Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сторожинецького районного суду із заявою про винесення додаткового рішення по справі за його позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що рішенням Сторожинецького районного суду від 08 серпня 2022 року по справі за №723/2205/22 позовні вимоги позивача було задоволено та шлюб між сторонами розірвано. Однак у рішенні суду жодним чином не відображено порушене позивачем питання щодо залишення проживання дітей біля батька. Позивач вказує, що суд може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, але рішення не ухвалено. Посилаючись на обставини викладені вище позивач просив суд постановити додаткове рішення, зазначивши при цьому залишити проживати доньок [PERSON] 2012 р.н. та [PERSON] 2020 р.н. біля батька [PERSON] . В судове засідання, згідно частини 4 статті 270 ЦПК України, сторони не викликались. Судом встановлено, що [PERSON] подав до суду позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивача стосувалися не тільки розірвання шлюбу але і залишення проживання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , біля батька, що в цілому було обгрунтовано позивачем в позовній заяві, зазначивши що у подружжя відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей, які зі згоди матері проживають біля батька. Така згода обгрунтована позивачем тим, що мати не ініціює спір про місце проживання дітей біля неї, а відповідно погоджується на проживання дітей біля батька. Рішенням Сторожинецького районного суду від 08 серпня 2022 року шлюб між сторонами розірвано, однак питання щодо визначення місця проживання дітей біля батька не вирішено. Згідно ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Таким чином, суд додатково вирішує це питання виходячи з такого. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 21 березня 2018 року відділом державної рестрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] (а.с.11). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19 листопада 2020 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] (а.с.10). Актом обстеження матеріально-побутових умов від 29 червня 2022 року №103 за участю інспектора з питань соцзахисту [PERSON] та діловода [PERSON], який затверджено В.о.старости Старожадівського старостинського округу [PERSON], встановлено, що діти проживають з батьком, а зі слів батька [PERSON] його дружина [PERSON] [INFO] проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до ст.160 Сімейного кодексуУкраїни місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з ч. 1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 і ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу та закладу охорони здоров`я в якому вона проживає. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] , враховуючи вказані норми Закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей з батьком не підлягають задоволенню, зважаючи на відсутність спору між батьками дітей про місце їх проживання. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відсутність спору між батьками дітей, судом встановлено із позовної заяви позивача та визнання позову відповідачкою. Таким чином діти сторін проживають з батьком і спору про це не існує. Безспірність позовних вимог щодо визначення місця проживання дітей свідчить про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Outcome: dismissed