Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

19 грудня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено письмовий договір позики, у вигляді розписки, відповідно до якого Відповідач отримав в борг від Позивача грошові кошти у розмірі 6000,00грн.. Відповідно до укладеного письмового договору позики у вигляді Розписки, зазначені грошові кошти Відповідач зобов`язується повернути в строк до 23.12.2020року. Так, на 01.02.2022рік Відповідач не повернув Позивачу взяті в борг грошові кошти в розмірі 6000,00грн. (шість тисяч гривня 00 копійок), уникає зустрічі із Позивачем, не відповідає на телефонні дзвінки Позивача та не виконує свої зобов`язання за договором позики. Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 6000 грн., загальну суму пені за весь період заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка складає 1018,36 грн.,365 % річних 24298,69 грн., витрати від інфляції 601,20 грн. штрафу 60000 грн., а всього 91918,25 грн.. Ухвалою судді від 06.05.2022 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, вказавши, що вразі неявки в судове засідання відповідача вони не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності до ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 19 грудня 2020р., в місті Києві, між Позивачем - [PERSON] , та Відповідачем - [PERSON] , було укладено письмовий договір позики, у вигляді розписки, відповідно до якого Відповідач отримав в борг від Позивача грошові кошти у розмірі 6000,00грн. (шість тисяч гривня 00 копійок). Відповідно до укладеного письмового договору позики у вигляді Розписки, зазначені грошові кошти Відповідач зобов`язується повернути в строк до 23.12.2020року. Отримання грошових коштів Відповідачем підтверджується Розпискою, яку Відповідач склав власноруч. Розписка була складена Відповідачем без жодного фізичного та психологічного тиску на нього, про що є відповідний запис в ній. Так, на 01.02.2022рік Відповідач не повернув Позивачу взяті в борг грошові кошти в розмірі 6000,00грн. (шість тисяч гривня 00 копійок), уникає зустрічі із Позивачем та не виконує свої зобов`язання за договором позики. Правовідносини, які виникають при укладенні договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилом ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. У відповідності до ст. 1051 ЦК України позивальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Обґрунтовуючи зустрічний позов, відповідач посилається на те, що виходячи із положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, договір позики від 25 вересня 2017 року є недійсним, оскільки в момент його укладення не було дотримано вимог ч. 5 ст. 203 ЦК України. Зокрема відповідач вказує на те, що правочин за договором позики не був спрямований на реальне настання правових наслідків та виникнення відносин між сторонами оспорюваного договору, у зв`язку з тим, що грошові кошти за даним договором позивачем йому не передавались. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно ч.ч.1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В матеріалах справи наявна копія розписки від 19 грудня 2020 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , згідно якої позикодавець передав, а позичальник прийняв 6000 грн.. Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно-безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Таким, чином даною розпискою вже закріплено факт отримання суми грошових коштів позичальником. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно зі ст. З Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. При цьому ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня. Відповідно до правового висновку викладено Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 «боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч.2 ст. 625 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому 'числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. ВС підкреслив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Виходячи з наведеного, судом встановлено, що правовідносини, між сторонами виникають з розписки, укладеної 19 грудня 2020 року, взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати процентів відповідач не виконав, відтак з відповідача слід стягнути на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 6000 грн., загальну суму пені за весь період заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка складає 1018,36 грн.,365 % річних 24298,69 грн., витрати від інфляції 601,20 грн. штраф 60000 грн., а всього 91918,25 грн.. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач за основним позовом у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суми позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved