Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

28.09.2022\~ року\~позивач звернувся\~до суду\~ з\~позовом до\~відповідача про\~розірвання шлюбу.В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 07.06.2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , котрий мешкає з позивачем. Шлюбні відносини між сторонами припинені, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, подружжя має різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння, почуття поваги та кохання одне до одного. Після розлучення не заперечує, щоб відповідач залишила прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 12.10.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачдо судового засідання не з`явився, направив до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач до судового засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала, зазначила, що сімейні відносини між сторонами не склались, вони вже значний час не проживають сумісно, їх шлюб носить формальний характер, тому не заперечує проти розірвання шлюбу. Син [PERSON] станом на сьогоднішній день проживає зі своїм батьком, зважаючи на те, що спори між ними з питань виховання дитини відсутні, вона не заперечує, що б син і надалі проживав зі своїм батьком (позивачем по справі), тому не заперечує щоб було визначено місце проживання дитини разом з батьком. Просила справу розглянути за її відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають\~у зареєстрованому\~шлюбі з\~07\~червня 2019\~ \~року,\~ що\~підтверджується копією\~свідоцтва про\~шлюб серії\~ [NUMBER] від 07.06.2019 року. Від шлюбу\~сторони мають\~малолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~ про\~народженнясерії\~ [NUMBER] від 17.08.2019 року Як вбачається з матеріалів справи подружні стосунки сторони фактично припинили, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо. Суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи те, що позов визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони припинили шлюбні відносини, дітей віком до одного року не мають, примирятися не бажають, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог відповідно до ст. 206 ЦПК України. В силу вимог\~ст. 113 Сімейного кодексу України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Питання про поділ майна не ставиться. Щодо питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. В силу ч. 4\~ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч 5\~ст. 19 СК України,\~орган опіки\~та піклування\~подає суду\~письмовий висновок\~щодо розв`язання\~спору на\~підставі відомостей,\~одержаних у\~результаті обстеження\~умов проживання\~дитини,\~батьків,\~інших осіб,\~які бажають\~проживати з\~дитиною,\~брати участь\~у її\~вихованні,\~а також\~на підставі\~інших документів,\~які стосуються\~справи. Позивач [PERSON] при зверненні до суду ставив питання про розірвання шлюбу, а в прохальній частині просить визнання місце проживання дитини разом з батьком, при цьому не надав обґрунтування своєї вимоги, не надав жодного документа на підтвердження проживання дитини разом з ним, не залучив до розгляду у справі орган опіки та піклування, який повинен був надати висновок про доцільність або недоцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що позивач необґрунтовано, не у відповідності до вимог ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, звернувся до суду за захистом своїх прав, оскільки у судовому засіданні не встановлено, що між сторонами виник спір про місце проживання малолітньої дитини. Отже, дослідивши письмові докази, суд на підставі\~ст. 12 ЦПК України\~згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та\~ст. 13 ЦПК України\~згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, вважає, що у задоволенні вимоги про визнання місце проживання дитини необхідно відмовити. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141, ст. 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial