Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~18.01.2022 до суду надійшла вищевказана позовна заява. Позиція позивача зводиться до того, що він, будучи найманим працівником відповідача припинив з останнім трудові відносини, однак, остаточного розрахунку в день звільнення з ним проведено не було, не виплатив вихідну допомогу в розмірі 20000 гривень. На день подання позову відповідач також не здійснив з позивачем остаточний розрахунок. Заборгованість перед позивачем із виплати заробітної плати в розмірі 873 грн. 53 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку станом на день подання позову в розмірі 142656 грн. 00 коп. становить суму, яку позивач просить стягути з відповідача на свою користь. Ухвалою суду від 20.01.2022 відкрито провадження в справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 22.02.2022 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву в якому останній заперечив наявність заборгованості із виплати заробітної плати та просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечив, вказуючи, що позивачу виплачено всю належну йому заробітну плату. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову враховуючи таке. Судом на підставі наданих відповідачем копій наказів про прийняття на роботу та про звільнення, встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді менеджера в період з 01.12.2014 по 02.11.2020 та звільнений за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КУпАП, що відповідач не заперечує Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач, вказуючи, що відповідач не виплатив заробітну плату в сумі 873 грн. 53 коп. послався на розрахунки, здійснені знайомим бухгалтером. Натомість, відповідачем надано бухгалтерські документи та платіжні доручення з яких вбачається, що на картковий рахунок позивача було перераховано заробітну плату за 02.11.2020 (нарахована заробітна плата становила 476 грн. 19 коп.). Цієї обставини позивачем не спростовано. Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Представник відповідача пояснив, що зазначення суми вихідної допомоги в наказі про звільнення є його власною ініціативою. Ця сума була в виплачена позивачу у випадку виконання ним ряду вимог щодо належної передачі справ. З урахуванням цих обставин суд приходить до висновку, що зазначення в наказі про звільнення виплати позивачу суми вихідної допомоги було здійснено за межами правового регулювання цього питання в КЗпП України, а тому вимоги позивача про виплату суми вихідної допомоги з посиланням на норми КЗпП України є необгрунтованими, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Враховуючи, що судом не встановлено, що відповідач мав перед позивачем заборгованість із виплати заробітної плати, доводи позивача про нездійснення з ним остаточного розрахунку в день звільнення (02.11.2020) не знайшли свого підтвердження, а тому, як наслідок вимоги позивача про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку також є необгрунтованими. З урахуванням вищевикладеного суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підвердження в процесі судового розгляду, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed