Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про видачу щодо заінтересованої особи [PERSON] обмежувального припису строком на шість місяців із визначенням певних тимчасових обмежень його прав, зокрема: - заборонити кривднику [PERSON] перебувати в місці проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити кривднику [PERSON] наближатись на відстань менше 50 метрів до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити кривднику [PERSON] вести телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] , відправляти смс-повідомлення або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - заборонити кривднику [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; Заяву мотивує тим, що з 05 вересня 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] .\~Від шлюбу\~є спільна\~донька \~ [PERSON] .\~Починаючи з\~27\~березня 2022\~року заявники\~змушена була\~припинити подружні\~стосунки із\~заінтересованою особою\~ [PERSON] \~та проживає\~окремо,\~оскільки останні\~декілька років\~подружнього життя\~стосунки у\~сімї погіршилися,\~так як\~заінтересована особа\~ [PERSON] вчиняє відносно неї систематичне психологічне та фізичне домашнє насильство, яке проявляється в погрозах різного характеру, застосуванні фізичної сили, залякуванні, приниженні та образах нецензурними словами. Крім того, заінтересована особа [PERSON] систематично вчиняє сварки, для чого використовує будь-які незначні підстави. Очевидцем зазначених сварок досить часто є їх спільна донька - [PERSON] . У зв`язку із подією, яка мала місце 19.08.2022 року, а саме вчинення щодо заявника [PERSON] заінтересованою особою [PERSON] психологічного домашнього насильства, відносно останнього було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та постановою Личаківського районного суду м.Львова від 27.09.2022 року притягнуто до адміністративної відповідальності. А тому за твердженнями заявника остання потерпає від домашнього насильства зі сторони [PERSON] вже протягом кількох років, його поведінка негативно впливає на її емоційний стан та працездатність, від таких дій вона почуває себе в небезпеці. А тому з метою захисту своїх порушених прав заявник в порядку положень ст.350-2 ЦПК України та Закону України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству" звернулась до суду з відповідною заявою, яку просить задовольнити. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених у ній, та просив таку задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив з підстав її необгрунтованості та безпідставності. Зазначив, що жодного домашнього насильства, ні фізичного, ні психологічного характеру щодо дружини не вчиняє. З дружиною проживають на даний час окремо за різними адресами. Пояснив, що дійсно між ним та його дружиною [PERSON] існує конфлікт щодо визначення місця проживання та виховання спільної доньки - [PERSON] . Додав, що постановою Личаківського районного суду м.Львова від 27.09.2022 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства), при цьому свою вину у вчиненні такого заперечив. Після події 19.08.2022 року з дружиною не спілкується, не телефонує їй, не приїжджає за адресою її проживання. Малолітня донька на даний час проживає з ним, оскільки дружина [PERSON] своїх материнських обов`язків належним чином не виконує, так як зловживає алкоголем. Приведена до присяги та допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що заявник [PERSON] є її матір`ю, а заінтересована особа [PERSON] є її вітчимом, якого вона вважала батьком. Спочатку стосунки у сімї були спокійними та дружелюбними, у неї навіть склалися хороші стосунки із сином вітчима від першого шлюбу. Однак, в подальшому між батьками стосунки почались погіршуватись, постійно виникали сварки, спровоковані вітчимом, очевидцем однієї з яких була 19.08.2022 року. Наскільки їй відомо після події, яка мала місце 19.08.2022 року батьки не спілкувались та не зустрічались. Ухвалою судді від 24.10.2022 року, заяву прийнято до розгляду, а провадження по справі відкрито. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідка, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, а також матеріали справи про адміністративне правопорушення №463/6469/22 (провадження №3/463/1695/22), постановляючи рішення відповідно до ст.ст.265,350-6 ЦПК України, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити виходячи з наступних підстав. Главою 13 ЦПК України закріплено процесуальні особливості розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису, тобто застосування до кривдника одного чи декількох заходів тимчасового обмеження його прав або покладення на нього обов`язків у зв`язку із доведеністю вчиненого відносно постраждалої особи насильства: домашнього чи за ознакою статі (ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Спеціальними законами, які здійснюють регламентацію вказаної сфери суспільних відносин згідно положень ст.350-2 ЦПК України є Закон України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству" та Закон України\~"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VIII\~домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з положеннями п.4 ч.2\~ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Положеннями\~ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що "враховуючи положення\~Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях". Згідно з\~частиною третьою\~статті 26\~ Закону\~України «Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Виходячи зі змісту вказаних норм, суди під час розгляду такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанова Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (касаційне провадження № 61-19328св18). Судом встановлено,\~що з\~05\~вересня 2008\~року заявник\~ [PERSON] \~перебуває у\~зареєстрованому шлюбі\~із заінтересованою\~особою [PERSON] . Від шлюбу є спільна донька [PERSON] . Вказане стверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про шлюб та народження (а.с.8-9). З пояснень представника заявника, даних в судовому засіданні, та змісту мотивувальної частини поданої заяви, встановлено, що, звертаючись до суду з вказаною заявою заявник [PERSON] обгруновує мотивованість та підставність подачі такої, а відтак необхідність видачі обмежувального припису тим, що заінтересована особа [PERSON] систематично вчиняє стосовно неї домашнє насильство, як психологічного, так і фізичного характеру, в тому числі в присутності малолітньої доньки [PERSON] . Будучи особою, щодо якої винесений терміновий заборонний припис та якого постановою суду притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, продовжує свою протиправну діяльність. У відповідності до положень ч.1 ст.76 ЦПК України, \~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На необхідності зазначення заявником у поданій заяві не лише обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, але й доказів, що їх підтверджують з обов`язковим подальшим їх представленням суду, зазначено у положеннях п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України, яка закріплює загальні вимоги щодо змісту заяви про видачу обмежувального припису. Оцінюючи мотивованість та обґрунтованість поданої заявником заяви про видачу судом обмежувального припису на предмет її доказового підтвердження належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами суд виходить з того, що заявник, зазначаючи про вчинення заінтересованою особою [PERSON] відносно неї систематичного домашнього насильства, не представила суду жодного доказу на підтвердження на підтвердження вказаних обставин. Більше того, клопотань про витребування таких доказів, за наявності у неї перешкод щодо самостійного представлення суду таких, не заявляла. Як пояснив в судовому засіданні представник заявника заявником подано усі наявні у неї докази на підтвердження обґрунтованості заявленої вимоги. Оглянувши матеріали справи судом встановлено, що заявником долучено до такої на підтвердження своїх вимог лише копії термінових заборонних приписів №196114,196116, виданих 19 серпня 2022 року ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області щодо [PERSON] , а також копію постанови Личаківського районного суду м.Львова від 27.09.2022 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення 19.08.2022 року адміністративного правпорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, щодо [PERSON] . Диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису. Таким чином, диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП виділяє два самостійних незалежних один від одного склади адміністративного правопорушення «домашнього насильства, насильства за ознакою статі» - 1) умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру; 2) невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису. Оглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №463/6469/22 (провадження №3/463/1695/22), судом встановлено, що постановою Личаківського районного суду м.Львова від 27.09.2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн. Вчинене [PERSON] адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, за яке останнього притягнуто до адміністративної відповідальності, проявилось в тому, що [PERSON] 19.08.2022 року близько 20.20 год., знаходячись за адресою: [ADDRESS] , вчинив психологічне домашнє насильство відносно своєї дружини, а саме виражався в її сторону нецензурною лайкою у присутності спільної малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Вказане свідчить про доказове підтвердження факту вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо дружини [PERSON] , однак не систематичного, а лише щодо події, яка мала місце 19.08.2022 року. Винесені щодо заінтересованої особи [PERSON] термінові заборонні приписи №196114,196116 також стосуються події, що мала місце 19.08.2022 року. Доказів того, що заборони, вказані у цих заборонних термінових приписах, були порушені [PERSON] , що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, сторонами не представлено та судом не здобуто. А відтак суд вважає правдивими пояснення заінтересованої особи [PERSON] про те, що після 19.08.2022 року з дружиною не бачиться та не спілкується. Доказів вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] до події, що мала місце 19.08.2022 року, суду не представлено, що позбавляє суд можливості стверджувати про наявність навіть потенційних ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Так як систематичний характер вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо дружини [PERSON] не знайшов свого доказового підтвердження при розгляді даної справи, то одиничний факт притягнення [PERSON] до відповідальності за вчинення 19.08.2022 року домашнього насильства, на думку суду, не є достатніми, тобто не є такими, які б у своїй сукупності дав би суду змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування у даній справі. Оскільки суд у відповідності до ч.3 ст.89 ЦПК України надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, який міститься у справі. А відтак суд немає можливості оцінювати ризики, навіть потенційні, продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Поряд з цим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що встановлений факт сварок і непорозумінь між подружжям, як на побутовому ґрунті, так і щодо питання виховання та визначення місця проживання малолітньої дитини, свідчить про наявність конфлікту між учасниками справи, як подружжям та батьками, та ніяким чином не підтверджує факту вчинення [PERSON] домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Вказане відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19 (провадження № 61-13514св19), від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19 (провадження № 61-15016св19). Крім того, вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною не може вважатися домашнім насильством, а тому не є підставою для видачі обмежувального припису. Вказану позицію висловив Верховний Суд в постанові від 14 січня 2019 року у справі № 539/132/18 (касаційне провадження № 22098св18). А відтак суд приходить до висновку, що в справі відсутні докази на підтвердження зазначених у заяві обставин та підставності застосування заявленої вимоги у вигляді видачі обмежувального припису. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених вимог, а тому в заяві відмовляє у зв`язку із недоведеністю.

Outcome: dismissed