірі 2797,6 гривень та строком на 24 місяці, зобов`язавшись повернути кредит до 28 березня 2008 року щомісячними платежами в розмірі 149,91 гривень, сплативши 2,09% у місяць за користування кредитом на суму залишку заборгованості (або підвищені до 6% на місяць при порушенні строків сплати кредитних платежів), а також комісію. Викладені обставини підтверджуються копією заяви позичальника, яка містить умови кредитного договору, копією акту прийому-передачі товару, придбаного у кредит, а також встановлено судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України. Із матеріалів справи також встановлено, що позичальник, на відміну кредитодавця, не виконав належним чином взяті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем, яку останнім нараховано станом на 11 січня 2022 року в загальному розмірі 54461,86 гривень, з яких: 2797,6 гривень заборгованість за тілом кредиту, 22412,4 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 29251,86 гривень пеня. При цьому позивач просить стягнути таку заборгованість частково в загальному розмірі 25266,61 гривень, яких: 2797,6 гривень заборгованість за тілом кредиту, 22412,4 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 56,61 гривень пеня. Разом з тим, як слідує зі змісту розрахунку заборгованості в контексті змісту умов кредитного договору, позивачем нараховувались проценти за користування кредитом і після спливу строку кредитування, а розмір нарахованих процентів за користування кредитом станом на останню дату строку кредитування становить 2669,86 гривень. Викладене підтверджується розрахунком кредитної заборгованості. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони (ст.207 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №DNH4KP82611469 від 30 березня 2006 року, приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи знайшов підтвердження факт укладення між сторонами даного кредитного договору із дотриманням вимог законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від кредитодавця, правонаступником якого є позивач, своїх зобов`язань за даним кредитним договором, що зумовило виникнення у відповідача заборгованості за кредитом, а у позивача права вимагати від відповідача повернення такої заборгованості із кореспондуючим цьому праву обов`язком відповідача здійснити таке повернення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню, однак частково шляхом стягнення кредитної заборгованості в загальному розмірі 5467,46 гривень, з яких: 2797,6 гривень заборгованість за тілом кредиту, 2669,86 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом. Частковість задоволення позовних вимог, а саме відмова у стягненні нарахованих позивачем процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування, зумовлена наступним. За змістом норм цивільного законодавства, зокрема наведеного вище, а також усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ст.1050 ч.2 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку. В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначена вище правова позиція суду підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі №522/1528/15-ц. Таким чином, оскільки після закінчення строку кредитування у кредитодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, а вимоги згідно ст.625 ЦК України позивачем не заявлялись, то заявлена кредитодавцем вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування позикою за період, який виходить за межі строку кредитування, є безпідставною та задоволенню не підлягає. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені, оскільки умови, підстави та розмір її нарахування не передбачений змістом укладеного між сторонами кредитного договору №DNH4KP82611469 від 30 березня 2006 року у вигляді заяви позичальника, а долучена позивачем до позову копія Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») відповідачем не підписана, а отже в суду немає жодних підстав вважати узгодженою сторонами спірних правовідносин таку умову кредитного як сплата позичальником пені за порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: partial