Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

24.12.2021 року представник позивача Харківської міської ради звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] і просить суд стягнути з відповідача на користь Харківської міської ради заборгованість зі сплати орендної плати та за фактичне користування земельною ділянкою по [ADDRESS] загальною площею 0,0120 га (кадастровий номер 6310136300:07:023:0026) відповідно до договору оренди землі від 16.01.2017 року за №б/н за період з 01.01.2019 року по 31.10.2021 року у розмірі 15437,41 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між Харківською міською радою та [PERSON] укладено договір оренди землі від 16.01.2017 № б/н. Відповідно до п.8, 15 [PERSON] (орендар) надано земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0,0120 га (кадастровий номер 6310136300:07:023:0026). Відповідно до п. 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 182044 грн. (витяг №1042/16 (вих.№ 97-20.08-3-1419/32-16 від 09.09.2016 року)). Згідно п. 9 Договору розмір орендної плати за земельну ділянку згідно з розрахунком №901/16 від 09.09.2016 року становить 3% від нормативної грошової оцінки і складає: в рік 5461,32 грн., в місяць 455,11 грн. Орендарю надано земельну ділянку по [ADDRESS] загальною площею 0,012 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлового будинку, господарських будівель і споруд, строком до 01.09.2066 року. Враховуючи викладене, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням\~коефіцієнтів індексації\~складає: за 2017 рік 182044 грн. * 1,06 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки за 2016 рік) = 192967грн., за 2018 рік 192967 грн. * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки за 2019 рік) = 192967 грн., за 2019 рік - 192967грн. * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки за 2019 рік) = 192967 грн., за 2020 рік 192967грн. * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки за 2019 рік) = 192967грн. Відповідно до п.9 договору орендар повинен був сплатити 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає: 192967 грн. *3%=5789,01 грн. (розмір орендної плати за 1 рік);5789,01:12 місяців=482,42грн. (розмір орендної плати за 1 місяць). Отже орендар за період з 01.01.2019 по 31.10.2021 року повинен був сплатити 15437,41 грн. Відповідно до листа ГУ ДФС у Харківській області від 29.11.2021 року №53716/6/20-40-24-14-26 гр. [PERSON] грошові зобов`язання у вигляді орендної плати з фізичних осіб за період 2018-2021 року не сплачує. Отже, спірна земельна ділянка протягом тривалого строку використовується відповідачем без належної сплати орендної плати в повному обсязі, а тому Харківська міська рада змушена звернутися до суду за захистом своїх прав шляхом стягнення частки заборгованості з орендної плати. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.01.2022 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.09.2022 року закрито підготовче судове провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що між Харківською міською радою та [PERSON] укладено договір оренди землі від 16.01.2017 № б/н, відповідно до якого [PERSON] надано земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0,0120 га (кадастровий номер 6310136300:07:023:0026 ). Відповідно до п. 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 182044 грн. Згідно з п. 9 договору розмір орендної плати за земельну ділянку згідно з розрахунком № 901/16 від 09.09.2016 року становить 3 % від нормативної грошової оцінки і складає: в рік: 5461,32 грн.; в місяць: 455,11грн. Відповідно до п. 10 спірного договору оренди землі Орендар самостійно здійснює обчислення орендної плати за землю з урахування індексації нормативної грошової оцінки, визначеної законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами. Відповідно до п. 15 договору земельна ділянка передається в оренду для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно з листом ГУ ДФС у Харківській області (вх.№ 53716/6/20-40-24-14-26 від 29.11.2021 року) за користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] грошові зобовязання у вигляді орендної плати з фізичних осіб за період з 2018-2021 роки не сплачує. Разом з тим, заборгованість відповідача зі сплати орендної плати та за фактичне користування земельною ділянкою по [ADDRESS] загально площею 0,0120 га відповідно до договору оренди землі від 16.01.2017 року за №б/н за період з 01.01.2019 року по 31.10.2021 року становить 15437,41 грн., що підтверджується відповідним розрахунком, який наведений позивачем у позові. Вказаний вище розрахунок відповідачем не спростовано жодними доказами. Згідно зі ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад. Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності. Згідно зі ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Пунктом 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», визначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. А відтак, саме територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради як розпорядник землі на території м. Харкова є належним позивачем у даній справі. На підставі ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Харківська міська рада, як орган місцевого самоврядування реалізує свої повноваження шляхом прийняття рішень. Також, виходячи із загальних вимог цивільного законодавства, рада може виступати як учасник цивільно-правових та господарських правовідносин при укладанні різного виду угод. Із зазначених норм законодавства України випливає, що питання оренди земельних ділянок вирішуються сільською, селищною, міською радою на пленарних засіданнях шляхом прийняття відповідних рішень. Статтею 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються Конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними, що кореспондується із вимогами ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Вирішення питань про передачу землі у користування є виключним правом ради - суб`єкта права власності на землю, і здійснюється з дотриманням загального порядку укладання господарських договорів, передбаченого ст. ст. 179-181 ГК України, з урахуванням положень ЗК України. Відповідно до ст. ст. 142-145 Конституції України фінансовою та матеріальною основою органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, є земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах повноважень шляхом прийняття рішень. Права органів самоврядування захищаються у судовому порядку. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За змістом ч. ч.1, 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Податковим кодексом України, який набув чинності 01.01.2011 року, зокрема, встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; (п. п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14), а орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14). Згідно зі ст. 525 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до абз. 1 п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з п. 287.3 ст.287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на\~поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні поточному році. Зазначене положення також закріплено в договорі оренди землі від 21.10 2016 року. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах позовних вимог, враховуючи ненадання відповідачем відзиву з відповідними запереченнями і доказами на їх підтвердження, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачем достатньо обґрунтована дослідженими доказами, в тому числі положеннями договору оренди та розрахунками, наявність заборгованості зі сплати орендної плати та за фактичне користування земельною ділянкою по [ADDRESS] загально площею 0,0120 га відповідно до договору оренди землі від 16.01.2017 року за №б/н за період з 01.01.2019 року по 31.10.2021 року у розмірі15437,41 грн., яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , отже позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2270,00 грн. (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved