Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] , в якому позивач просить: - розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що 28 листопада 2012 року складено відповідний актовий запис №3160; - визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , аліменти в розмірі 30000 грн щомісячно до досягнення старшим сином повноліття; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 5000 грн щомісячно до досягнення дитиною - [PERSON] , 3-річного віку, тобто до [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 28 листопада 2012 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З лютого 2021 року сторони припинили шлюбні відносини та спільне проживання, оскільки [PERSON] переїхав проживати до [PERSON] . Проте їх діти залишитися проживати разом з нею у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Вона в цей час перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. А тому змушена була відновити трудову діяльність, оскільки залишилася без засобів існування. [PERSON] перші два-три місяці перераховував їй на утримання кошти в середньому 50000 грн в місяць, але в подальшому різко зменшив виплати до 7000 грн, а згодом взагалі припинив участь в утриманні синів, хоча має дохід більше 200000 грн щомісячно. Вказала, що відновлювати подружні стосунки вона не бажає, примирення між ними неможливе, тому просить розірвати шлюб, та стягувати з відповідача на її користь на утримання малолітніх дітей аліменти в розмірі 30000 грн щомісячно до досягнення старшим сином повноліття. Крім того, позивач вказала, що між нею та відповідачем існує спір про місце проживання дітей, оскільки [PERSON] не погоджується, щоб діти проживали з нею. А тому просить визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з нею, оскільки вона є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , тому її діти забезпечені житлом, Зазначила, що перебуваючи у декретній відпустці вона працює та має самостійний дохід. Також позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 5000 грн щомісячно до досягнення дитиною трьох років, посилаючись на те, що вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] , при цьому відповідач не надає жодних коштів ні на утримання синів, ні на її утримання. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 жовтня 2021 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року вказану справу було залишено без руху, а позивачу наданий строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 16 червня 2022 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому відповідач просив закрити провадження в частині вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини у розмірі 1000 грн, а також визначення місця проживання дітей з матір`ю [PERSON] 22 червня 2022 року позивач подала заяву про зміну предмету позову в частині стягнення аліментів на утриманні дітей, в якій просила: - збільшити розмір стягуваних з [PERSON] на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] з 4000 грн до 15000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; - збільшити розмір стягуваних з [PERSON] на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] з 4000 грн до 15000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 15000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 15000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року відмовлено в прийнятті заяви [PERSON] про зміну предмета позову та закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дітей. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без розгляду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2022 року підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] , про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання дружини закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили визначити місце проживання дітей разом з матір`ю [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача в сумі 5000 грн щомісячно до досягнення [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку, тобто до [INFO] . Також позивач зауважила, що в той час, коли вони з відповідачем припинили проживати разом, вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. А тому змушена була відновити трудову діяльність, оскільки залишилася без засобів існування. Проте в кінці березня 2022 року вона втратила роботу, продала машину, а тому на даний час живе лише за власні заощадження. Представник відповідача в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, не заперечував проти визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, однак просив частково задовольнити вимогу щодо стягнення аліментів на утримання позивача, а саме в сумі 1000 грн щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 28 листопада 2012 року сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 28 листопада 2012 року серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають двох малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 27 червня 2013 року) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 03 грудня 2019 року). З лютого 2021 року сторони припинили спільне проживання. Проте їх діти залишитися проживати разом з позивачем [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина відповідачем не заперечувалася. [PERSON] в цей час перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Як стверджує позивач, вона змушена була відновити трудову діяльність, оскільки залишилася без засобів існування. Проте в кінці березня 2022 року втратила роботу, продала машину, а тому на даний час живе лише за власні заощадження. Позивач [PERSON] є власником 1/2 частини указаної квартири, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №267395649 від 25 липня 2021 року. Відповідно до акту обстеження умов приживання від 31 серпня 2021 року, складеного головним спеціалістом з питань захисту прав дітей служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації Фіщук М.О., в результаті проведення умов проживання за адресою [ADDRESS] , встановлено, що житло складається з трьох кімнат, квартира мебльована за призначенням, зроблений ремонт, для дітей відведено окрему дитячу кімнату, де розташоване двохповерхове ліжко, великий письмовий стіл, шафа, тумби, комп`ютер, тобто створені належні умови для проживання дітей. Розпорядженням №576 від 09 вересня 2021 року Солом`янської РДА визначено місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . 04 жовтня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом до [PERSON] , в якому позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що 28 листопада 2012 року складено відповідний актовий запис №3160; визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , аліменти в розмірі 30000 грн щомісячно до досягнення старшим сином повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 5000 грн щомісячно до досягнення дитиною - [PERSON] , 3-річного віку, тобто до [INFO] . Під час розгляду справи судом було встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року у справі №760/19883/21 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 4000 грн на кожну дитину починаючи з 26 липня 2021 року і до досягнення повноліття. Крім цього рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 червня 2022 року від 15 червня 2022 року у справі №760/25822/21 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Тому, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року у справі №760/26698/21 провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дітей було закрито. А ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року у справі №760/26698/21 позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без розгляду. Так, звернувшись до суду із вимогою про визначення місця проживання дітей з матір`ю, позивач вказала, що між нею та відповідачем існує спір про місце проживання дітей, оскільки [PERSON] не погоджується, щоб діти проживали з нею. Разом з тим відповідач визнав указану позовну вимогу, про що вказав представник відповідача у відзиві, а також безпосередньо у судовому засіданні, зазначивши, що визначення місця проживання дітей з матір`ю відповідатиме інтересам дітей. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як убачається зі статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Оскільки в підготовчому судовому засіданні судом було встановлено про визнання відповідачем позовної вимоги про визначення місця проживання дітей з матір`ю, суд визнав недоцільним складення письмового висновку органом опіки і піклування щодо розв`язання указаного спору. Враховуючи викладене, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . Визначення місця проживання малолітніх синів саме з матір`ю, враховуючи вік дітей, буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересам дітей та позитивно сприятиме їх психологічному та фізичному розвитку. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання [PERSON] на підставі ст.84 СК України, суд зазначає таке. Позивач просить стягувати з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 5000 грн щомісячно до досягнення дитиною трьох років, мотивуючи це тим, що вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] , посилаючись на те, що відповідач не надає жодних коштів ні на утримання синів, ні на її утримання. Відповідач в цій частині позовні вимоги визнав частково та вказав, що не заперечує проти сплати аліментів на утримання [PERSON] в сумі 1000 грн, вважає, що така сума буде розумною і справедливою, зважаючи на визначений судом розмір аліментів на утримання дітей, а також не буде надмірно обтяжливою для нього. Згідно ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об`єктом індексації грошових доходів населення є, в тому числі, і розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом із податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця [PERSON] за півріччя 2022 року загальна сума доходу за звітний період становить 172496,80 грн. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, з урахуванням принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дружини та можливостей відповідача, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 3000 грн щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 04 жовтня 2021 року і до досягнення малолітнім сином - [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку, тобто до [INFO] . Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги про визначення місця проживання дітей задоволено, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору за вказану позовну вимогу у розмірі 908 грн. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі в справах про стягнення аліментів, звільнені від сплати судового збору. Виходячи з цього, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 908 грн судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial