Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

02.09.2022\~ [PERSON] \~звернулася в\~суд з\~позовом до\~Яворівської державної\~нотаріальної контори\~Львівської області в якому просить скасувати заборону (архівний запис) на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] , що зареєстрована 23.11.2006 Яворівською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження 4105020, на підставі повідомлення 2, 29.04.1959, рем.-мех. Завод Львів. В обґрунтування вимог покликається на те, що вона є власником будинку [ADDRESS] . Фактично даний житловий будино вона отримала у спадок від [PERSON] , яка померла [INFO] і яка отримала зазначений будинок у спадок після смерті чоловіка [PERSON] . Даний бидинок належав [PERSON] на підставі договору забудови Р.1047 від 13.06.1960 року, посвідчений держконторою на основі рішення Івано-Франківського райвиконкому від 18.04.1959 №160 "Про відведення під індивідуальне будівництво земельної ділянки [PERSON] ". Таким чином, [PERSON] був першим власником житлового будинку з моменту його будівництва. Тобто, накладена заборона на [PERSON] на будинок за адресою: [ADDRESS] , є помилковою, оскільки [PERSON] ніколи не був власником і не мав жодного відношення до цього житлового будинку. Враховуючи наведене, просить скасувати накладений арешт на її майно. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 07.09.2022 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача - Яворівської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, однак 07.10.2022 подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, просив винести рішення у відповідності до чинного законодавства. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких мотивів. Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим Новояворівською державною нотаріальною конторою серії ВМТ №023029 від 20.05.2010. З свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВСЕ №150319, виданого 20.10.2005 державним нотаріусом Яворівської державної нотаріальної контори Львівської області, вбачається що [PERSON] прийняла спадщину за законом після смерті чоловка [PERSON] , а саме житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до рішенням № 160 від 18 квітня 1959 року виконкому Івано-Франківської Райради депутатів трудящих [PERSON] передана земельна ділянка в [ADDRESS] , в розмірі 700 кв.м. для індивідуального будівництва. Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єлиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №306032630 від 28.07.2022 вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] накладено обтяження, а саме: заборона (архівни запис), зареєстрований 23.11.2006 за №4105020 реєстратором: Яворівська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: повідомлення, 2, 29.04.1959, не вказано, рем-мех.завод Львів. Власник [PERSON] ; Довідкові дані: Архівний номер: 22877582LVOV201, Архівна дата: 31.08.2000, Дата DB01784029F1532F394A, коомментарий: 19-36/1959. З відповіді Яворівської ДНК Львівської області №220/01-16 від 05.08.2022 вбачається, що архівні дані стосовно заборони (архівний номер № 22877582LVOV201), яка виникла 27.05.1959, підстава обтяження 23.11.2006 за реєстраційним номером: 4105020 в матеріалах державної контори - відсутні. Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950\~року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності надувається в порядку, визначеному законом. Частиною 1 ст 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, а також враховуючи те, що за позивачем та за попередніми власниками житлового будинку [ADDRESS] не рахується будь-яких невиконаних зобов`язань, підстав накладення арешту немає, а в Державному реєстрі наявна заборона на належне її нерухоме майно, яка виникла у [PERSON] , який ніколи не був власником або співвласником майна, на яке накладено арешт. Разом з тим, судовим розглядом не здобуто доказів того, що у позивача є будь-які майнові зобов`язання на забезпечення виконання яких може існувати таке обтяження, а тому існування заборони відчуження належного позивачці майна на підставі заборони від 23.11.2006\~є надмірним втручанням у її право власності. Причому суд вважає, що з огляду на час, який минув з моменту виникнення зобов`язання, відсутність будь-яких доказів щодо розміру такого зобов`язання, а також особи кредитора, існування обтяження на майно позивачки не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства як справедливість, добросовісність і розумність. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, а також враховуючи те, що за позивачем не рахується будь-яких невиконаних зобов`язань, підстав накладення арешту немає, а в Державному реєстрі наявна заборона на належне її нерухоме майно, що обмежує право власності позивача, унеможливлює розпорядження своєю власністю, а тому, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved