Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Стислий виклад обставин справи та обгрунтування позовних вимог Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтуває тим, що відповідачка є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] та має статус одинокої матері. Після народження сина [PERSON] , будучи зареєстрованою у с. Острів Білоцерківського району Київської області, змінила фактичне місце проживання та разом з дитиною переїхала жити у м. Васильків. Працюючи у приватному господарстві [PERSON] [PERSON] на час перебування на роботі залишала дитину під наглядом дружини роботодавця. В подальшому, залишивши дитину у [PERSON] , [PERSON] переїхала жити та працювати до [PERSON] у с. Колісникове Білоцерківського району Київської області. Облаштувавшись на новому місці та уклавши договір оренди будинку, [PERSON] у серпні 2018 року за допомогою Насташівського сільського голови Білоцерківського району Київської області та районної служби у справах дітей та сім`ї, забрала свого малолітнього сина від [PERSON] з м. Василькова. Однак під час відвідин будинку, де проживає [PERSON] зі своїм малолітнім сином, представниками органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області було встановлено, що подальше перебування дитини у сім`ї становить загрозу для його життя та здоров`я. Дитина не доглянута без навичок самообслуговування, педагогічно занедбана. У зв`язку з цим 24.03.2021 малолітнього [PERSON] , [INFO] було вилучено із сім`ї та поміщено до дитячого відділення Рокитнянської центральної лікарні. Оскільки мати залишила дитину самого у лікарні, рішенням виконавчого комітету Рокитнянської селищної ради Київської області від 06.04.2021 №73 малолітній [PERSON] був тимчасово влаштований до комунального закладу Рокитнянської селищної ради Київської області "Рокитнянський дитячий будинок "Чебурашка". [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з метою захисту прав дитини, органом опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області подано до суду позов про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина та стягнення аліментів на його утримання. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Крім того позивач просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до пункту 4 статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, ... позбавлення та поновлення батьківських прав, ... обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно з приписами статті 56 ЦК України, органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад Відповідачка [PERSON] заявлений до неї позов щодо позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, не визнає. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області Секрет Л.М. пояснень не надала, але у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Рокитнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) свого представника у судове засідання не направила. Натомість, через канцелярію суду подали клопотання про розгляд справи без представника відділу. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява разом з доданими до неї документами надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області 22.04.2021. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2021 справа передана у провадження судді Чорненької О.І. На виконання вимог частини 6 статті 187 ЦПК України, 28.04.2021 судом подано запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Інформація на запит надійшла на адресу суду 22.04.2022, де вказано, що [PERSON] [INFO] , проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , реєстрація місця проживання не відома. Відповідно до наданої інформації фактичне місце проживання відповідача співпадає із місцем реєстрації, зазначеним у позовній заяві. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 18.05.2021 відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Зазначену ухвалу разом з позовною заявою та додатками до неї, рекомендованим листом відправлено відповідачці та третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору за місцем реєстрації. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 31.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні призначеному на 10.11.2022 представник позивача [PERSON] , подану позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] була присутня на судовому засіданні призначеному 09.11.2022. Заявлений до неї позов не визнає, просила надати час для виправлення ситуації. Представник відповідача адвокат Іллінський О.В. підтримав позицію довірительки. Третя особа Рокитнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у судове засідання своїх представників не направили, просили слухати справу без їх представника. При винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Представник третьої особи - Центру соціальних служб Рокитнянської селищної ради Київської області Щебратюк І.В. у судове засідання прибула, заявлений позов підтримує повністю та просила його задовольнити. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. У судовому засіданні судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.03.2021, про що зроблено відповідний актовий запис № 169. Відповідачка має статус одинокої матері. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після народження сина [PERSON] змінила фактичне місце проживання та разом з дитиною переїхала жити у м. Васильків. Працюючи у приватному господарстві [PERSON] [PERSON] , на час перебування на роботі, дитина перебувала під наглядом дружини роботодавця. У зв`язку з неналежною оплатою та поганими умовами праці у серпні 2018 року [PERSON] переїхала жити та працювати до [PERSON] у с. Колісникове Білоцерківського району Київської області, при цьому залишивши дитину у [PERSON] . Облаштувавшись на новому місці та уклавши договір оренди будинку, [PERSON] у серпні 2018 року за допомогою Насташівського сільського голови Білоцерківського району Київської області та районної служби у справах дітей та сім`ї, забрала свого малолітнього сина від [PERSON] з м. Василькова. Умови проживання в орендованому будинку були задовільними для проживання матері з дитиною, що підтверджується акт обстеження умов проживання від 17.08.2018 року. 24.03.2021 представниками органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області було здійснено виїзд у сім`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За результатами відвідин будинку, де проживає [PERSON] зі своїм малолітнім сином [PERSON] , складено акт обстеження матеріально-побутового стану сім`ї та проведення оцінки рівня безпеки дитини, відповідно до якого перебування хлопчика у сім`ї становить загрозу для його життя та здоров`я. На момент відвідання [PERSON] перебував сам, без нагляду мами, зачинений в одній кімнаті на замок, дитяче ліжечко забите доверху дошками (мама пояснила, що це для того щоб хлопчик не випадав), вікна забиті фанерою, санітарний стан приміщення незадовільний, продукти харчування в обмеженій кількості (манна каша та суп). Дитина була брудна, на тілі висипи та подряпини на ногах. Хлопчику три з половиною роки, а навички виховання та самообслуговування не сформовані. Мама зовсім не займалася розвитком та вихованням [PERSON] . Дитячі книжки та розвивальні ігри відсутні. У дитини було кілька м`яких іграшок старі, брудні та порвані, у жахливому стані, одна дитяча машинка забруднена фекаліями. Дитина не розмовляє, не розуміє коли до нього звертаються по імені, повна педагогічна занедбаність. На різкі рухи, підняту руку та різкі звуки дитина реагує з острахом, що може свідчити про фізичне насильство над ним. Подальше перебування дитини у сім`ї становило загрозу для його життя та здоров`я. У зв`язку з цим 24.03.2021 малолітнього [PERSON] , [INFO] було вилучено із сім`ї та поміщено до дитячого відділення Рокитнянської центральної лікарні для проведення обстеження стану його здоров`я. Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини, наданого лікарями та підписаного директором КНП Рокитнянської селищної ради Київської області "Рокитняський центр первинної медико-санітарної допомоги" від 22.10.2021, дитина [PERSON] має затримку психологічного розвитку, педагогічно занедбаний. За час перебування дитини у лікарні мати лише перші два дні була біля сина. З 26.03.2021 [PERSON] залишила дитину, нікого не повідомила на скільки часу і куди пішла. Оскільки мати залишила дитину самого у лікарні, рішенням виконавчого комітету Рокитнянської селищної ради Київської області від 06.04.2021 №73 малолітній [PERSON] був тимчасово влаштований до комунального закладу Рокитнянської селищної ради Київської області "Рокитнянський дитячий будинок "Чебурашка". З довідки від 07.04.2021 № 1326/109/1102/04-2021 виданої начальником відділення поліції № 1 БРУ ГУНП в Київській області встановлено, що [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 та ч. 2 ст. 184 КУпАП (11.02.2015), до кримінальної відповідальності не притягувалася. Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 10.02.2017 по справі №375/71/17 [PERSON] вже була позбавлена батьківських прав відносно трьох старших дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з характеристики від 08.04.2021, виданої старостою сіл Острів та Троїцьке Рокитнянської селищної ради Київської області виданої на ім`я [PERSON] , де вказано, що остання зареєстрована за адресою [ADDRESS] . [PERSON] , мала чотирьох неповнолітніх дітей, двоє з яких в 2016 році були вилучені до дитячого будинку «Чебурашка», третє перебувало в дитячому будинку « [PERSON] ». На даний час діти усиновлені. Зі своїм молодшим сином [PERSON] з 2017 року проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] . На [PERSON] до старости сіл Острів та Троїцьке, від жителів скарг не надходило. З [PERSON] неодноразово проводились профілактичні бесіди, офіційно попержалась про наслідки неналежного виконання батьківських обов`язків. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 25.03.2021 [PERSON] обіцяла виправитися і просила не позбавляти її батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Рокитнянської селищної ради Київської області № 78 від 16.04.2021 було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Під час судового засідання представник третьої особи - Центру соціальних служб Рокитнянської селищної ради Київської області, І.В. Щербанюк ззаначила, що [PERSON] не є особою, яка зловживає спиртними напоями, не агресивна, проте належним чином не виховую сина [PERSON] , не проявляє турботу, не слідкує за розвитком дитини. Представниками центру постійно надавались рекомендації, поради [PERSON] для належного виконання нею своїх материнських обов`язків, і не тільки з сином [PERSON] , а щодо до трьох старших дітей, відносно яких вона позбавлена батьківських прав. Проте, це не призвело до позитивних змін поведінки матері та належного ставлення її до дитини. Зазначила, що [PERSON] на даний час проживає з чоловіком, який сконструював, для дитини ліжечко забите дошками доверху, так зване ліжко-клітку, де дитина постійно знаходилась. А мати в свою чергу допустила таке ставлення з її дитиною. За результатами медичного обстеження дитини встановлено, що дитина педагогічно занедбана. Тому, за умов повернення дитини до матері, дитина знову проживатиме та виховуватиметься у нелюдських умовах. Свідок директор дитячого будинку " [PERSON] " [PERSON] пояснила, що [PERSON] прибув до дитячого будинку у квітні 2021 року у віці 3,5 роки. Він не вмів ходити не з причин вроджених вад, а через занедбаність, що проявилась у малорухливому способі життя. Дитина їла руками тільки хліб, вермішель, це свідчить про те що дитина не знає інших продуктів, так як ними нехарчувався. [PERSON] не розмовляв, не реагував на обійми, взагальному мав затримку псологічного та фізичного розвитку. Також свідок показала, що в дитячому будинку [PERSON] навчився ходити, їсти ложкою та виделкою, пити напої з чашки. Мати декілька разів приходила до дитини у дитячий будинок, ці зустрічі були не змістовними, поверхневими та тривали не більше 30 хвилин. З цих зустрічей зрозуміло, що дитина не пам`ятає матері та про неї нікили не запитує. Представник відповідача - адвокат Іллінський О.В. пояснив, що сторона відповідача немає доказів на спростування заявлених позовних вимог, однак просив надати матері можливість для виправлення ситуації повіривши їй на майбутнє, що вона зможе забезпечити належне виховання та утримання дитини. З цих підстав просив відмовити у задоволенні заявленого позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Щодо позбавлення батькіських прав Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з частиною 2 та 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року по справі №459/3411/17 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд на перше місце має ставити «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька (або матері) як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Частиною 1 статті 19 СК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Згідно з частиною 2 статті 19 СК України, рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Частиною 5 статті 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У зазначеній справі суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо їх малолітньогл сина, оскільки він є виваженим, грунтується на фактичних даних та захищає інтереси дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Оцінюючи надані докази, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачка не піклувалася про фізичний і духовний розвиток свого малолітнього сина, підготовку до самостійного життя, не забезпечувала необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, не виявляв інтересу до його внутрішнього світу. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини Згідно зі статтею 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами частини 2 статті 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом статті 141 СК України батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Згідно з частиною 2 статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. В силу вимог статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню неповнолітнього сина, хоча має всі можливості брати матеріальну участь в його утриманні, так як за віком та станом здоров`я є працездатним, тобто має можливість брати участь в утриманні своєї дитини. Суду не було представлено жодних доказів стосовно того, що відповідач за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов`язків по утриманню неповнолітньої дитини. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною 2 статті 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно до ч. 3 ст. 193 СК України, за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Висновки суду Вирішуючи даний спір, належно і повно дослідивши та оцінивши представлені сторонами докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав відповідачку [PERSON] щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина [PERSON] , що підтверджується наявними матеріалами цивільної справи та встановленими обставинами. Відповідачка заперечує щодо позбавлення її батьківських прав стосовно сина [PERSON] та просить суд надати останню можливість бути з сином. Суд співставляє прохання відповідачки-матері до наявних доказів у матеріалах справи, які характеризують умови проживання та стан дитини на час відібрання від матері, що проявилось у педагогічній занедбаності, психологічній та фізичній затримці розвитку, не гігєнічні умови проживання, жорстоке поводження з дитиною, та те що за умови повернення дитини у сім`ю, [PERSON] знову проживатиме з матер`ю та її співмешканцем, які раніше йому створили не людські умови життя. Суд враховує, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Так, ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Будь-яких доказів щодо безпідставності позовних вимог та доказів своєї участі у вихованні дитини відповідачка суду не надала. Також, не надано жодного доказу, який би свідчив би про те що дитині буде створено матір`ю неодхідні, належні умови для життя та розвитку. Оскільки факт ухилення відповідачки [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню сина знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, суд вважає, що є підстави для позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , згідно відповідних положень ст.164 Сімейного Кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, враховуючи те, що відповідачка є особою працездатного віку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліменти на утримання сина [PERSON] , на особистий рахунок дитини відкритого у відділенні Державного ощадного банку України, у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 22 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі наведеного,

Outcome: approved