Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , який в подальшому уточнила про виділ в натурі майна, яке знаходиться у спільній частковій власності, обґрунтовуючи свої вимоги, тим що вона є власником 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зазначена частка будинку належить позивачу на підставі договору дарування, пос\-відченого Першою Синельниківською державною нотаріальною конторою за №47 від 18.01.1996 року, зареєстрованого 17.09.1996 року Синельниківським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі Д-1 стор.97 за реєстром № 1389/7. Власником іншої 3/5 частки вищевказаного житлового будинку є відповідач\- по справі [PERSON] . Як відомо позивачу, зазначена частка житлового будинку належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою синельниківською державною нотаріальною конторою. Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 621 кв.м., яка перебуває у користуванні сторонами по справі. Спірні частки вищезазначеного житлового будинку повністю ізольовані, одна від іншої, мають окремі виходи. У позивача [PERSON] виникла необхідність виділу в натурі своєї частки зазначеного житлового будинку для реалізації її права на розпорядження майном. [PERSON] просить виділити в натурі 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спору\-дами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а саме: А 1 -1 житловий будинок з прибудовами а5-1,а6-1: коридор II, площею 3,6кв.м, кухня 2-1, пл.12,5 кв.м., санвузол 2-2, пл.4,7 кв.м., кімната 2-3, пл.8,5кв.м., кімната 2-4, пл.6,9 кв.м., кімната 2-5,пл.9,5 кв.м., кімната 2-6,пл.12,3кв.м., що становить загальну площу 58,0 кв.м., житлову площу 37,2 кв.м; надвірні будівлі та споруди: -літню кухню В, гараж Г, сарай О, погріб № 4, літній душ Л, вбиральню Ж, огорожу № 1,2, припинивши право спільної часткової власності нерухомого майна. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, заяви про розгляд справи за її відсутності, відзиву на позов не надала, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. Судом встановлено, що згідно договору дарування Першою Синельниківською державною нотаріальною конторою за №47 від 18.01.1996 року, зареєстрованого 17.09.1996 року Синельниківським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі Д-1 стор.97 за реєстром № 1389/7, [PERSON] є власником 2/5 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов та споруд. Відповідно до копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентари\-зації» ДОР» від 15.07.2022 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] знаходяться такі споруди: житловий будинок А1-1, з прибудовами а2-1, а3-1, а4-1, а5-1 , а6-1, загальною площею 110,8 кв.м., житловою площею 67,9 кв.м., літня кухня Б, прибудова до літньої кухні б, літня кухня В, гараж Г, сарай О, сарай Е, погріб П, погріб №4, літній душ Л, вбиральня Д вбиральня Ж, огорожа № 1,2,3,5, водоколонка №6. Згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 15.07.2022 року та технічного паспорту на зазначений житловий будинок від 15.07.2022року вбачається, що створений об`єкт нерухомого майна є відокремленим. Згідно висновку № 276 КП «Новомосковське\~міжрайонне бюро\~технічної інвентари\-зації»\~ДОР» від\~15\~липня 2022\~року,\~вбачається,\~що об`єкт\~нерухомого майна\~може бути\~поділений на: А1-1 житловий будинок з прибудовами а5-1,а6-1: коридор II, площею 3,6 кв.м, кухня 2-1, пл..12,5 кв.м., санвузол 2-2,пл.4,7 кв.м., кімната 2-3,пл.8,5кв.м.,кімната 2-4,пл.6,9 кв.м., кімната 2-5,пл.9,5 кв.м., кімната 2-6,пл. 12,3кв.м., що становить загальну площу 58,0 кв.м., житлову площу 37,2 кв.м; надвірні будівлі та споруди: літня кухня В, гараж Г, сарай О, погріб № 4, літній душ Л, вбиральня Ж, огорожа № 1,2. Відповідно до ст.317ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст.356ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ч. 3ст. 358ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з ч. 1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно зі ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183,358,364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Як роз`яснено в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Суд, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, оцінивши належність, допустимість, а також достатність наданих доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved