Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

Позивач, звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 12.03.2016 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13.11.2020 року Великоберезнянським районним судом Закарпатської області видано судовий наказ, яким стягнуто з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів. 09.03.2021 року рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області шлюб між сторонами розірвано. Наразі дитина [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою місця проживання батька: [ADDRESS] та знаходиться на його вихованні і утриманні, що стверджено довідкою виконкому Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 02.10.2022 року № 34. Посилаючись на зазначені обставини в позові, позивач просить суд визначити місце проживання дитини разом з позивачем батьком дитини та припинити стягнення з нього [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, які стягуються на підставі судового наказу судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 13.11.2020 року в справі № 298/1204/20, з дня пред`явлення даного наказу. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив такі задовольнити, з підстав викладених у позові. Відповідачка, також в підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву, нотаріально посвідчену, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала повністю, також відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України не заперечила проти прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні. Представник третьої особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, у підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечила, визнавши такий. Зважаючи на наведене, суд розглянув справу без участі сторін на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та зважаючи на те, що відповідач проти позову не заперечив, суд визнає, що позов підлягає задоволенню, в тому числі й з підстав, передбачених ч.4 ст.200 ЦПК України, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що Великоберезнянським районним судом Закарпатської області від 13.11.2020 року видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Дана обставина стверджується копією судового наказу. 09.03.2021 року рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області шлюб між сторонами розірвано. Дана обставина стверджується копією рішення суду. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 18 травня 2016 року серії [NUMBER] , який є неповнолітнім. З довідки Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 02.10.2022 року № 34 вбачається, що з [PERSON] , [INFO] , постійно проживає його син [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на його вихованні та утриманні за адресою: [ADDRESS] . В порядку ст.ст. 160,161 СК України, [PERSON] , звернувся до суду із позовною вимогою про визначення місця проживання дитини. Відповідно до\~ч.1,\~ч.2\~ст.160\~СК України,\~місце проживання\~дитини,\~яка недосягла\~десяти років,\~визначається за\~спільною згодою\~батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. (ч.2 ст.161 СК України). Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, адже усунення одного з них від виховання дитини порушує не тільки право цього батька (матері), а й, як правило, права самої дитини. Так, згідно висновку органу опіки та піклування Дубриницької сільської ради, щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що до служби у справах дітей Дубрнницької сільської ради надійшла копія ухвали Великоберезнянського районного суду про відкриття провадження №2/298/347/22 у цивільній справі №298/1389/22 за позовною заявою поданою [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] до [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] про визначення місця проживання дитини [PERSON] [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою місця проживання батька - [ADDRESS] . Із матеріалів справи встановлено, що 12.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. У даному шлюбі [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження [NUMBER] від 18.05.2016 р. який проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . 09.03.2021 року Великоберезнянським районним судом Закарпатської області винесено рішення, яким розірвано шлюб, зареєстрований 12.03.2016 р. Смереківською сільською радою Великоберезнянського району Закарпатської області (актовий запис №01). Начальником служби у справах дітей спільно з членами комісії з питань захисту прав дитини Дубриницької сільської ради, з метою вивчення даного питання 17.10.2022 року проведено обстеження умов проживання та виховання дитини за місцем її проживання. В ході проведення обстеження встановлено, що дитина [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] у будинку бабусі і дідуся за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] забезпечує належне утримання і виховання сина [PERSON] [INFO] . В ході обстеження також встановлено бажання дитини проживати разом з батьком. Умови проживання хороші, дитина забезпечена всім необхідним для її повноцінного розвитку та виховання. Також, із слів старости села Чорноголова встановлено, що за період проживання на території сільської ради громадянин [PERSON] показав себе з позитивної сторони, скарг на його поведінку не поступало. По характеру спокійний, врівноважений, до адміністративної відповідальності не притягався. Із вищезазначених матеріалів видно, що дитина має всі необхідні умови для належного виховання та проживання разом з батьком. Мати дитини [PERSON] не заперечує проти того, щоб дитина проживала разом з батьком, мотивуючи тим, що у неї немає власного будинку і відповідних умов для проживання дитини разом з нею. На підставі\~вищевикладеного,\~орган опіки\~та піклування Дубриницької\~сільської радивважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . При вирішенні судом питання про визначення місця проживання дітей, суд звертає увагу на те, чи мають батьки реальну можливість займатися дітьми, створити їм необхідні умови для виховання й розвитку; рід діяльності кожного з батьків, режим їхньої роботи, наявність у родині матері (батька) осіб, здатних надати допомогу в догляді за дітьми (бабусь, дідусів, інших родичів), матеріальне становище батьків і т.п. Статтею 9 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, держава має забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішення, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо визначення місця проживання дитини. \~ \~ \~ \~Враховуючи вище наведене, поданої суду заяви сторін, суд визнає що сторони дійшли спільної згоди щодо місця проживання дитини, а тому позов про визначення місця проживання дитини з батьком підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179\~СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст.\~273\~СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. За результатом системного аналізу вказаних приписів законодавства вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, а дитина разом з цим не проживає разом з нею та не перебуває на її утриманні. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів матері дитини. При цьому обов`язок батька платника аліментів, утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів.\~ Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.\~273\~СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями\~ст.\~273\~СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, а також його анулювання. У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору в частині припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Судом встановлено,\~що дитина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~не проживає\~з матір`ю\~ [PERSON] ,\~на користь\~якої були\~стягнуті аліменти\~з позивача\~батька дитини\~як зазначив\~позивач,\~а проживає\~зі своїм\~батьком [PERSON] \~за адресою\~ [ADDRESS] . Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено судом [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком-позивачем по справі та повністю знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] . Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то стягнення аліментів має бути припинено з дати подання позову до суду, тобто з 06.10.2022 року. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України суд присуджує стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, з відповідача.

Outcome: approved