Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] , що був зареєстрований 01.06.2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Карлівського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №44. Позивач посилається на те, що подружні стосунки між ними припинені через відсутність взаєморозуміння і взаємоповаги, часті сварки. У даний час подружжя проживає окремо. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає із батьком. Спору, щодо поділу майна між сторонами немає. Позивач просить розірвати шлюб та визначити місце проживання дитини із ним. Ухвалою від 18.08.2022 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася і надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та просила суд розглядати справу без її участі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01.06.2013\~року у\~Відділі державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~реєстраційної служби\~Карлівського районного\~управління юстиції\~у Полтавській\~області,\~актовий запис\~№44(а.с.5). Подружні стосунки між сторонами припинені через відсутність взаєморозуміння і взаємоповаги, часті сварки; відновлення подружніх стосунків сторони не бажають. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає із батьком. Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Карлівської міської ради №110 від 03.11.2022 року, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради, думки обох батьків та дитини, орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] . Також, судом встановлено, що мати дитини, відповідачка [PERSON] не заперечувала проти визначення місця проживання дитини із батьком за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Спору, щодо поділу майна між сторонами немає. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В силу ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.2, 3 ст. 11 Закону України Про охорону дитинства , кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як передбачає ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Врахувавши вищевикладене, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені\~ст. 112 СК України\~підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд, виходячи виключно із рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання та виховання дитини, закріплених у нормах закону, в інтересах самої дитини, з метою якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини вважає, що проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] відповідає її інтересам, оскільки, батько має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, а мати дитини [PERSON] проти цього не заперечує. На підставі викладеного, та

Outcome: approved