Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

27 листопада 2017 року, 11 грудня 2017 року, та уточнено 23 квітня 2020 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» (далі ТОВ «Житлосервіс-КР») звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Позовна заява\~мотивована тим,\~що з\~01.12.2014\~по теперішній\~час,ТОВ «Житлосервіс-КР» здійснює надання послуг з управління та утримання багатоквартирних будинків у Саксаганському районі м. Кривого Рогу, на підставі договору укладеного з Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків у Саксаганському районі, в тому ж числі по [ADDRESS] . Формування тарифів на послуги з утримання будинків споруд та прибудинкових територій здійснюється по кожному будинку окремо відповідно до Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Щомісячні нарахування за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території здійснюються у відповідності до рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 14.12.2011 № 416, що діяли до 30.04.2017, та Рішення № 178 від 12.04.2017, яким затверджено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за 01.05.2017. Відповідач є власником нежитлового приміщення [ADDRESS] . За надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідач не сплачує вчасно та в повному обсязі, в результаті чого станом 22.08.2017 заборгованість за період з 01.12.2014 по 01.08.2017 складала 8606,91 грн. Позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача вищевказаної заборгованості, однак ухвалою суду від 05.10.2017 було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу. Після цього, позивач звернувся до суду з позовною заявою за результатом розгляду якої заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.09.2018 було стягнено заборгованість за період з 01.12.2014 по 30.11.2017 в розмірі 9232,74 грн, однак ухвалою суду від 29.11.2019 заочне рішення було скасовано, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Відповідач продовжує ухиляться від сплати заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та за період з 01.12.2014 по 01.04.2020 заборгованість складає 13708,38 грн. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача суму інфляційних втрат в розмірі 3379,90 грн, та три відсотки річних від простроченої суми 1167,49 грн. Строк позовної давності пропущено не було, оскільки він перерваний зверненням з заявою про видачу судового наказу. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач, представник відповідача [PERSON] , у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Разом з тим, відповідачем надано до суду письмові пояснення зі змісту яких встановлено, що позивачем починаючи з 01.12.2014 послуги не надавалися, оскільки будь-які послуги повинні надаватися відповідно до договору якого вона не укладала з ТОВ «Житлосервіс-КР», а проект договору № Ш-170717/1 від 17.07.2017 у запропонованому позивачем варіанті як на її думку порушував вимоги законодавства, не відповідав типовому договору, та підписаний нею не був. Також, позивачем пропущено строк позовної давності, а тому просила суду відмовити в позові. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору про надання послуг з управління будинком, спорудами або групою будинків і споруд у Саксаганському районі (об`єкт № 2), укладеного з Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради ТОВ «Житлосервіс-КР» надає послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків у Саксаганському районі (а.с.4-8, т.1). [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення від 10.12.2001, на праві приватної власності належить нежитлове приміщення [ADDRESS] (а.с.9, т.1). Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.10.2017, у прийнятті заяви ТОВ «Житлосервіс-КР» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги відмовлено у зв`язку з неможливістю встановити зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (передування) фізичної особи боржника (а.с.10, т.1). Відповідач не визнає факту отримання послуг позивача з утримання будинку та прибудинкової території посилаючись на відсутність укладеного договору між ними. Згідно\~ст. 162 Житлового кодексу України, плата за користування житловим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строк внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату ї плату за комунальні послуги. Статтею 13\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» визначено, що\~залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до наданого розрахунку суми заборгованості за адресою: [ADDRESS] , в період з 01.12.2014 по 01.04.2020 відповідачем не здійснювалася в повному обсязі оплата за отримані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що призвело до утворення заборгованості в сумі 13708,38 грн (а.с. 125, т. 1). Пунктом 1 частини 1\~статті 20 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» \~передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а пунктом 5 частини 3 тієї ж статі Закону передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. [PERSON] не укладала договору з ТОВ «Житлосервіс-КР» про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, тобто між сторонами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі наявності фінансового особового рахунку. Постановою Верховний Суд України від 30.10.2013 № 6-59цс13, у спорі про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території по справі визначено, що не укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі не звільняє боржників від обов`язку оплачувати надані послуги». Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, суд вважає заперечення відповідача в частині не укладення договору з ТОВ «Житлосервіс-КР» не звільняє її від обов`язку оплати наданих житлово-комунальних послуг. Відповідачем заявлено клопотання про застосування судом строку позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України), тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16(пункт 138)). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). Згідно відомостей\~розрахунку суми\~заборгованості по\~нежитловому приміщенню\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~заборгованість за\~житлово-комунальні\~послуги сплачувалась\~в грудні\~2014\~року в\~розмірі 274,96\~грн,\~в лютому\~2015\~року в\~розмірі 215,90\~грн,\~у вересні\~2015\~року в\~розмірі 345,49\~грн,\~у листопаді\~2016\~року у\~розмірі 266,43\~грн,\~та у\~грудні 2019\~року в\~розмірі 857,88\~грн (а.с. 125, т. 1). Таким чином, відповідачем перервано перебіг позовної давності, визнано борг перед позивачем, а отже відсутні підстави для застосування судом строку позовної давності. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язана проводити оплату наданих послуг, однак не виконувала належним чином зобов`язання, тому заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій підлягає стягненню у примусовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 625\~ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідача на його користь інфляційні втрати в розмірі 3379,90 грн та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1167,49 грн. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509\~ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Передбачена п. 10 ч. 3 ст. 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2 ст. 625\~ЦК України. Вказана позиція узгоджена з\~постановою Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі №6-68цс12, та від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Враховуючи те, що неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, узгоджується з положеннями ч. 2\~ст.\~625\~ЦК України та також підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1600 грн, та вказаний розмір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved