Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

03 жовтня 2022 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, який фактично в ній ніколи не проживав. У добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку [PERSON] не бажає. Його реєстрація в квартирі порушує її права щодо користування, володіння та розпорядження своєю власністю. Тому вона звернулася з даним позовом до суду та просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. 26 жовтня 2022 року надійшли письмові пояснення Білопільської міської ради, у яких зазначено про неможливість проведення зняття з реєстрації [PERSON] «Центром з надання адміністративних послуг» Білопільської міської ради у зв`язку блокуванням реєстру територіальної громади (а. с. 35-37). У судове засідання позивачка [PERSON] не прибула, направила заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином сповіщений про день, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи Білопільської міської ради в судове засідання не прибув, міський голова Зарко Ю.В. направив листа про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в справі доказами та в заочному провадженні за згодою позивачки. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи такі підстави. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03 жовтня 2022 року, технічним паспортом на житлове приміщення від 31 травня 2010 року, реєстраційним посвідченням №5568 від 16 серпня 2010 року, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 21 липня 2010 року №95, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 серпня 2010 року номер витягу 27021164 (а. с. 6, 9-13). У належній позивачці на праві власності квартирі зареєстрований [PERSON] , відповідач у справі, який фактично у вказаній квартирі ніколи не проживав, що підтверджується актом про непроживання за місцем реєстрації від 13 червня 2022 року (а. с. 5, 8). Згідно із архівним витягом із рішення виконкому Білопільської міської ради Сумської області від 28.04.2010 «Про упорядкування нумерації кімнат гуртожитку по [ADDRESS] » доручено «ОСГ-2009» ( [PERSON] ) провести упорядкування нумерації житлових приміщень в гуртожитку по [ADDRESS] та перереєстрацію мешканців гуртожитку згідно з додатком. Існуючий номер кімнати № [NUMBER] , де проживала [PERSON] , замінено на №14 (а. с. 17-19). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до статей 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Аналогічне положення містить і ст. 150 ЖК України. \~ \~ Статтею 386 ЦК України передбачено, що\~ власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Обраний позивачкою спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням ст. 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідач [PERSON] не є власником або наймачем квартири, яка належить на праві власності позивачці, ніколи не проживав у ній. На підставі викладеного суд вважає, що відповідач без поважних причин не проживає у спірній квартирі понад один рік, а тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved