Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Менська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком по [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач, який з 2017 року у спірному будинку не проживає, звернутись до відповідача з проханням знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку не має можливості, оскільки його місце знаходження невідоме. Реєстрація відповідача у даному будинку призводить до порушення його прав власника. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 03 листопада 2022 року. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовній вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, через оголошення, розміщене на офіційній сторінці веб-порталу Судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його участю, відзиву на позовну заяву суду не надав. Представник третьої особи Менської міської ради, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, при ухваленні рішення у даній справі поклався на розсуд суду. За таких обставин, суд дійшов висновку, що справу можливо розглянути без учасників справи за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину №2092 від 19 травня 2017 року, виданого державним нотаріусом Менської районної державної нотаріальної контори Петрикей К.І, його право власності на вказаний житловий будинок підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №87673689. Факт реєстрації відповідача [PERSON] у будинку [ADDRESS] та його не проживання за вказаною адресою підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні №18-15/266/1 від 16 вересня 2022 року, виданою старостою Бірківського старостинського округу Боюна Р., та актом обстеження житлового будинку, з яких вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] , проте за вказаною адресою не проживає. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями статті 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями ст.47 Конституції, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 ст.383 ЦК та ст.150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей та інших осіб. Статтею 317 ЦК встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлений ст.405 ЦК України строк у жилому приміщенні без поважних причин. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані суду докази та доводи позивача викладені в позовній заяві в сукупності з письмовими доказами у справі, а також те, що відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву, письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову суду не надав, суд дійшов висновку, що відповідач добровільно змінив своє місце проживання, і є таким, що понад один рік без причин, які б могли бути визнані судом поважними, не проживає у спірному житловому будинку, належному на праві власності позивачу, його тривала відсутність за місцем реєстрації свідчить про те, що він має інше місце проживання, втратив інтерес до спірного житлового будинку, а отже є законні підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи положення ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved