Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 22.10.2020 року АТ «Ідея Банк», в особі свого представника - адвоката Жовтонецького Вікторв Миколайовича, звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №Z06.00117.003416375 від 30.11.2017 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30.11.2017 року між сторонами укладено кредитний договір №Z06.00117.003416375. Згідно Кредитного договору, відповідач отримав кредит в розмірі 78000 грн., зі сплатою 21,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у томі числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Вказує, що позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами, однак відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором. Останній платіж боржником здійснено 10.08.2020 року. Отже, сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 30.09.2020 року становить 95835 грн. 01 коп. Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, в тому числі кредит, відсотки за користування кредитом та інші обов`язкові платежі, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26.10.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25.11.2020 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним та повернення безпідставно отриманих коштів до АТ «Ідея Банк». У прохальній частині зустрічної позовної заяви, просить суд визнати недійсним пункти 1.1., 1.11., 6.1. Кредитного договору №Z06.00117.003416375 від 30.11.2017 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за Кредитним договором №Z06.00117.003416375 від 30.11.2017 року, з часу його укладення, зарахувавши сплачені кошти в розмірі 59963 грн. 21 коп., що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Кредитному договору №Z06.00117.003416375 від 30.11.2017 року, а надлишок сплачених коштів повернути [PERSON] , а також стягнути з АТ «Ідея Банк» на користь [PERSON] безпідставно отримані кошти по Кредитному договору №Z06.00117.003416375 від 30.11.2017 року в розмірі 5120 грн. 37 коп. Стягнути з АТ «Ідея Банк» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Мотивуючи зустрічну позовну заяву, [PERSON] зазначає, що не погоджується з позовом АТ «Ідея Банк» про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №Z06.00117.003416375 від 30.11.2017 року у розмірі 95835 грн. 01 коп. [PERSON] вважає, що встановлена банком у п. п. 1.1., 1.11., 6.1. Кредитного договору на постійній основі плата за обслуговування кредиту є несправедливою умовою та суперечить самому ж Кредитному договору, зокрема його п.п. 3.2.1., 3.2.4, які передбачають право позичальника вимагати у банку кожного місяця безоплатне надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватись позичальнику, згідно із законом. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит, кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Отже, надання інформації встановленої у п. 1.11. Кредитного договору, відповідно до норм чинного законодавства, повинно здійснюватися на безоплатній основі. З урахуванням наведеного, [PERSON] зазначає, що за період з 30.11.2017 року по 30.09.2020 року нею було здійснено 40 платежів по кредиту на загальну суму 117978 грн. 29 коп., з яких: 59963 грн. 21 коп. банк зарахував в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту; 38903 грн. 45 коп. у рахунок погашення процентів по кредиту; 19111 грн. 63 коп. в рахунок погашення основного боргу. Таким чином на переконання останньої, з врахуванням зарахованих банком сум на погашення кредиту в розмірі 19111 грн. 63 коп. та перерозподілу суми сплаченої плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 59963 грн. 21 коп. у рахунок погашення кредиту станом на день подання зустрічного позову переплата по основному боргу становить 1074 грн. 84 коп. Тому, враховуючи суму отриманого кредиту у розмірі 78000 грн., навпаки банк зобов`язаний повернути їй такі кошти. Також, [PERSON] , вважає, що вимога АТ «Ідея Банк» про стягнення з неї пені за несвоєчасне погашення платежів, що нарахована по 29.02.2020 року у розмірі 4386 грн. 46 коп. є безпідставною, оскільки при здійснені перерахунку заборгованості, зобов`язання по Кредитному договору є припиненим у зв`язку з його достроковим виконанням, а відповідно до 29.09.2020 року у неї не існувала взагалі будь-якої простроченої заборгованості. Суму процентів за користування кредитом, що встановлена банком [PERSON] вважає неправильно нарахованою та більшою на 8903 грн. 35 коп. Також зазначає, що отримала по Кредитному договору суму коштів у розмірі 71232 грн. 88 коп., оскільки 6767 грн. 12 коп. було зараховано як оплату страхового платежу до Договору страхування життя №Z06.00117.003416375 від 30.11.2017 року, що згідно Закону України «Про споживче кредитування» відноситься до супутньої послуги. Отже, сума процентів по Кредитному договору повинна розраховуватися виходячи з розміру виданих коштів, а саме суми 71232 грн. 88 коп. З огляду на наведене, [PERSON] стверджує, що враховуючи переплачені нею кошти по основному боргу у сумі 1074 грн. 84 коп. та переплачені кошти за процентами в розмірі 4045 грн. 53 коп., заборгованість АТ «Ідея Банк» перед нею становить 5120 грн. 37 коп. 01.02.2021 року до суду надійшов відзив АТ «Ідея Банк» на зустрічну позовну заяву. У відзиві позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) зазначає, що банк перед укладенням Кредитного договору повідомив позичальнику в належній формі, у повному обсязі умови такого договору, позичальник з такими умовами була ознайомлена та погодилася, про що свідчить її підпис та подальше виконання його умов. [PERSON] не заперечує, що нею спірний кредитний договір було підписано, а та обставина, що вона не вивчила надані банком документи та умови підписаного нею договору, не звільняє її від відповідальності за укладеним правочином та не може бути підставою для визнання такого правочину недійсним. АТ «Ідея Банк» вважає некоректним здійснений [PERSON] розрахунок вартості користування кредитом і схему погашення кредиту по-перше, оскільки за основу взято неправильну суму виданого кредиту, по-друге, невідомо за якою формулою здійснено такий розрахунок. Відтак, позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) просить задовольнити позовні вимоги первісного позову та відмовити у задоволенні зустрічного. 22.02.2021 року АТ «Ідея Банк» подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої банк просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 114952 грн. 07 коп. У судовому засіданні 26.02.2021 року, зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, з огляду на те, що обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, оскільки задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. У зв`язку з попереднім рішенням про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та прийняття зустрічного позову до спільного розгляду, судом ухвалено рішення про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 02.03.2021 року від представника [PERSON] - Буковинського Тараса Йосиповича надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, у якій останній, пославшись на доводи зустрічної позовної заяви, просив відмовити у задоволенні первісного позову. Зустрічну позовну заяву [PERSON] просить задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 12.04.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк», в особі Жовтенецького Віктора Миколайовича до [PERSON] про стягнення боргу та зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним та повернення отриманих коштів та призначено справу до розгляду по суті Ухвалою суду від 24.11.2021 року, зупинено провадження у цивільній справі за первісним позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» в особі представника Жовтанецького Віктора Миколайовича до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором та зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним та повернення коштів до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №496/3134/19. 16.08.2022 року адвокатом Буковинським Тарасом Йосиповичем, який діє в інтересах [PERSON] , подано заяву про відмову від зустрічних позовних вимог у частині визнання недійсними пунктів 1.1., 1.11., 6.1. Кредитного договору №Z06.00117.003416375 від 30.11.2017 року про встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості. 05.09.2022 року поновлено провадження у цивільній справі за первісним позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» в особі представника Жовтанецького Віктора Миколайовича до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором та зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним та повернення коштів. У судовому засіданні 02.11.2022 року, представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) просив відмовити у задоволення зустрічного позову у повному обсязі, вимоги первісної позовної заяви підтримав. Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) просив відмовити у задоволенні первісного позову у повному обсязі. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримав, з врахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог від 14.08.2022. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, в тому числі з точки зору відповідності вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що 30.11.2017 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z06.00117.003416375 від 30.11.2017 року. Згідно даного Кредитного договору, відповідач отримала кредит в розмірі 78000 грн., зі сплатою 21,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідно до виписки по особовому рахунку № [NUMBER] та довідки-розрахунку заборгованості станом на 30.09.2020 рік, наданих позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним), сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Z06.00117.003416375 від 30.11.2017 року складає 95835 грн. 01 коп. і включає в себе: основний борг-57617 грн. 49 коп.; прострочений борг-1270 грн. 88 коп.; прострочені проценти 5172 грн. 26 коп.; строкові проценти-989 грн. 92 коп.; нараховану плату за обслуговування кредиту-23823 грн. 12 коп.; пеню за несвоєчасне погашення платежів, нараховану по 29.02.2020 р включно-4386 грн. 46. коп., інші штрафні санкції, нараховані по 29.02.2020 р. включно-500 грн. Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 17.08.2020 року на адресу відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги, позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також, відповідачу за первісним позовом (позивачу за зустрічним) було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в 30-денний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір. Згідно з положеннями ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Кредитним договором між банком та позичальником чітко визначені умови відповідальності за повне або часткове невиконання сторонами умов договору. Згідно п. 1.11 кредитного договору № Z06.00117.003416375 від 30.11.2017 року, укладеного між [PERSON] та АТ «Ідея Банк», за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахункам позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банком позичальнику із використанням різних каналів зв`язку тощо, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно у терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Таким чином, згідно п. 6.1. кредитного договору, таблиці щомісячних внесків графіку щомісячних платежів банк встановив на постійній основі плату за обслуговування кредитної заборгованості, яка складає 130223грн. 80 коп., і яку, згідно п.п.2.1., 6.1. кредитного договору [PERSON] повинна сплачувати на транзитний рахунок № [NUMBER] відкритий у банку в період з 02.01.2018 року по 30.11.2022 року шістдесятьма щомісячними внесками включно до 02 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних внесків. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. За приписами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, за користування кредитом банк може вимагати від позичальника на постійній основі лише проценти, що також випливає із ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, п. п. 1.1., 1.11., 6.1. кредитного договору, що передбачають сплату позичальником на постійній основі плати за обслуговування кредиту є недійсними, а кредитний договір № Z06.00117.003416375 від 30.11.2017 року, укладений між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» у цій части є нікчемним, що встановлено законом. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у своїй постанові від 13.07.2022 року Велика Палата Верховного Суду у цивільній справі №496/3134/19 відступила від висновків, що викладені у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 583/3343/19 і постанові Верховного Суду від 15.03.2021 року у справі № 361/392/20 та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 р.), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч.1,2 ст. 11 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, банк не може вимагати від [PERSON] заборгованість в частині плати за обслуговування кредиту, оскільки договір № Z06.00117.003416375 між сторонами було укладено після набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування», а саме 30.11.2017 рок. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. Як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] за період з 30.11.2017 року по 30.09.2020 року було здійснено 40 платежів по кредиту на загальну суму 117978 грн. 29 коп., з яких: 59963 грн. 21 коп. банк зарахував в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту; 38903 грн. 45 коп. - у рахунок погашення процентів по кредиту; 19111 грн. 63 коп. - в рахунок погашення основного боргу. Відтак, оскільки банком отримано кошти у розмірі 59963 грн. 21 коп. на виконання умови договору про споживчий кредит, щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яка є нікчемною відповідно до закону, то така сума підлягає зарахуванню в рахунок погашення основного боргу і вимога щодо окремої плати нарахованої позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним) за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 25898 грн. 00 коп., з яких нарахована плата за обслуговування кредиту в розмірі 2074 грн. 88 коп. та прострочена плата в розмірі 28823 грн. 12 коп., а після збільшення позовних вимог у сумі 33924 грн. 52 коп. є безпідставною та задоволенню не підлягає. З врахуванням зарахованих позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним) сум на погашення кредиту в розмірі 19111 грн. 63 коп. та перерозподілу сплаченої відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним) плати за обслуговування кредиту в розмірі 59963 грн. 21 коп. в рахунок погашення основного боргу, станом на день звернення до суду із зустрічною позовною заявою, переплата [PERSON] по основному боргу становить 1074 грн. 84 коп. (59963,21+19111,63=79074,84-78000=1074,84). Вимога банку про стягнення з [PERSON] пені за несвоєчасне погашення платежів, що нарахована по 29.02.2020 року у розмірі 4386 грн. 46 коп. є безпідставною, оскільки при здійсненні перерахунку заборгованості зобов`язання по кредитному договору є припиненими, у зв`язку з його достроковим виконанням, отже до 29.09.2020 року у відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) не існувало заборгованості. Окрім того, з виписки АТ «Ідея Банк» з 30.11.2017 року по 30.09.2020 року, меморіального ордеру №888605 від 30.11.2017 року і меморіального ордеру №888601 від 30.11.2017 року, [PERSON] було видано кредит у розмірі 71232 грн. 88 коп., а різницю із сумою наведеною вище у кредитному договорі, як розмір кредиту у цілому, в розмірі 6767 грн. 12 коп. було зараховано як оплату страхового платежу по договору страхування життя № Z06.00117.003416375 від 30.11.2017 року. Суд погоджується з доводами наведеними відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним) у зустрічній позовній заяві щодо того, що АТ «Ідея Банк» не мав права нараховувати на суму страхового платежу будь-які проценти по кредитному договору, оскільки договір страхування являється супутньою послугою і дані кошти не були отримані [PERSON] та остання даними коштами фактично не користувалася, зокрема такі не були використані на предмет договору - кошти на поточні потреби. Дане твердження прямо випливає із Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 20 Закону, договір страхування життя відноситься до супутніх послуг, за яку банк може отримати лише одноразову плату або споживач її сплачує за власний рахунок. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом не включаються платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаннй здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту. У свою чергу, за ч. 5, 6 ст. 12 Закону України « Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відтак, споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Таким чином, оскільки відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним) фактично отримано по кредитному договору на поточні потреби суму коштів у розмірі 71232 грн. 88 коп., то відповідно сума процентів по кредитному договору повинна розраховуватися виходячи з розміру фактично виданих (наданих у користування для поточних потреб) коштів. Як вбачається з вимоги АТ «Ідея Банк» про усунення порушення кредитних зобов`язань від 10.08.2020 року за вих.№12.4.2/Z06.00117.003416375, банк змінив строк виконання основного зобов`язань та припинив кредитування і вимагав терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання та по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Дана вимога була направлена банком 17 серпня 2020 року, що підтверджується поданими АТ «Ідея Банк» доказами. У свою чергу, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, право АТ «Ідея Банк» нараховувати проценти по кредитному договору припинилось з 17 серпня 2020 року, тобто з дня направлення банком на адресу [PERSON] вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 10.08.2020 року за вих.№12.4.2/Z06.00117.003416375, тобто нарахування позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним) процентів по кредитному договору по 30.09.2020 року є незаконним та така вимога задоволенню не підлягає. З урахування вищенаведеного, розрахунок виплат (нарахування) процентів за кредитом за неповних 33 місяці користування кредитом в період з 30.11.2017 року по 16.08.2020 року становить 34857 грн. 92 коп., відповідно до розрахунку наданого відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним) (том 1, а.с.80). Суд виходить з того, що у процесі розгляду справи даний розрахунок не було спростовано позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним), відтак, такий приймається судом як належний та допустимий доказ у справі. В свою чергу, розрахунок наданий банком не враховує наведених вище обставин щодо пред`явлення [PERSON] безпідставних вимог, а тому такий відхиляється судом. Отже, враховуючи переплачені відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним) кошти по основному боргу в розмірі 1074 грн. 84 коп. та переплачені кошти за процентами в розмірі 4045 грн. 53 коп. (38903 грн. 45 коп.-34857 грн. 92 коп.=4045 грн. 53 коп.), заборгованість АТ «Ідея Банк» перед [PERSON] становить 5120 грн. 37 коп. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно п.5.2. наведеного вище кредитного договору, договір діє протягом строку кредитування, але в будь- якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Відповідно до п. 3.2.2. кредитного договору, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) має право достроково повернути всю суму кредиту. Отже зобов`язання по кредитному договору є припиненим, у зв`язку з достроковим виконанням зобов`язання по кредиту. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд прийшов до висновку, що у задоволенні первісного позову Акціонерного товариства «Ідея Банк» в особі представника Жовтонецького Віктора Миколайовича до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором слід відмовити. Натомість, зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про повернення коштів слід задовольнити у повному обсязі. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільнений від сплати судового збору. Отже, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, розмір судового збору у справі становить 840 грн. 80 коп. (станом на 25.11.2020 року - дату подання зустрічної позовної заяви). Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Згідно ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ч.1 ст.26, вказаного Закону, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Наведене також відповідає правовому висновку зробленому Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Наведене також відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у Постанові від 12.06.2018 року по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), прийшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес). Також, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Судом встановлено, що між адвокатом Буковинським Тарасом Йосиповичем та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги від 30.08.2021. Згідно п.4.2 вказаного договору, на момент його укладання гонорар за надання правової допомоги та представництво інтересів у даній справі є фіксованим і становить 7000 грн, що сплачується клієнтом на протязі 3 календарних днів після прийняття рішення у справі судом першої інстенції. При цьому, згідно п 4.4 даного договору, розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивног результату, якого бажає клієнт. Таким чином, витрати позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним) на професійну правничу допомогу по справі №461/9719/21, з врахуванням відповідного договору наданого суду, становлять 7000 грн. Згідно наведеного вище договору сторони погодили його істотні умови та зауважень, доповнень та претензій до якості, обсягу, строків та порядку надання адвокатської допомоги не мають. Суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному розмірі. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог зустрічної позовної заяви, мають місце законні підстави для стягнення з АТ «Ідея Банк» на користь [PERSON] компенсації їй відповідних судових витрат у справі, які становлять 7000 грн.

Outcome: approved