Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом в якому просив суд визначити йому додатковий строк один місяць для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Свій позов позивач мотивував тим, що [INFO] в с. Усатово Одеського (раніше Біляївського) району померла [PERSON] , [INFO] . 03.10.2006 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідала [PERSON] належну їй на праві приватної власності земельну ділянку № [NUMBER] площею 1,80 га, кадастровий номер 5121085200:01:001:0512, розташовану на території Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області. Заповіт було посвідчено 03.10.2006 року [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу. Про існування заповіту [PERSON] стало відомо лише 11.01.2022 року, коли він кур`єрською доставкою отримав оригінал заповіту від особи, яка його зберігала. Позивач є спадкоємцем за заповітом майна [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Усатове. Невідкладно [PERSON] звернувся до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області з метою подачі заяви про прийняття спадщини, проте отримав відмову нотаріуса від 18.01.2022 року №94/02-14 із поясненням, що він пропустив строк для прийняття спадщини, який сплинув 17.03.2019 року. Нотаріусом в листі від 18.01.2022 року №94/02-14 було вказано, що [PERSON] , [INFO] , дійсно померла [INFO] , місце її проживання по день смерті було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Було роз`яснено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, суд може визначити йому додатковий строк. З питання спадкування нотаріусом було рекомендовано звернутись до суду. У позивача були об`єктивні перешкоди для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк, оскільки наявність заповіту та про смерть спадкодавиці йому стало лише відомо лише у січні 2022 року. З дня смерті [PERSON] [INFO] минуло більше трьох років, проте до теперішнього часу заповідана померлою [PERSON] земельна ділянка залишається зареєстрованою за померлою, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила що позов підтримує та просить задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 128 ЦПК України - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Біляївського районного суду Одеської області, в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Судом на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №374419 [PERSON] на підставі розпорядження Біляївської районної державної адміністрації №365/2005 від 24.05.2005 року є власником земельної ділянки площею 1,80 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області, цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.516.00370, виданого 04.08.2005 року. Відповідно до копії заповіту серії ВЕС №226069 від 03.10.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Стецюк О.О. встановлено, що за життя [PERSON] здійснила таке розпорядження, а саме заповіла [PERSON] належну їй на праві приватної власності земельну ділянку № [NUMBER] розміром 1,80 га, кадастровий номер 5121085200:01:001:0512, розташованої на території Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області. Вказаний заповіт було зареєстровано в реєстрі за №3034. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого виконавчим комітетом Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 18.09.2018 року, актовий запис №53. [PERSON] , після того як дізнався про смерть [PERSON] , звернувся до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини та заповітом, але листом від 18.01.2022 року за вих. № 94/02-14 державний нотаріус Шевченко Ю.А. повідомила [PERSON] , що він пропустив строк для прийняття спадщини та не надав доказ про фактичне прийняття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] , оскільки йому необхідно було звернутись із заявою про прийняття спадщини до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області до 17.03.2019 року, у зв`язку з чим [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини, та було рекомендовано звернутись до суду з питання спадкування. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. (ч.ч. 1,2 ст. 1234 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1236 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини Відповідно до ст. 1272 ЦК України, визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, як спадкоємець за заповітом звертався до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна, однак йому було відмовлено у зв`язку з пропуском визначеного строку. Позивач просить встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 відповідачами у справі про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Причиною пропуску строку позивач зазначає, що він не був обізнаний про смерть [PERSON] , у зв`язку з тим, що з нею не проживав, а про її смерть та складений відносно нього заповіт він дізнався випадково лише в січні 2022 року, після отримання зазначеного заповіту, що підтверджується копією конверту надісланого 06.01.2022 року [PERSON] на ім`я [PERSON] .. Суд, дослідивши матеріали справи, дійсно вважає, що є поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини. Жодних заперечень від відповідача щодо визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, до суду не надійшло. Тобто [PERSON] не претендує на спадкове майно, а відповідно до копії спадкової справи [PERSON] звернулась до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини, та їй 12.06.2019 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на інше майно. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк на прийняття спадщини з поважних причин, суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved