Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимром Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за №50118, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмрі 41330,51 грн. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що він у лютому 2022 року з Єдиного реєстру боржників та через додатко «Дія» дізнався про наявність виконавчого провадження №68288111 з примусового виконання виконавчого напису нотарвуса №50118, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 24.12.2021 року щодо стягнення коштів. Направивши запит до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпровської області Сидорук Л.В. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О., щодо стягнення коштів, отримав документи, з яких вбачається наступне: 24.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №50118, за яким з [PERSON] , [INFO] , запропоновано звернути стягнення за Кредитним договором №2001022377601 від 21.04.2018 року, укладеним із ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Зі змісту спірного виконавчого напису позивач встановив, що він виданий нотаріусом у порядку ст.\~87 Закону України\~«Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному\~порядку\~на\~підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою КМУ\~№ 1172 від 29.06.1999, у зв`язку з невиконанням ним зобов`язань за кредитним договором №2001022377601 від 21.04.2018 року.\~Стягнення заборгованості проводилося за період з 21.11.2020 року по 21.11.2021 року. Загальна сума заборгованості становить 41050,51 грн., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 23937,60 грн. та простроченої заборгованості за процентами 17112,91 грн. Крім того, стягнено витрати на вчинення виконавчого напису в розмірі 250,00 грн. Даний виконавчий напис позивач вважає незаконним та таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своєї правової позиції [PERSON] , посилаючись на\~статтю 88 Закону України «Про нотаріат», пункти 1, 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, а також підпункти 2.1 та 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II вказаного Порядку, зазначив, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Між тим, позивач вважає, що заборгованість, вказана в оскаржуваному виконавчому написі, не є безспірною, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом. Окремо позивач наголошує на тому, що на сьогоднішній день редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте на електронну пошту суду надійшло клопотання (зареєстроване за вх. №Еп-6815/22) представника відповідача Височина Є.М. про визнання позову, вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та стягнення з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь позивача 50 відсотків від суми судового збору. Третя особа Приватний виконавець Сидорук Л.В. надіслала на електронну пошту суду заяву\~(зареєстрована за вх. №Еп-7505/22) про розгляд справи без її участі. Третя особа\~приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. у судове засідання не з`явився. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність зазначених осіб. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.\~\~\~\~\~\~ Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідіним В.О. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований за № 50118, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 41300,51 грн. Разом з тим, суд приходить до висновку, що даний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства з огляду на наступне. Відповідно до\~ст.18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у\~Главі 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до\~ст.88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно із\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених\~постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зміни, внесені\~постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662\~до Переліку, визнано незаконними та нечинними. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року рішення суду залишено без змін. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає\~постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року\~в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених\~постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662\~до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відтак, суд звертає увагу на ту обставину, що відсутні докази нотаріального посвідчення правочину за яким позивачу надавались грошові кошти, що не відповідає положенням законодавства про вчинення виконавчого напису. Сам виконавчий напис має наслідком неможливість його фактичного виконання. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у Постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц. Таким чином, під час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. не було отримано весь необхідний пакет документів згідно з діючим законодавством. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). Стаття 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до абзацу 3 пункту 24\~постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1\~ст.82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4\~ст.206 ЦПК України). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. Вирішуючи питання\~розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1\~ст. 141 ЦПК України). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6\~ст. 141 ЦПК України). Частиною 1\~ст.142 ЦПК України\~передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відтак, враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнав до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 496,20 грн. П`ятдесят відсотків судових витрат, що становить 496,20 грн. залишити за позивачем, згідно поданої заяви. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved