Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

У липні 2022 року представник позивача [PERSON] від імені та в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Свої вимоги представник позивача мотивував тим, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року в ньому був зареєстрований [PERSON] . З уведенням в дію Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано. Позивач в установленому порядку не отримав свідоцтво та не зареєстрував права власності на будинок. Представник позивач в інтересах [PERSON] у червні 2022 року звертався до державного реєстратора Носівської міської ради Чернігівської області з метою реєстрації за позивачем права власності на вищевказаний будинок, однак державний реєстратор відмовив у державній реєстрації прав та їх обтяжень, роз`яснив про можливість захисту прав у судовому порядку. Тому представник позивача просив судовим рішенням визнати за позивачем як членом колишнього колгоспного двору право власності на житловий будинок по [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача та представника позивача. Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Згідно з довідкою Носівської міської ради Чернігівської області житловий будинок [ADDRESS] відноситься до типу колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року в ньому був зареєстрований [PERSON] , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 1380/1 від 05 листопада 2021 року (а. с. 2). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] як члену ліквідованого колгоспного двору належить житловий будинок по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів він не отримав свідоцтва та у встановленому законом порядку не зареєстрував своє право власності на цей будинок (а. с. 7). Судом установлено, що з метою реєстрації за позивачем права власності на вказаний житловий будинок представник позивача у червні 2022 року звертався до державного реєстратора Носівської міської ради Чернігівської області. Однак державний реєстратор відмовив позивачеві у реєстрації за ним права власності на вищевказаний житловий будинок, оскільки будинок відноситься до типу колгоспних дворів, майно колгоспного двору належить його учасникам на праві спільної сумісної власності, а державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності, що підтверджується рішенням про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно Носівської міської ради Чернігівської області Передерій Т.В. від 10 червня 2022 року № 63830275 (а. с. 8). Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 97,7 кв. м, житлова - 42,4 кв. м (а. с. 4-6). Також складено звіт про незалежну оцінку житлового будинку (а. с. 9). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 992,40 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 3). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved