Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

В грудні 2021 року представник позивача ПрАТ «Київський деревообробний комбінат» звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , ТОВ «Веркштатт Вустервиц ГМБХ», ТОВ «Траст Еко», ТОВ «Фінтаймс» про визнання недійсним правочину, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішень державного реєстратора та скасування державної реєстрації. В обґрунтування позову зазначено, що, відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 25.06.1962 року № 1260 «Про закріплення за Київським Деревообробним Комбінатом земельної ділянки та Теличці в Печерському районі», та акту на право користування Київському деревообробному комбінату була надана в постійне користування земельна ділянка, площею 45,18 га. У зв`язку із будівництвом залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві, на підставі рішення Київської міської ради від 16.03.2006 року, було тимчасово передано державному територіально-галузевому об`єднанню «Південно-Західна залізниця» у короткострокову оренду на 3 роки земельну ділянку, площею 2,17 га під влаштування тимчасового будівельного майданчика для будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві (з підходами) на залізничній ділянці Київ-Московський - Дарниця на вул. Баренбойма у Голосіївському районі м. Києва, з яких: 1,23 га - земельна ділянка за рахунок частини земель ПрАТ «Київський ДОК», 0.94 га - міські землі не надані у власність чи користування. Зазначені дві земельні ділянки були об`єднані в одну земельну ділянку, площею 2,17 га з присвоєнням кадастрового номеру 8000000000:90:113:0042. В свою чергу, Київською міською радою, із земель ПрАТ «Київський ДОК», загальна площа яких становила 45,18 га, неодноразово вилучались та надавались землі певним суб`єктам - юридичним та фізичним особам. Однак, в даному випадку рішення про вилучення та припинення права користування ПрАТ «Київський ДОК» земельною ділянкою, площею 1,23 га, - Київська міська рада не приймала, а тому після закінчення 16.03.2009 року строку дії договору оренди, укладеного на виконання вищевказаного рішення між Київрадою та ТГО «Південно-Західна залізниця», земельна ділянка, площею 1,23 га була повернута в користування позивача. З урахуванням фактичних вилучень у натурі, залишок земельної ділянки, що перебуває в користуванні позивача становить 24,0582 га, що повністю відображено в Державному акті про право постійного користування землею. Позивач вказує, що земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:113:0001, загальною площею 24,0582 га, що розташована по [ADDRESS] віднесена до земель комунальної власності та із 1962 року і по теперішній час перебуває у постійному користуванні позивача. Однак, позивач вказує, що в грудні 2020 року товариству стало відомо, що невстановлені особи, використовуючи підроблені документи, зареєстрували право власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна по [ADDRESS] , що начебто розташований на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні позивача. В зв`язку із виявленням факту незаконної реєстрації права власності 04.12.2020 року позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Із інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі рішення про державну реєстрацію, прийнятого державним реєстратором філії КП Київської обласної ради «Аквабіоресурси» Матлашевським М.О. від 15.08.2018 року № 42561663, за відповідачем [PERSON] 15.08.2018 року було зареєстровано право власності на нежитлові будівлі літ. «А», площею 80,5 кв.м, літ. «Б», площею 88,8 кв.м, літ «В», площею 95,6 кв.м. літ. «Г», площею 91,0 кв.м, літ. «Д», площею 73,8 кв.м, що розташовані по [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності зазначено довідку серії та номер 18/2, видану 02.08.2018 року ТОВ «Експертно-юридичне бюро «Гривна плюс». В подальшому, на підставі рішення приватного нотаріуса КМНО Кударенко В.М. від 16.10.2018 року № 43495341, - за ТОВ «Веркштатт Вустервиц ГМБХ» було здійснено реєстрацію права власності на вказані об`єкти нерухомості на підставі правочину, оформленого актом приймання-передачі майна, що вноситься до статутного капіталу від 21.09.2018 року №№ 2162, 2163, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Веркштатт Вустервиц ГМБХ». В подальшому, рішенням приватного нотаріуса КМНО Яремчук М.В. від 02.12.2020 року № 55479078, - було здійснено державну реєстрацію права власності на нежитлові будівлі за ТОВ «Траст Еко» на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2020 року № 1977, укладеного між ТОВ «Траст Еко» та ТОВ «Веркштатт Вустервиц ГМБХ». За відомостями із Державного реєстру прав, рішенням приватного нотаріуса КМНО Алексашиної Ю.Б. від 18.12.2020 року № 55806335, - право власності на вказані об`єкти нерухомості було зареєстроване за ТОВ «Фінтаймс» на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2020 року № 950, укладеного між ТОВ «Фінтаймс» та ТОВ «Траст Еко». Позивач вказує, що реєстрація зазначених прав на нерухоме майно порушує права позивача, як законного користувача земельної ділянки, оскільки, вказані будівлі фізично не існують та ніколи не існували. Наявні підстави для визнання недійсними зазначених правочинів, та скасування державної реєстрації права власності на майно, яке фактично відсутнє, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суд із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2021 року, у відкритті провадження у даній справі було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 23.05.2022 року, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2021 року було скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.10.2022 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Просив позовні вимоги задовольнити з викладених в позові підстав. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Інші сторони в судове засідання не з`явились, та явку своїх представників не забезпечили. Про розгляд справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. З будь-якими клопотаннями до суду не звертались. Відзив на позов до суду не подали. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 25.06.1962 року № 1260 «Про закріплення за Київським Деревообробним Комбінатом земельної ділянки та Теличці в Печерському районі», та акту на право користування землею - Київському деревообробному комбінату була надана в постійне користування земельна ділянка, площею 45,18 га. У зв`язку із будівництвом залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві, на підставі рішення Київської міської ради від 16.03.2006 року, було тимчасово передано державному територіально-галузевому об`єднанню «Південно-Західна залізниця» у короткострокову оренду на 3 роки земельну ділянку, площею 2,17 га під влаштування тимчасового будівельного майданчика для будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві (з підходами) на залізничній ділянці Київ-Московський - Дарниця на вул. Баренбойма у Голосіївському районі м. Києва, з яких: 1,23 га - земельна ділянка за рахунок частини земель ПрАТ «Київський ДОК», 0.94 га - міські землі не надані у власність чи користування. Зазначені дві земельні ділянки були об`єднані в одну земельну ділянку, площею 2,17 га з присвоєнням кадастрового номеру 8000000000:90:113:0042. В свою чергу, Київською міською радою, із земель ПрАТ «Київський ДОК», загальна площа яких становила 45,18 га, неодноразово вилучались та надавались землі певним суб`єктам - юридичним та фізичним особам. Однак, рішення про вилучення та припинення права користування ПрАТ «Київський ДОК» земельною ділянкою, площею 1,23 га, - Київська міська рада не приймала, а тому після закінчення 16.03.2009 року строку дії договору оренди, укладеного на виконання вищевказаного рішення між Київрадою та ТГО «Південно-Західна залізниця», земельна ділянка, площею 1,23 га була повернута в користування позивача. Доказів на спростування зазначених обставин стороною відповідача суду надано не було, як і не було надано доказів надання Київською міською радою відповідачам в користування та або у власність землю (частину землі), яка перебуває в законному користуванні позивача. Наявні у справі докази свідчать про те, що з урахуванням фактичних вилучень у натурі, залишок земельної ділянки, що перебуває в користуванні позивача становить 24,0582 га, що відображено в Державному акті про право постійного користування землею. Достовірно встановлено, та не спростовано стороною відповідачів те, що земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:113:0001, загальною площею 24,0582 га, що розташована по [ADDRESS] віднесена до земель комунальної власності та із 1962 року і по теперішній час перебуває у постійному користуванні позивача. Позивач вказує, що в грудні 2020 року товариству стало відомо, що невстановлені особи, використовуючи підроблені документи, зареєстрували право власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна по [ADDRESS] , що начебто розташований на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні позивача. Так, відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі рішення про державну реєстрацію, прийнятого державним реєстратором філії КП Київської обласної ради «Аквабіоресурси» Метлашевським М.О. від 15.08.2018 року № 42561663, за відповідачем [PERSON] 15.08.2018 року було зареєстровано право власності на нежитлові будівлі літ. «А», площею 80,5 кв.м, літ. «Б», площею 88,8 кв.м, літ «В», площею 95,6 кв.м. літ. «Г», площею 91,0 кв.м, літ. «Д», площею 73,8 кв.м, що розташовані по [ADDRESS] . Підставою здійснення реєстрації зазначеного права власності була довідка серії та номер 18/2, видана 02.08.2018 року ТОВ «Експертно-юридичне бюро «Гривна плюс», та технічний паспорт серії 18/1, виданий 02.08.2018 року ТОВ «Експертне-юридичне бюро «Гривна Плюс». Крім того, на підставі рішення приватного нотаріуса КМНО Кударенко В.М. від 16.10.2018 року № 43495341, за ТОВ «Веркштатт Вустервиц ГМБХ» було здійснено реєстрацію права власності на вказані об`єкти нерухомості на підставі правочину, оформленого актом приймання-передачі майна, що вноситься до статутного капіталу від 21.09.2018 року №№ 2162, 2163, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Веркштатт Вустервиц ГМБХ». Поруч із цим, відповідно до листа Департаменту містобудування та архітектури від 05.01.2021 року, було встановлено, що в реєстрі адрес, який розроблений згідно із Положенням про реєстр адрес у місті Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 року № 337/9394, відсутні відомості про документи стосовно присвоєння об`єкту нерухомості поштової адреси [ADDRESS] . В зв`язку із виявленням факту незаконної реєстрації права власності 04.12.2020 року позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до листа Печерської окружної прокуратури міста Києва від 14.09.2021року, було встановлено, що слідчим відділом Печерського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42020101060000324 від 04.12.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2 КК України. У вказаному кримінальному провадженні потерпілим визнано ПрАТ «Київський ДОК». Відповідно до копії протоколу огляду від 14.12.2020 року, прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 Галушком П.П. на підставі заяви директора ПрАТ «Київський деревообробний комбінат» Панфілова І.А., в присутності понятих, та за участі потерпілого, було проведено огляд земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:113:0042, яка згідно даних реєстру має адресу: [ADDRESS] , та встановлено, що на вказаній земельній ділянці розташована тимчасова споруда для виготовлення бетону, та непрацюючий бетонний вузол. Стороною позивача надано суду достатні докази на підтвердження того, що нежитлова нерухомість, право власності на яку було зареєстроване за відповідачем [PERSON] , фактично відсутня, та стороною відповідачів доказів протилежному суду надано не було. В подальшому, рішенням приватного нотаріуса КМНО Яремчук М.В. від 02.12.2020 року № 55479078, було здійснено державну реєстрацію права власності на нежитлові будівлі за ТОВ «Траст Еко» на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2020 року № 1977, укладеного між ТОВ «Траст Еко» та ТОВ «Веркштатт Вустервиц ГМБХ». Крім того, рішенням приватного нотаріуса КМНО Алексашиної Ю.Б. від 18.12.2020 року № 55806335, право власності на вказані об`єкти нерухомості було зареєстроване за ТОВ «Фінтаймс» на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2020 року № 950, укладеного між ТОВ «Фінтаймс» та ТОВ «Траст Еко». В обґрунтування позовних вимог зазначено, що реєстрація зазначених прав на нерухоме майно порушує права позивача, як законного користувача земельної ділянки, оскільки, вказані будівлі фізично не існують, наявні підстави для визнання недійсними зазначених правочинів, та скасування державної реєстрації права власності на майно, яке фактично відсутнє, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Стаття 321 ЦК України передбачає, непорушність права власності, а саме ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до статті 387 ЦК України, власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.21 та п.22 постанови №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», роз`яснив, що спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. Судом в ході розгляду справи було встановлено, та не спростовано стороною відповідачів те, що нежитлова нерухомість за адресою: [ADDRESS] , фактично відсутня, право власності на зазначену нерухомість було оформлено та зареєстровано в реєстрі із порушенням вимог закону, в т.ч.. внаслідок неправомірних дій третіх осіб. Відповідач [PERSON] , за наявними у справі доказами, не мав належних прав та документів для оформлення права власності на фактично неіснуючі об`єкти нежитлової нерухомості, право власності на які в подальшому неодноразово реєструвались за іншими співвідповідачами, а тому оспорювані правочини та договори, які були зареєстровані в реєстрі після їх укладення є недійсними, відповідно до положень ст. 203 ЦК України. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз встановлених судом обставин переконливо свідчить про те, що реєстрація права власності за відповідачем [PERSON] відбулась із порушенням вимог закону, в т.ч. на підставі документів на нерухоме майно, яке фактично не існує, а тому подальші договори купівлі-продажу нерухомого майна були укладені також із порушенням вимог закону, та наявні підстави для визнання цих договорів недійсними в силу вимог закону. Крім того, реєстрація зазначеного права на нерухоме майно, яке фактично відсутнє, - порушує права позивача, як законного користувача земельної ділянки, та спрямована на подальше незаконне заволодіння землею в обхід визначених законом вимог, а тому твердження сторони позивача в цій частині є слушними. Крім того, з огляду на те, що судом встановлено підстави для визнання оспорюваних правочину та договорів недійсними, суд вважає, що наявні підстави для скасування рішень державних реєстраторів про реєстрацію права власності на спірне майно та державну реєстрацію такого права за відповідачами, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Варто вказати на те, що стороною відповідачів обґрунтування позовних вимог не спростовані, та не надано суду жодних доказів будівництва у встановленому законом порядку та фактичної наявності нерухомого майна, право власності на яке було зареєстроване в реєстрі, як і не надано доказів правомірного перебування у володінні/користуванні відповідачів земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, відповідачами було оформлено та зареєстровано в реєстрі право власності на нерухоме майно, яке фактично не існує, що свідчить про недобросовісність та порушення вимог закону під час оформлення спірних договорів та їх реєстрацію в реєстрі, а тому з метою захисту прав позивача, як законного користувача земельної ділянки, наявні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідачів на користь позивача в рівних частинах слід стягнути судовий збір в сумі 24970,00 грн., тобто по 6242,50 грн. із кожного відповідача.

Outcome: approved