Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

У травні 2022 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - АТ КБ «ПриватБанк») Ляр Д.Ю. звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг, оформленого анкетою-заявою від 23 жовтня 2012 року, яка станом на 26 січня 2022 року становить 14 197,18 грн., також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2481,00 грн. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що відповідно до укладеного у формі анкети-заяви кредитного договору б/н від 23 жовтня 2012 року, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, відповідач отримав кредитну картку. Відповідач отримав кредит у вигляді початкового кредитного ліміту на платіжну картку, у розмірі, що зазначеній у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Виконання банком договору підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При встановленні кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, а тому укладений між ними договір є договором приєднання. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 26 січня 2022 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 14 197,18 грн, яка склладається з 11 136,01 грн заборгованості за тілом кредиту, 3061,17 грн - за простроченими відсотками. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 06 червня 2022 року справу за підсутністю передано на розгляд Діпровському районному суду міста Києва (а.с.76,77). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 15 вересня 2022 року головуючою в справі визначено суддю Слободянюк А.В. Ухвалою Діпровського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.85,86). За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача (а.с.84) судом направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які отримані відповідачем (а.с.88). Представником позваича надано заяву про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.69). Отже зважаючи на те, що судом вжито заходив щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 5 статті 279 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 23 жовтня 2012 року [PERSON] підписав Анкет-заяву № б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (п.2 Статут а.с.54,55). Відповідно до заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У заяві зазначено, що [PERSON] виявив бажання оформити на своє ім`я «зарплатний пакет» (а.с.17). Зі змісту Анкети-заяви вбачається, що вона є анкетою з викладеною в ній відповідачем особистою інформацією про себе, як потенційного клієнта банку, в Анкеті-заяві відсутня будь-яка інформація, яка свідчить про домовленість сторін. У заяві зазначено наступний зміст: «Я згоден (згодна) з тим, що ця анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (ознайомлена) з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Пам`ятку клієнта, що містить, у тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, отримав (ла) і ознайомився (-лася) з її змістом під розписку. Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознафомлюватись з їх змінами на сайті Приватбанку privatbank.ua» Заборгованість за кредитом, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, станом на 26 січня 2022 року становить 14 197,18 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 136,01 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 3061,17 грн (а.с.7-13). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У анкеті-заяві позичальника від 23 жовтня 2012 року процентна ставка за користування кредитними коштами та строк дії кредитного договору не зазначені. Як вбачається з Умов та Правил, які діяли на момент підписання заяви, розмір відсотків між сторонами не встановлений, натомість, до матеріалів справи не додано належних та допустимих доказів, які б підтвердили обумовлений сторонами розмір відсоткової ставки за кредитним договором. Крім того, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Також, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису позичальника і відсутні інші підтвердження того, що саме ці Тарифи були чинними на час укладення договору, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви, в той же час, Умови та правила надання банківських послуг містять посилання щодо розміру процентної ставки на Тарифи обслуговування кредитних карток, які не містять підпису позичальника. Разом з тим, при зверненні з даним позовом до суду, позивачем зазначено, що в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01 березня 2019 року, згідно до п. 2.1.1.2.12., сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181 - го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності доч. 2 ст. 625 ЦК Українивстановлюється за домовленістю сторін у процентах від прострочення суми заборгованості у розмірі 86,4 % для карки «Універсальна» та 84,0% - для картки «Універсальна Голд» (а.с.4). Відповідно до положень ч. 6 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. В контексті викладених висновків суду про неможливість врахування як складової кредитного договору наданих стороною позивача Витягу з Тарифів, стосовно змісту підписаної позичальником анкети-заяви про його згоду із тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, суд зазначає, що відповідно до положень ч. 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін, а умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження повідомлення позичальника про будь-яке внесення змін до Умов та правил шляхом використання будь-яких каналів зв`язку зі споживачем, як це передбачено умовами підписаної позичальником анкети-заяви. Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно зчастиною третьою цієї статті. Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). До позовної заяви позивачем додано Паспорт споживчого кредиту, який містить основні умови кредитування, інформацію щодо реальної процентної ставки, орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, паспорт підписано відповідачем 10 квітня 2020 року року (а.с.18-19). З урахуванням наведених положень Закону України «Про споживче кредитування», у даному випадку Паспорт споживчого кредиту не є документом, який посвідчує конкретні умови на яких в дійсності укладено договір кредиту, адже відповідна інформація є вимогою закону та покликана надати споживачу можливість до укладання договору здійснити порівняння різних пропозицій кредитодавця та за результатами такого порівняння прийняти обґрунтоване рішення про укладення договору кредиту, в тому числі з урахуванням обраного ним певного типу кредиту. Отже, підписання позичальником Паспорту споживача не може свідчити про конкретні умови кредитування, на які погодився відповідач, та вказує на те, що передбачену законом інформацію споживач від банку отримав. Наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту містить застереження про те, що інформація зазначена у паспорті, дата її надання 10 квітня 2020 року, зберігає чинність та є актуальною до 25 квітня 2020 року. Більш того, зі змісту цього паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо (п.7 а.с.зворот19). У пункті 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит (а.с.19). Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Враховуючи, що анкета-заява, підписана відповідачем не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору, саме по собі підписання відповідачкою Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновків суду першої інстанції не спростовує. Оскільки, Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана [PERSON] була актуальною лише до 25 квітня 2020 року, а матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. Також, з огляду на те, що надані позивачем Витяг з Умов та Витяг з Тарифів не підписані відповідачем, з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), суд не вважає їх складовою договору, а тому посилання відповідача на Витяг з тарифів є безпідставним. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3061,17 грн заборгованості за простроченими відсотками є необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки умови про її нарахування, та розмір підписаною позичальником анкетою-заявою та Витягом з Умов не передбачені, доказів щодо встановлення між сторонами процентної ставки за користування кредитом до суду не надано. Зважаючи на той факт, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд дійшов висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 11 136,01 грн. Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, в ході судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в сумі 11 136,01 грн, що становить 78,43% від заявленої позивачем суми - 14 197,18 грн (11 136,01 х 100 : 14 197,18). Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 2481,00 грн, що документально підтверджено випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету від 07 лютого 2022 року (а.с.79). Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, що становить 1945,84 грн (2481,00 х 78,43% :100). Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.141,178,247,263-265,273, 279,354 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial