Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 413\~400 гривень та моральної шкоди у розмірі 30\~000 гривень. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та моральної шкоди передано на розгляд за територіальною юрисдикцією до Суворовського районного суду м. Одеси. Справу отримано Суворовським районним судом м. Одеси 28 січня 2020 року та передано судді Сувертак І. В. 29 січня 2020 року. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси Сувертак І. В. від 30 січня 2020 року прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року було вирішено передати цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та моральної шкоди, на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року залишено без змін ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної та матеріальної шкоди. Розпорядження керівника апарату суду від 15.11.2021 року № 533/21 щодо здійснення повторного автоматизованого розподілу справи, на підставі рішення зборів суддів Приморського районного суду м. Одеси № 2 від 04.11.2021 року, з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів сторін по справі, а також дотримання розумних строків розгляду справи та на підставі службової записки помічника судді [PERSON] Іванової О.І. про перерозподіл справи, був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи № 947/26117/19 провадження № 2/522/5937/21. Відповідно до\~протоколу повторного\~автоматизованого розподілу\~судової справи\~між суддями\~від 17.11.2021\~року справа\~947/26117/19\~надійшла до\~провадження судді\~Приморського районного\~суду м.\~Одеси Шенцевої\~О.П. Ухвалою суду від 18.11.2021 року справа прийнята до свого провадження та призначена до судового розгляду. У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутність. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, хоча про час, дату та місце судового засідання були повідомлені у встановленому порядку. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно до п.п. 6, 7 ч.2\~ст.43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1\~ст.44 ЦПК України\~учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною\~Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов підлягає відмові в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 травня 2017 року [PERSON] за попередньою усною домовленістю з представником за цією довіреністю уповноважив [PERSON] бути його представником у відносинах з усіма фізичними та юридичними особами, а також бути його представником щодо оформлення його спадкових прав на майно (в тому числі на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), що залишилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та оформити державну реєстрацію права власності на це майно. А також представляти його інтереси з усіх питань, пов`язаних з замовленням та одержанням документів для відчуження, в тому числі продати за ціною та на умовах на розсуд представника вищевказане нерухоме майно, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мирончук В.В. та зареєстровано в реєстрі за №389 (а.с.7). 01 лютого 2018 року представник [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] на підставі довіреності від 13.05.2017 року уклад договір купівлі продажу з [PERSON] , яким продав квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 48,5 кв.м., продаж квартири відбувся за домовленістю сторін за 89\~000,00 грн., який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пантілєєвою І.П. (а.с.8-9). Вартість квартири згідно зі звітом про незалежну оцінку вартості квартири, складений суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством «УКРЛЕНД», станом на дату оцінки 28.12.2017 року становить 88\~645,00 гривень. Предметом спору є матеріальна та моральна шкода, а його підставами пошкодження майна, завдання моральних страждань. Відповідно до ч. 1,2\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За наведеною нормою відшкодовується майнова шкода, яка завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю винної особи. При цьому неправомірність таких дій, за встановлених судами обставин справи, не може полягати у невиконанні договірного зобов`язання. Натомість, особі, цивільні права якої порушено у зв`язку із невиконанням договірного зобов`язання, відшкодовуються збитки (ст.2\~2 ЦК України). До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, а відповідач має спростувати наявність своєї вини. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдана шкоди. Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди доводить лише факти заподіяння такої шкоди. Згідно із ч.3 ст.\~12\~та ч.1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що спір у даній справі виник у з зв`язку з продажем квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,5 кв.м., продаж якої відбувся за домовленістю сторін, а саме представника [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] та покупця [PERSON] за заниженою ціною, як вважає позивач, а саме 89\~000,00 грн. Звернувшись з позовом позивач обґрунтовував його тим, що 30.05.2017 року він видав довіреність громадянину [PERSON] бути його представником у відносинах з усіма фізичними та юридичними особами, в тому числі оформлення його спадкових прав, з правом продажу квартири [ADDRESS] . Йому стало відомо, що [PERSON] виконав частково його доручення, отримав свідоцтво про право влансості на спадщину за заповітом на квартиру і 01.02.2018 року продав квартиру своїй родичці по заниженій ціні за 88\~645,00 грн. Відповідач не надав позивачу розрахунок витрат на оформлення спадщини та не передав йому гроші за продану квартиру та не повернув йому нерухоме майно. Позивач у позовній заяві стверджує, що на час продажу квартири, двокімнатні квартири в м.Балта коштували від 370\~000 гривень до 494\~000 гривень, за таких обставин вважає, що йому спричинені матеріальні збитки в розмірі 291\~455 гривень (370\~000 грн. 88\~645 грн.), а за користування грошима 2 роки [PERSON] повинен сплатити йому 3% річних за 2 роки (390\~000*3% = 11\~700 грн. * 2 роки = 23\~400 гривень), тобто 390\~000+23\~400 = 413\~400 грн., а також моральну шкоду у розмірі 30\~000 грн. Позивачем разом з позовом надано докази, що містяться в матеріалах справи. Клопотання про розгляд справи в іншому порядку, інших доказів суду не надано, тому суд розглядає її за наявними матеріалами. Відповідно до ст.\~ст. 76-81 ЦПК України\~на сторони покладається обов`язок на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення, надати суду належні, достовірні, достатні та допустимі докази. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної позиції. В підтвердження факту завдання майнової шкоди надано лише докази, що позивач надав довіреність відповідачу на представництво своїх інтересів, а також продати за ціною та на умовах на розсуд представника вищевказане нерухоме майно. Слід зазначити, що посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мирончук В.В. довіреність від 13 травня 2017 року, позивачем не відкликана, а тому довіреність діяла на момент укладення договору купівлі-продажу 01 лютого 2018 року, також позивачем надано відповідачу згоду на продаж квартири [ADDRESS] за ціною та на умовах на розсуд представника. При укладанні Договору купівлі продажу від 01 лютого 2018 року квартири [ADDRESS] була проведена оцінка суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством «УКРЛЕНД», станом на дату оцінки 28.12.2017 року вартість квартири становить 88\~645,00 гривень, про що був складений звіт про незалежну оцінку вартості квартири про незалежну оцінку вартості квартири, який також позивачем не оскаржений. Позивач звернувся до суду лише 23.10.2019 року за захистом порушених своїх прав. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували, що стверджувана матеріальна шкода завдана позивачу з боку відповідача суду не надана, а ці обставини, які вказані в позові є лише словесними та голослівними. В свою чергу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги із заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків. Будь-яких інших доказів щодо вказаних фактів завдання матеріальної не надано. Відтак суд робить висновок про безпідставність позову і як наслідок, відмову у задоволені вимог про стягнення матеріальної шкоди. Щодо вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що ці вимоги необґрунтовані, виходячи з нижченаведеного. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності і справедливості. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п.З) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У частині вимог про стягнення з відповідачів завданої моральної шкоди, позивачем не було належним чином обґрунтовано, тому у цій частині вимог суд має йому відмовити. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Оскільки факт завдання моральної шкоди позивач пов`язує із заподіянням їй матеріальної шкоди, в стягненні якої судом відмовлено у зв`язку з недоведеністю, підстав для вирішення питання про стягнення з відповідачів на користь позивача й моральної шкоди немає. Отже, в позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати у разі відмови у задоволенні позову позивачу не відшкодовуються. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] .

Outcome: dismissed