Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, який мотивує тим, що з відповідачем було укладено шлюб у 2015 році однак згодом, відповідач поїхав працювати в м. Одеса, де створив іншу сім`ю та перестав піклуватись про свою спільну з позивачем дитину, яка народилась у шлюбі. Враховуючи те, що рідний батько не піклується про власну дитину та матеріально її не забезпечує, позивач звернулась до Суду та просить Суд стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття та просить розірвати шлюб з відповідача. 06.12.2021 від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області надійшло повідомлення про відсутність реєстрації місця проживання відповідача. 28.01.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 15.08.2022 від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. 15.08.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 25.10.2022 о 15 год. 00 хвилин. 16.08.2022, 11.10.2022, 19.10.2022 та 25.10.2022 від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, суд вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено з свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 09.06.2015 сторони перебувають у шлюбі з 09.06.2015. Від спільного подружнього проживання у них народилась [INFO] дитина: [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 29.07.2015. Між сторонами відсутній спір щодо визначення місяця проживання спільної дитини. Однак, позивач та відповідач не досягли згоди щодо розміру аліментів та способу їх сплати, які відповідач має сплачувати на утримання своїх неповнолітньої дитини. Добровільно аліменти відповідач також не сплачує. До дитини не навідується, з нею не спілкується . З пояснень позивача Судом встановлено, що відносини між сторонами не склались через відсутність взаємного розуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Збереження шлюбних відносин суперечить їхнім інтересам. Подальше сумісне життя є неможливим. У відповідності зі ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу подружжя, оскільки примирення між ними не можливе із-за небажання зберегти сім`ю. Суд вважає поважними причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, а подальше збереження шлюбу може суперечити інтересам подружжя. Відповідач у справі є працездатною, дієздатною особою, не є інвалідом, а тому має повну можливість без погіршення свого матеріального стану утримувати свою неповнолітню дитину, сплачуючи аліменти на її утримання, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У статті 196 Сімейного кодексу України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до статті 48\~Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до статті 51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно зі ст.180\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому батьки несуть спільний обов`язок по утриманню дитини. Статтею 182\~Сімейного кодексу\~України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Конвенцією про права дитини (стаття 3) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. (ст. 191 СК України) За приписами ст.\~183\~Сімейного кодексу\~України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За приписами ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно зі ст.181\~Сімейного кодексу\~України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Щодо розміру аліментів слід зазначити, що відповідно до частини третьої статті 70\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» та пункту 17\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~про розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності та враховуючи, що малолітня дитина проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні, відсутні дані стосовно розміру доходу відповідача, стану здоров`я відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання спільної дитини. Враховуючи наведене, з урахуванням обставин, визначених ст. 182 Сімейного кодексу України, суд приходить висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до частини третьої статті 183\~Сімейного кодексу\~України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до приписів статті 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 191\~Сімейний кодекс\~України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 03.07.2020 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Сторони не позбавлені можливості у разі зміни матеріального стану звернутися до суду з позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Нормою 141 Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial