Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

02 листопада 2022 року Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» звернулося до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про госпіталізацію [PERSON] у КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» у примусовому порядку для лікування на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Вимоги заяви обґрунтовані тим, що до КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» у місті Києві 21.10.2022 о 21.30 за направленням спеціалізованої психіатричної бригади та рапортом поліції госпіталізований [PERSON] , [INFO] . Підстава для госпіталізації: погіршення психічного стану, неадекватна поведінка, агресивні тенденції. 01.11.2022 оглянутий ЛКК в складі голови ЛКК [PERSON], в.о. зав. від. № 2 [PERSON] , лікаря-психіатра [PERSON] у зв`язку з відмовою від стаціонарного лікування. За висновком ЛКК, пацієнт [PERSON] , [INFO] , страждає на психічний розлад у виді: Біполярний афективний розлад, поточний епізод манії з психотичними симптомами. Маніакальний синдром з гнівливістю та параноїдними включеннями. F31.2. У заяві зазначається, що у зв`язку з наявністю тяжкого психічного розладу, категоричною відмовою пацієнта від добровільного стаціонарного лікування, враховуючи те, що [PERSON] , [INFO] , вчиняє та виявляє наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, потребує примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за вказаною заявою, розгляд справи призначено на 03 листопада 2022 року. У судове засідання 03 листопада 2022 року всі учасники справи з`явились. Представник КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2», лікар-психіатр [PERSON], вимоги заяви про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку підтримала в повному обсязі та пояснила, що [PERSON] був доставлений до лікарні 21.10.2022, оскільки погрожував підірвати газовий балон, був агресивним, виявляв агресивні наміри, і, відповідно, був госпіталізований до лікарні, та давав згоду на обстеження та лікування. Однак 01.11.2022 він категорично відмовився продовжувати лікування, у зв`язку з чим комісією лікарів-психіатрів було оглянуто [PERSON] та встановлено, що він може внаслідок свого психічного стану нести загрозу для себе або оточуючих. Також на запитання лікар пояснила, що [PERSON] в лікарні вів себе по-різному, часто був агресивний, нецензурно лаявся, висловлював погрози на адресу інших пацієнтів та медичного персоналу, лікування приймав неохоче, в залежності від своїх міркувань. На запитання щодо наявності у пацієнта загрози для себе та оточуючих, лікар вказала, що [PERSON] неодноразово висловлював погрози, був доволі збуджений, висловлює певні елементи маячних ідей. Також є рапорт поліції, де зафіксовано, що він погрожував підірвати газовий балон. Окрім того, 01.11.2022 він зазначив, що: «я все одно тут не буду знаходитися, буду в реанімації з раною, а з якою - дізнаєтеся». Заінтересована особа [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , у судовому засіданні підтримала заяву про примусову госпіталізацію. Щодо поведінки свого сина, вказала, що він став нервовим, кричить, емоційний. Син проживає окремо від неї. У квартирі сам робить ремонт, стіни вибив у ванній кімнаті. Також [PERSON] пояснила, що 21.10.2022 прийшла до сина в гараж, там вже була поліція, яка викликала швидку. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 20.10.2022 він з матір`ю пішов в аптеку, мав тривожний стан, оскільки одночасно затіяв ремонт в квартирі та виїжджав з великого бокса гаража в маленький. Але до цього він бачив, що його мати пила « Адаптол », тому він випив шість таблеток для заспокоєння нервів, але нічого не допомогло. 21.10.2022 викликав поліцейських, оскільки на воротах орендованого ним гаража був чужий замок. До приїзду поліцейських відкрив самостійно гараж. Вказує, що був нервовий, мав стрес, погано себе почував. Поліція викликала йому швидку. Водночас зазначив, що викликав швидку самостійно для профілактики. Був доставлений на [ADDRESS] . Лікування спочатку йому допомагало, але дія препаратів короткотривала. Вказує, що всі його нервові розлади пов`язані з переїздом. Також зазначає, що був агресивним, кричав, але нікого не вдарив, та вибачився. Скаржився на погане харчування в лікарні. Не заперечує щодо лікування, але вважає, що йому потрібні інші ліки та інша лікарня з можливістю мати вільний час для своїх справ, при цьому лікування має бути на його умовах. Прокурор в судовому засіданні вказала, що зважаючи на вимоги закону необхідні додаткові докази того, що дана особа спричиняє загрозу собі чи оточуючим. Зі слів [PERSON] , він добровільно може прийти у будь-який час лікуватися. Представник заявника у судовому засіданні зазначила, що лікарі вважають, що якби [PERSON] вчиняв якісь дійсно агресивні дії, то це було би підставою для цивільного або кримінального провадження, і згідно з цими провадженнями проводилась би судово-психіатрична експертиза, і, тоді він би проходив лікування в примусовому порядку за рішенням суду. Але лікарі вважають, що рапорту поліції, записів історій хвороби, щоденників про його агресивні висловлювання, про його агресивні тенденції, а також висновку лікарів-психіатрів було достатньо б для підтвердження того, що [PERSON] виявляє реальні наміри вчинити щось, і за відсутності лікування цей стан може погіршитися, оскільки на момент судового засідання він вже не в тому стані, у якому був госпіталізований у лікарню. Представник заявника заявив клопотання про допит як свідка лікаря-психіатра [PERSON] . Судом задоволено клопотання представника заявника та допитано в судовому засіданні лікаря-психіатра [PERSON] . Прокурор після допиту свідка та дослідження матеріалів справи зазначила, що є підстави для задоволення даної заяви. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Відповідно до ч. 6 ст. 284 ЦК України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Зазначене положення закону узгоджується із пунктом 5 Принципу 4 - «Визначення психічної хвороби» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психічної допомоги, прийнятих резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119, де вказано, що жодна особа або орган влади не може класифікувати особу як таку, що має психічну хворобу, інакше як з метою, що прямо пов`язана із психічним захворюванням або внаслідок психічного захворювання. Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Згідно з ч. 1, 2 ст. 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлені підстави для госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. Так, згідно з вимогами цієї норми, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Частинами першою, другою, третьою статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (пункт 96 рішення у справі «Заїченко проти України (№ 2) від 26 лютого 2015 року (заява № 45797/09)). Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18), а також в постановах Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 127/20247/21 (провадження № 61-18517св 21), від 18 грудня 2019 року у справі № 552/5273/18 (провадження № 61-18167св19). У даній справі з досліджених доказів судом встановлено таке. У рапорті працівника поліції від 21.10.2022 (а.с.14) зафіксовано, що 21.10.2022 від чергового Дніпровського УП був отриманий виклик, де за попередньою інформацією пересічний громадянин не міг потрапити до гаража, який він орендував. Після прибуття на місце виклику було встановлено громадянина [PERSON] , [INFO] , який поводив себе повністю неадекватно, погрожував підірвати себе та працівників поліції газовим балоном та говорив різні нісенітниці. Було прийнято рішення про виклик СПБ № 15, лікар Білушкін, та передачу останнього їм. З супровідного листка Відділення ЕМ (ш) Д № 15 від 21.10.2022 за № 017980 (а.с. 13) слідує, що [PERSON] поступив до приймального відділення з попереднім діагнозом гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії (F 23.1). Також в матеріалах справи міститься усвідомлена згода [PERSON] на проведення психіатричного огляду від 21.10.2022, усвідомлена згода [PERSON] на госпіталізацію до психіатричного закладу від 21.10.2022 та усвідомлена згода [PERSON] на лікування в психіатричному закладу від 21.10.2022 (а.с. 11, 12). Згідно з медичною картою стаціонарного хворого ( [PERSON] , [INFO] ) № 1679, дата госпіталізації - 21.10.2022; в особливих відмітках про пацієнта міститься запис лікаря приймального відділення щодо [PERSON] (а.с. 16), зазначено анамнез хвороби: не обліку у психіатра раніше не перебував, місяць тому змінився в поведінці, жив в гаражі, конфліктував з матір`ю, виносив з гаража балон, погрожував підірвати, викликано поліцію та бригаду ШД. Психіатричний стан: контакту доступний, орієнтований правильно, на запитання відповідає не по суті, вибірково, висловлює маячні ідеї безглуздого змісту, розладів сприйняття поведінково не виявляє, критика формальна. В об`єктивному стані хворого зафіксовано (а.с. 18): 22.10.2022 09:40 хворий збуджений, на місці не утримується. Погрожує медичному персоналу та іншим пацієнтам фізичною розправою, б`є себе кулаком по голові, мислення паралогічне. Критика до свого стану відсутня. 22.10.2022 19:50 хворий залишається напруженим, підозрілим, збудженим, погрожує медичному персоналу, спілкується лише з одним хворим, після лікування став більш контрольованим, без бажання, але дотримується режиму. 23.10.2022 10:15 хворий багатослівний, непосидючий, нетерпеливий, висловлює маячні ідеї впливу. 24.10.2022 анамнез зі слів хворого та матері, підписаний в.о. зав. від. №2 [PERSON] та лікарем-психіатром [PERSON] (а.с. 19). Зі слів матері та пацієнта: Спадковість психопатологічно обтяжена - рідний дядько по матері неодноразово лікувався в психіатричних лікарнях. Наркологічний анамнез обтяжений - періодично випивав, курив марихуану, «нюхал клей». Зі слів матері, психічний стан змінився «вже років п`ять тому, так точно». Періодично бував апатичним, скаржився на поганий настрій; ці епізоди чергувалися з періодами припіднятого настрою, коли багато працював, мало спав. До психіатра раніше ніколи не звертався, і погіршення стану протягом останнього місяця, коли дівчина поїхала в Америку до подруги - став надмірно активним, дратівливим, жив в гаражі, «боялся полиции, оглядывался», конфліктував з оточуючими. Почав робити ремонт в квартирі, зі слів матері - вибив стіни в туалет, ванну. Телефонував батькові, вимагав зібрати вулики з бджолами, щоб перевезти їх в Київ та тримати в квартирі. В день госпіталізації бігав по дахах, поліцейським, що приїхали, почав погрожувати підірвати їх та себе газовим балоном. Психічний статус: Свідомість ясна, орієнтований всебічно вірно. Зовні дещо неохайний: «у меня руки работяги!». Контакт малопродуктивний - пацієнт багатослівний, балакучий, швидко змінює теми розмов. Важко концентрується на заданому питанні, перебиває. На місці утримується. Скорочує дистанцію. Заявляє, що «я всіх вас люблю». Настрій піднесений, з елементами гнiвливості, дисфорії. У висловлюваннях звучать iдеi переоцінки власної особистості: «я заробляю по 10 тисяч за 3 дні!». Розлади сприйняття заперечує, поведінкою не виявляє. Мислення прискорене до рівня скачки iдей з окремими розривами. Когнітивно та мнестично збережений. Увага нестійка. Ауто-, гетероагресії не виявляє. Критика свого стану поверхнева, але відмічає покращення від призначень лікаря на приймальному відділенні погоджується на лікування. Згідно з медичною картою стаціонарного хворого ( [PERSON] , [INFO] ) № 1679, дата госпіталізації - 21.10.2022; діагноз: біполярний афективний розлад, поточний епізод манії з психотичними симптомами. Маніакальний синдром з гнівливістю та параноїдними включеннями. F31.2; діагноз поставлено 24.10.2022 (а.с. 9-10). З щоденника хворого вбачається, що: 25.10.2022 неспокійний, балакучий, часом схильний до агресивних висловлювань в бік хворих та медичного персоналу. Висловлює малоструктуровані відривчасті маячні ідеї переслідування («за мною переслідує поліція»). Соматично компенсований (підписано лікарем-психіатром [PERSON] ). 26.10.2022 психомоторно збуджений, супроводжує медичний персонал під час обходу, втручається в діалоги з іншими пацієнтами. Стрибає в своїй палаті «як зайчик», голосно свариться нецензурно. Мислення з зісковзуваннями в прискореному темпі (підписано в.