Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-27 00:00:00

07 лютого 2022 року до Близнюківського районного суду Харківської області звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що сторони від шлюбу, який наразі розірвано, мають спільну повнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на повному утриманні позивача та її нового чоловіка, потребує матеріальної допомоги, оскільки продовжує навчання - навчається на денній формі в Луганському державному університеті внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка і не має змоги влаштуватись на роботу. Відповідач рішенням суду від 05 жовтня 2017 року позбавлений батьківських прав відносно вказаного сина сторін. Позивач вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину до закінчення навчання останнім. З викладених підстав позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просить суд стягувати з відповідача на її користь та на утримання повнолітнього сина сторін аліменти в розмірі ј частини від усіх доходів (заробітку) платника аліментів, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до закінчення навчання чи до досягнення сином сторін двадцятитрирічного віку - в залежності від того, яка подія настане першою. Розпорядженням голови Близнюківського районного суду Харківської області від 10 лютого 2022 року у зв`язку із заявленням суддями вказаного суду самовідводів, що призвело до неможливості утворення нового складу суду для розгляду вказаного позову, матеріали останнього направлено до Лозівського міськрайонного суду Харківської області. На підставі розпорядження голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Запорізької, Харківської областей)» від 06 квітня 2022 року №16/0/9-22 та у відповідності до ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» матеріали даної цивільної справи були направлені до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, де 04 липня 2022 року у відповідності до ст.ст.14, 33, 34 ЦПК України були розподілені та передані для розгляду по суті судді Авраменко А.М. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2022 року задоволено клопотання відповідача та визначено проводити судові засідання у справі в режимі відеоконференції. Ухвалами Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22, 26 серпня, 03 жовтня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, подали заяви про розгляд справи за своєї відсутності. При цьому позивач та третя особа позовні вимоги підтримали, наполягали на задоволенні позову в повному обсязі, а відповідач проти задоволення позовних вимоги заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. В ході розгляду справи позивачем додатково надсилались суду чисельні письмові пояснення, в яких вона просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилалась на те, що син сторін внаслідок початку у лютому 2022 році військових дій за місцезнаходженням університету (м. Сєвєродонецьк Луганської області) разом з іншими курсантами був переміщений до м. Дніпро, а потім і до м. Івано-Франківська, а його особисті речі (одяг, взуття, навчальне приладдя, документи) залишились у м. Сєвєродонецьк, що зумовило необхідність купівлі таких речей знову, а також несення транспортних витрат. Також позивач разом із новим своїм чоловіком з того ж часу кожні декілька днів надсилає синові кошти на харчування та інші витрати, надсилає посилки з харчами та речами, приїздила до сина, якому за її переконанням не вистачає нормального харчування. Вказала позивач і на те, що повнолітній син сторін проживає у казармі, а територію університету може залишити лише за рапортом і раз на тиждень, що не дозволяє йому працевлаштуватись, а розмір його стипендії складає близько 200 гривень на місяць. В свою чергу, відповідач також надіслав до суду свої чисельні письмові пояснення, які за змістом мають процесуальне знання відзиву на позов. У цих поясненнях відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи свою правову позицію тим, що із ним після початку у лютому 2022 року бойових дій припинено трудовий договір, іншої роботи відповідач не має і знайти не може, поруч із місцем його проживання відбуваються безпосередні бойові дії, а повнолітній син сторін внаслідок навчання відповідно до сторінки Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка у соціальній мережі Facebook знаходиться на повному державному забезпеченні (грошове забезпечення, безоплатне проживання у гуртожитку, забезпечення одностроєм поліцейських, харчування за рахунок університету). Послався відповідача і на те, що на його утриманні наразі перебувають двоє інших неповнолітніх дітей від другого шлюбу, а сам відповідача має негаразди зі здоров`ям Третьою особою також були надіслані письмові пояснення до суду, в яких [PERSON] посилається на підтримання позовних вимог в повному обсязі, підтверджуючи викладені позивачем фактичні обставини, надаючи негативну характеристику відповідача, а також вказуючи, що дійсно мешкає у казармі за теперішнім місцезнаходженням університету, в якому навчається. За таких обставин у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за відсутності учасників справи, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони від спільного шлюбу, який розірвано рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 15 серпня 2006 року, мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, копією рішення суду про розірвання шлюбу, копією рішення суду про стягнення аліментів на дитину, копією свідоцтва про народження. 23 грудня 2006 року позивачем укладено новий шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2017 року у справі №635/591/16-ц (провадження №2/635/1081/2017), яке набрало законної сили 16 грудня 2017 року, вирішено позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Копіям вказаного рішення наявна в матеріалах справи. 12 січня 2018 року в порядку ст.148 СК України змінено прізвище спільної дитини сторін, яка є третьою особою у справі, з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження третьої особи у справі, копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень, копією паспорту третьої особи. Також судом встановлено, що станом на час подання даного позову до суду син сторін [PERSON] досяг повноліття, а з 16 серпня 2021 року зарахований на денну форму навчання з постановкою на всі види забезпечення та є курсантом 1-го курсу Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка із терміном закінчення навчального закладу у липні 2025 року. Викладене підтверджується копією довідки навчального закладу. При цьому, як вбачається з матеріалів цивільної справи та не заперечувалось сторонами, [PERSON] у зв`язку із продовженням навчання не має змоги влаштуватись на роботу, перебуває на утриманні своєї матері та її нової родини, а також отримує стипендію в розмірі близько 220 гривень (до вирахування податків) щомісяця, що навіть з огляду на вищевказані «всі види забезпечення курсанта» за місцем навчання, не виключає потреби у потреби сина сторін у матеріальній допомозі з боку біологічних батьків, в тому числі і відповідача. Наведені обставини підтверджуються також копією довідки про доходи третьої особи по справі, копіями банківський квитанцій про здійснення грошових переказів. В той же час, судом встановлено, що відповідач має двох малолітніх дітей від іншого шлюбу, яких зобов`язаний утримувати, а саме синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також згідно копій медичної документації відповідач у вересні 2022 року проходив лікування у зв`язку із наявними вадами здоров`я, йому встановлено діагноз післятравматична енцефалопатія ІІ ступеня з лікворо-гіпертензивним синдромом, наслідки перенесеної черепно-мозкової травми (в дитинстві), астенічний синдром зі зміненням особистості з органічним типом, логоневроз. А відповідно до копії наданого відповідачем скріншоту з месенджера з 26 березня 2022 року у зв`язку із бойовими діями у м. Харкові роботодавцем відповідача припинено дію укладеного із останнім трудового договору до закінчення воєнного стану. Згідно копії витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, довідки Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, а також довідки на запит суду про зареєстроване місце проживання третьої особи спільна повнолітня дитина сторін - син [PERSON] зареєстрований за однією адресою із позивачем - [ADDRESS] . Разом з тим, як встановлено судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України з письмових пояснень сторін та третьої особи повнолітній син сторін [PERSON] після вступу до Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка курсантом на денну форму навчання, тобто до дати подачі даного позову до суду, фактично почав постійно проживати окремого від позивача - у казармі (гуртожитку) при вказаному навчальному закладі за його місцерозташуванням разом з іншими курсантами - спочатку у м. Сєвєродонецьк Луганської області, а потім у зв`язку із початком у лютому 2022 року бойових дій - в м. Івано-Франківськ. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами СК України. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обв`язку. Згідно ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Положеннями ст.200 ч.1 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Відповідно до ст.182 ч.1 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.200 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 1 січня 2022 року становить 2481 гривню. Нормою ст.191 СК України в контексті положень ст.201 СК України встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Положеннями ст.166 ч.2 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх взаємозв`язку та сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі зазначених доказів фактичні обставини спірних правовідносин в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку, що стягнення аліментів на утримання сина/дочки, які продовжують навчання є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання повнолітні син/дочка зазвичай не мають самостійного і достатнього заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх сина/дочку, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою/сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). При встановленні потреби в утриманні повнолітнього сина/дочки суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють їх дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Наведені правові висновки суду узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду у постановах від 06 серпня 2018 року по справі №748/2340/17, від 25 лютого 2020 року по справі №521/4397/17, від 01 квітня 2020 року по справі №521/16268/18, від 20 травня 2020 року по справі №635/1139/17, від 17 червня 2020 року по справі №761/10510/17, від 04 серпня 2020 року по справі №489/100/18. Позбавлення того з батьків, який є відповідачем у справі про стягнення аліментів на утримання повнолітніх сина/дочки, які продовжують навчання, батьківських прав відносно таких сина/дочки не звільняє його від обов`язку з утримання таких сина дочки на підставі ст.ст.198-200 СК України. Такий правовий висновок вбачається зі змісту постанов Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі №760/17457/16-ц, від 06 жовтня 2021 року по справі №310/1881/20. Стосовно спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, то в ході її розгляду судом достеменно встановлено наявність у сторін спільного повнолітнього сина [PERSON] , який на момент подання позову та розгляду справи досяг повноліття і продовжує навчання за денною формою, у зв`язку із чим вочевидь потребує матеріальної допомоги своїх батьків, в тому числі і відповідача, а позбавлення останнього батьківських прав відносного вказаного повнолітнього сина сторін не звільняє відповідача від обов`язку, передбаченого ст.ст.198-200 СК України. При цьому, коштів самої лише позивача та її нової родини для утримання спільного з відповідачем сина не вистачає, а тому є потреба в наданні утримання і з боку відповідача, який належної матеріальної допомоги не надає. Зазначені обставини, враховуючи наявність у відповідача двох малолітніх дітей від іншого шлюбу, вад здоров`я та втрату роботи через початок бойових дій в Україні, а також з огляду на рівень матеріального забезпечення і доходу [PERSON] , могли б бути достатніми для часткового задоволення позовних вимог. В той же час, як встановлено судом в ході розгляду справи з наявних її матеріалів, зокрема письмових пояснень позивача та третьої особи у справі, повнолітній син сторін [PERSON] ще до звернення позивача до суду із даним позовом у зв`язку із вступом до Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка курсантом на денну форму навчання фактично почав постійно проживати окремого від позивача - у казармі (гуртожитку) при вказаному навчальному закладі за його місцерозташуванням разом з іншими курсантами - спочатку у м. Сєвєродонецьк Луганської області, а потім у зв`язку із початком у лютому 2022 року бойових дій - в м. Івано-Франківськ. Встановлений судом факт окремого фактичного постійного проживання позивача та повнолітнього сина сторін на підставі ст.199 ч.3 СК України позбавляє право позивача на звернення до суду із даним позовом, а отже і усуває можливість задоволення позову та стягнення, як того бажає позивач, аліментів на її користь на утримання [PERSON] . Підтримання останнім позовних вимог жодним чином не наділяє позивача права на звернення до суду із даним позовом, а отже і не надає суду можливості його задовольнити. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд вважає за необхідне роз`яснити третій особі у справі - [PERSON] його право на звернення до суду із аналогічним позовом самостійно на підставі тієї ж норми ст.199 ч.3 СК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: dismissed