о. зав. від. №2 [PERSON] та лікарем-психіатром [PERSON] ). 27.10.2022 психічний стан загалом відповідає попередньо описаному. Сон медикаментозний після ін`єкцій. Мислення розірване, прискорене, увага нестійка. Критика до свого стану вкрай поверхнева (підписано лікарем-психіатром [PERSON] ). 28.10.2022 психічний стан з незначним поліпшенням, спокійніший, впорядкованіший в поведінці, дратівливий, схильний до нецензурної лайки. На момент огляду розлади сприйняття заперечує, поведінку не виявляє (підписано в.о. зав. від. №2 [PERSON] та лікарем-психіатром [PERSON] ). 31.10.2022 збуджений, активний в поведінці, багатомовний, задирається до персоналу. На місці не утримується, висловлює манію величі, переосмислення власної особистості, вимогливий, нетерпеливий. Критика свого стану відсутня (підписано в.о. зав. від. №2 [PERSON] та лікарем-психіатром [PERSON] ). 01.11.2022 [PERSON] відмовився від медикаментів та стаціонарного лікування, що підтверджується його заявою (а.с. 6). 01.11.2022 лікарсько-консультативна комісія (ЛКК) у складі заст. директора [PERSON] , в.о. зав.від № 2 [PERSON] , лікаря-психіатра [PERSON] (а.с. 23, 24), вирішуючи питання про доцільність госпіталізації в примусовому порядку [PERSON] , встановила в т.ч. психічний стан на момент огляду, згідно з яким, зокрема, пацієнт погрожує медичному персоналу, матері, повідомляє, що «я все одно не буду лікуватися, поїду в реанімацію, буде рана… яка - дізнаєтеся». У висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» від 01.11.2022 щодо [PERSON] , який підписано медичним директором [PERSON] , в.о. зав.від № 2 [PERSON] , лікарем-психіатром [PERSON] (а.с. 3, 4) зазначається, що зі слів матері, психічний стан змінився «вже років п`ять тому, так точно». Періодично бував апатичним, скаржився на поганий настрій; ці епізоди чергувалися з періодами припіднятого настрою, коли багато працював, мало спав. До психіатра раніше ніколи не звертався, і погіршення стану протягом останнього місяця, коли дівчина поїхала в Америку до подруги - став надмірно активним, дратівливим, жив в гаражі, «боялся полиции, оглядывался», конфліктував з оточуючими. Почав робити ремонт в квартирі, зі слів матері - вибив стіни в туалет, ванну. Телефонував батькові, вимагав зібрати вулики з бджолами, щоб перевезти їх в Київ та тримати в квартирі. В день госпіталізації бігав по дахах, поліцейським, що приїхали, почав погрожувати підірвати їх та себе газовим балоном. 21.10.2022 в 21:30 доставлений в психіатричний стаціонар, дав згоду на госпіталізацію, встановлено попередній діагноз: Біполярний афективний розлад, поточний епізод манії з психотичними симптомами. Маніакальний синдром з гнівливістю та параноїдними включеннями. У відділенні на місці не утримувався, періодично конфліктував з пацієнтами та медичним персоналом, нецензурно лаявся, майже не спав, висловлював маячні ідеї переоцінки власної особистості. Погоджувався з необхідністю лікування після додаткових роз`яснень. Був нетерплячим, вимагав до себе підвищеної уваги, голосно кричав. 01.11.2022 в 12:00 відмовився від стаціонарного лікування. Згідно з вказаним висновком лікарів-психіатрів від 01.11.2022 [PERSON] страждає на психічний розлад у виді: Біполярний афективний розлад, поточний епізод манії з психотичними симптомами. Маніакальний синдром з гнівливістю та параноїдним включеннями. F31.2. У зв`язку з категоричною відмовою пацієнта від стаціонарного лікування, враховуючи те, що [PERSON] , [INFO] , виявляє наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, потребує госпіталізації до КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» у місті Києві в примусовому порядку. Ухвалено направити документи в Деснянський районний суд міста Києва про призначення примусової госпіталізації до КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» в місті Києві. У заяві від 01.11.2022 мати [PERSON] зазначила, що 21 жовтня [PERSON] був у гаражі. Коли вона прийшла в гараж, то хазяїн гаража викликав поліцію, оскільки, як він сказав, [PERSON] погрожував. Поліція викликала швидку. І швидка привезла у лікарню. У лікарні він кричить і не хоче лікуватися (а.с. 7). Свідок лікар-психіатр [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] поступив в лікарню за рапортом поліції 21.10.2022, саме поліція викликала швидку у зв`язку з неадекватною його поведінкою. Пацієнт дав усвідомлену згоду на перебування в лікарні та лікування. За час перебування в лікарні пацієнт знаходився в стані психологічного збудження, кричав, сварився, погрожував персоналу та іншим пацієнтам. Має досить тривалий збуджений стан, потребує значної дози препаратів, оскільки мав досить тривалий наркотичний «запой», що знижує ефективність терапії. Стан пацієнта - біполярний афективний розлад, це стан коли пацієнт знаходиться під амфетамінами та в результаті природного викиду певних речовин в організмі. Такий стан може тривати до декількох місяців. Цей стан починається поступово, а саме спочатку людина стає більш активною, говіркою, має багато ідей та планів, потім починає набувати вичурного характеру. За інформацією від мами, пацієнт спочатку розгромив квартиру, називаючи це ремонтом; виніс стіни між ванною, туалетом і кухнею; потім він переїхав жити в гараж. Сам пацієнт частково розуміє, що у нього є незвичний стан, тому періодично погоджується на те, що йому необхідно лікуватися, але при цьому він має завищені вимоги, як наприклад особливе харчування та умови перебування, це відбувається у зв`язку з переоцінкою власних можливостей, сил, потреб. Такий стан лікується не лише медикаментозно, але й за допомогою обмеження пересування. Оскільки пацієнт відмовлявся від таблеток та уколів доводилося користуватися допомогою додаткових санітарів. За два тижні перебування пацієнта в стаціонарі, його стан до кінця не йде, у зв`язку з вживанням ним в минулому наркотичних засобів. Лікар просить призначити недобровільну госпіталізацію, а не примусове лікування, яке призначається у випадку вчинення правопорушення. Лікарі бачать в його поведінці загрозу для оточуючих та для нього самого, оскільки він в повній мірі не усвідомлює наслідків своєї поведінки. Саме тому просять призначити недобровільну госпіталізацію з метою отримання ним медикаментозної терапії, щоб запобігти діям, які можуть призвести до небезпечних наслідків в майбутньому (соціально-небезпечним діям). Також лікар на запитання зазначила, що пацієнт конфліктував, лаявся, погрожував фізичною розправою, кидав в медичний персонал бутилкою з водою та продуктами харчування. На початку лікування лікар бачила у пацієнта стан, коли він міг вдарити, а зараз він знаходиться під дією препаратів, його стан покращився. Зі слів пацієнта, він вживав канабіс протягом 1-2 місяців до госпіталізації щоденно. На це також вказують результати впливу на нього препаратів. Перебуваючи в стаціонарі пацієнт просив, щоб його випустили для того, щоб він міг піти в гараж та «покурити трави». Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Оцінивши докази у справі за внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що є підстави вважати, що [PERSON] страждає на психічний розлад, водночас своєю письмовою заявою від 01.11.2022 [PERSON] відмовився продовжити добровільне лікування. При цьому, з огляду на те, що 21.10.2022 [PERSON] погрожував підірвати себе та працівників поліції газовим балоном, що зафіксовано у рапорті працівника поліції від 21.10.2022, а також на момент відмови від лікування 01.11.2022 вказував, що «я все одно тут не буду знаходитися, буду в реанімації з раною, а з якою - дізнаєтеся», і крім того, висловлював погрози під час лікування медичному персоналу та іншим пацієнтам, що зафіксовано у вищенаведеній медичній документації, суд вважає, що вказаним він виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих. Отже, матеріалами справи доведена наявність підстав, визначених статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», для госпіталізації [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. З огляду на зазначене, заява Комунального некомерційного підприємства «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Outcome: approved