Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ФОП [PERSON] про визнання договору недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та ФОП [PERSON] 24.05.2021 було укладено договір № 110/21 на виконання робіт, а саме виготовлення деталей воріт. Посилався на те, що через маленький шрифт в договорі, поганий зір та недостатнє освітлене приміщення, прочитати документ у нього не було змоги. Зазначає, що звертався із заявами до відповідача та Головного управління Держспоживслужби в Дніпропетровській області щодо нікчемності договору з вимогою повернути йому завдаток. Відповідач ніякої відповіді йому не надав. Головне управління Держспоживслужби в Дніпропетровській області листом від 07.07.21 надало відповідь, що розірвання договорів не входить до їх компетенції. Вважає, що вказаний договір сконструйовано таким чином, що його пункти спрямовано на всебічне позбавлення прав замовника і прибільшення прав підрядника. За п. 1.1. договору на умовах, передбачених цим договором, підрядник бере на себе зобов`язання на свій ризик виконати роботи, які зазначені у замовлені та кошторисі (далі конструкції), які є невід`ємними частинами цього договору, якщо це обумовлено сторонами, транспортування і установку конструкції за завданням замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. В п. 1.2 вказаного договору зазначено, що роботи кожного разу оговорюються сторонами у замовленні та кошторисі, які є невід`ємними частинами цього договору. П. 2.6. договору, витрати підрядника і роботи, що виникли внаслідок неналежного виконання Замовником своїх обов`язків за цим договором не включені у вартість робіт і оплачуються окремо: п. 2.6.1. витрати в розмірі встановлених підтверджуючими документами витратами Підрядника; п. 2.6.2 роботи в розмірі розрахунків про вартість додаткових робіт. П. 4.2.6. Замовник за цим договором має право: про вартість додаткових робіт дізнаватися у менеджерів перед їх виконанням. П. 4.4.1. Замовник за цим договором зобов`язаний: своєчасно оплатити роботи Підрядника, компенсувати витрати, понесені Підрядником у випадках, передбачених договором, виконати приписи Підрядника. П. 10.4. Замовник дає згоду на сплату додаткових робіт за ціною вказаною у прейскуранті. Позивач вважає, що текст договору включає в собі пункти, які підрядник за законом не мав права включати до договору, також додаткові витрати не можуть бути узгоджені загалом у договорі. Кожна додаткова витрата, додаткова робота повинна узгоджуватися з Замовником окремо. Крім того, позивач вказує на такі пункти договору: п. 3.3 в якому зазначено, що термін виконання робіт переривається на строк виконання Замовником своїх обов`язків за цим договором, який обчислюється з моменту, коли відповідне зобов`язання виникло до моменту повідомлення Замовником Підрядника про виконання такого зобов`язання або строк неможливості виконання робіт якісно через погані умови; п. 3.5. сторони погоджують, що за відсутності погоджених у кошторисі матеріалів та відмови Замовника на заміну їх іншими матеріалами до терміну робіт за цим договором не включається час на доставку таких матеріалів від виробника постачальника; п. 4.1.3. передбачено, що підрядник за цим договором має право призупинити роботи за даним договором у разі невиконання Замовником своїх зобов`язань. Позивач посилається на ст. 851 ЦК України, в якій зазначено, що підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці і цим створив неможливість виконання договору підрядником. Крім того, зазначає, що умови п.3.5. не узгоджуються з п. 1.1. та п.1.2., а разом з п.п. 3.3., 4.1.3. не узгоджуються з: п. 3.1 Підрядник зобов`язується виконати роботи, передбачені Розділом 1 «Предмет договору» в термін зазначений у замовленні; п. 3.2. Термін робіт починає обчислюватися з моменту отримання Підрядником попередньої оплати за умовами договору; п.4.3. Підрядник за цим договором зобов`язаний: п.4.3.1. виконати роботи в якості, термін, встановлений цим договором. Замовлення № 110/21 від 24.05.21 п. 3. Термін виконання робіт не має перевищувати один рік, (365) робочих днів з моменту оплати авансу. П.4.2.4. договору зазначено, що замовник за цим договором має право в будь який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану роботу та відшкодувати йому збитки, завдані розірванням договору (відступні), які (плата за виконану частину роботи та збитки) Сторонами встановлюється в розмірі вісімдесяти відсотків від вартості робіт за цим договором, та повній вартості матеріалів. Позивач вважає, що Підрядник не мав права включати до договору побутового підряду такі умови, оскільки вони не відповідають вимогам ст. 867 ЦК України. Відповідно до п. 4.4.3. договору: замовник за цим договором зобов`язаний забрати Конструкції матеріали, що залишилися у Підрядника не пізніше наступного дня після прийняття робіт. Позивач зазначає , що підрядник робить замовлення протягом 365 днів, а Замовник повинен виконати все наступного дня, вважає, що його права порушені. Згідно п.4.4.6. Замовник за цим договором зобов`язаний попередити про відмову від монтажних робіт не менш ніж за один день призначеної дати монтажу. Відмова в день приїзду робітників вважається, як зрив робіт і переноситься з урахуванням додаткових транспортних витрат. Позивач вважає, що транспорті витрати можуть враховуватися лише тоді, коли робітники вже приїхали на об`єкт і чим приїхали. Також, повинна бути зазначена відповідальність Підрядника за запізнення або за не приїзд. Вказує, що без цієї відповідальності умови цього пункту договору стають несправедливими. Відповідно по п. 6.1. договору, Підрядник по готовності робіт повідомляє Замовника про таку готовність і повідомляє про дату та час прийому-передачі робіт. У разі узгодження Сторонами у Замовлені доставку, установку Конструкції у Замовника приймання робіт відбувається у Зазначеному в Заявці місці, а в усіх інших випадках у Підрядника, при цьому, до доставки та установки Конструкції на вимогу Підрядника Замовник зобов`язаний прийняти готовність конструкції на території підрядника та в подальшому прийняти лише роботи з доставки та установки. [PERSON] вважає, що Підрядник не має права стосовно договору №110/21 від 24.05. 2021 вносити такі умови. Оскільки, місце де Підрядник зобов`язує Замовника прийняти готовність такого вибору як ворота, а саме магазин по [ADDRESS] , для такого прийняття готовності не пристосований. Тому вважає, що зобов`язання Підрядником Замовника прийняти готовність воріт за ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» заборонено. Стосовно п.6.5 вказаного договору, сторона, яка виявила недолік, зобов`язана вжити заходів для врегулювання розбіжностей забезпечити проведення експертизи, узгодженими сторонами суб`єктом. Позивач зазначає, що відповідно до Закону «Про захист прав споживачів» ст. 17.4 це зобов`язання саме підрядника. В п.6.5. договору зазначено, що сторона не має право відмовлятися від підписання акту прийому передачі, свою незгоду з вмістом акту, сторона вказує в зауваженнях до акту, які є невід`ємною частиною такого акту. Сторони цим встановлюють, що відмова від підписання акту, зафіксована стороною, є доказом підписання акту Сторонами без зауважень. П. 6.6. передбачає, що акт прийому передачі підписаний сторонами (їх уповноваженими представниками) є доказом належного виконання Підрядником умов цього договору і прийомом їх Замовником. Позивач вважає, що замовник в даній ситуації знаходиться в глухому куті, оскільки без наявності підпису в акті прийому передачі, документ вважається підписаний та дає змогу Підряднику для любого виду зловживань. Крім того, позивач посилається на Закон України «Про захист прав споживачів» та вважає наступні пункти договору несправедливими та недійсними: п.9.3. Гарантія не поширюється (обмеження гарантії) на результати робіт, які (хоч раз) встановлювалися, переміщувалися, змінювалися (модернізувалися, ремонтувалися, як в цілому, так його частини) не Підрядником без його наглядом; п.10.1- Замовник гарантує, що він має достатнє право для розміщення результатів робіт за вказаною адресою… можливості щодо небезпечного виконання робіт, які необхідні для виконання умов цього договору; п.10.2., у день ведення робіт Замовник зобов`язаний забезпечити за вказаною адресою: п.10.2.2. відсутність сторонніх осіб, цінного майна; П.10.2.4.- зберігання речей (обладнання, техніки та інструментів) Підрядника; п.10.2.5. за два дні до проведення робіт Замовник зобов`язаний забезпечити виконання вимог, зазначених у замовленні, вільність поверхонь, де має бути встановлений результат робіт, облаштування таких поверхонь; п.11.13 Сторони погоджуються, що розповсюдження інформації про конфлікт, спір у відкритих джерелах інформації до проведення переговорів за умови цієї угоди є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації; п.13.5 Після підписання договору обома сторонами завдаток не повертається. Також позивач вказує на п. 11.12 договору, яким сторони погоджують, що звернення до суду не обмежується проведенням переговорів, проте таке звернення вказує на недобросовісну поведінку та зловживання своїми правами особою, яка ухилялась від проведення переговорів… 29.06. 2021 підрядник ФОП [PERSON] подав позов до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська до нього без проведення переговорів. Вважає, що п.п. 11.10 та 11.11 договору використовуються підрядником для відволікання уваги замовника, з метою затримання наміру замовника подання позову до суду і подати позовну заяву першими. Враховуючи викладені обставини, недодержання відповідачем вимог ЦК України в момент укладення правочину, а також безпідставне набуття відповідачем грошовими коштами без наявності правової підстави, позивач вважає належним способом відновлення своїх порушених прав визнання Договору недійсним. В судовому засіданні позивач просив суд захистити його права та визнати недійсним Договір на виконання робіт № 110/21 від 24.05. 2021, укладений між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , надав заяву про зміну позовних вимог, та фактично просив задовольнити первісний позов в повному обсязі. Представник відповідача,\~адвокат \~Дрозд Р.Ю.\~позовні вимоги\~не визнав,\~ надав\~відзив на\~позов.\~Зазначив,\~що у\~позові позивач\~зазначає,\~що не\~згоден з\~умовами договору\~на виконання\~робіт,\~проте,\~ті ж\~самі обставини\~правовідносин між\~тими ж\~сторонами \~за тим\~самим договором\~вже були\~досліджені Красногвардійським\~районним судом\~у справі\~(204/4771/21)\~та рішенням\~суду від\~28.09.21\~з [PERSON] \~стягнуто заборгованість\~за оспорюваним\~договором,\~тобто \~вже встановлено\~обов`язковість умов\~договору. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.02.2022 , рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.09. 2021 залишено без змін. Таким чином обставини встановлені рішенням суду є преюдиційними. У позові позивач поряд з цитатами норм ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», допускає вільне тлумачення норм закону на власний розсуд. Так, як правові підстави позову позивач зазначає, усі ці обставини підпадають під ст.ст.229,230,233 ЦК України. Відповідачем виконано у повному обсязі вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», всі істотні умови договору вони виконані, порушень відносно позивача допущено не було, психологічного чи іншого тиску на позивача при укладанні договору не було, ніхто в оману його не вводив. Ніяких інших зобов`язань відносно позивача на себе не брав і не бере, будь-якої шкоди позивачу не завдавав. Вважає позовні вимоги безпідставними. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 07.07.2022 дану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 24.05. 2021 між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , як підрядником, та [PERSON] , як замовником, було укладено договір на виконання робіт № 110/21, відносно до якого підрядник, на умовах, передбачених цим договором, взяв на себе зобов`язання на свій ризик виконати роботи, які зазначені у Замовлені та Кошторисі (далі Конструкції), які є невід`ємними частинами цього договору, якщо це обумовлено сторонами, транспортування і установку конструкції за завданнями замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (а.с.8-9). У пункті 1.2 вказаного договору сторонами було обумовлено, що роботи кожного разу оговорюються сторонами у замовлені та кошторисі, які є невід`ємними частинами цього договору. Замовлення містить вартість робіт та металів, строк виконання робіт, відомості про додаткові роботи зокрема, про доставку та монтаж конструкції на території замовника, адресу такої території, строк гарантії, застереження. Кошторис містить повну інформацію про матеріали, які будуть використані підрядником, їх характеристики, асортимент відповідно номенклатури, довідників виробництва, підрядника. Вартість робіт та матеріалів встановлюється за кожним завданням окремо в замовленні. Загальна ціна договору визначається сумою вартості робіт по всіх замовленнях. Вартість робіт включає вартість витрат підрядника та плату за виконану роботу відповідного замовлення (п.2.2, 2.3, 2.4 договору). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. З додатків до договору на виконання робіт від 24.05.2021 «Замовлення № 110/21» та «Кошторис» № 110/21», що підписані від імені Фізичної особи-підприємця [PERSON] , як підрядника та [PERSON] , як замовника, вбачається, що замовлення є виготовлення деталей воріт, а саме: деталей воріт 2х3 1 шт., стовпи 60х40х4 м(п), перемички профільна труба 20х40 20 м(п), профлисти 1х2 3 шт., списи (копья) 5 см. х 15 шт., демонтаж євро-забору 3 м(п), демонтаж опалубки 3 м(п). При цьому, вартість робіт з урахуванням матеріалу складає 11\~000,00 грн., завдаток 8000,00 грн., залишок 3000,00 грн., термін виконання робіт не має перевищувати один рік (365) робочих днів з моменту оплати авансу (а.с.10). Згідно з ч. 1 ст. 844 ЦК України ціна договору підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Так, [PERSON] було підписано Прейскурант (послуги, додаткові роботи, не включені до кошторису) (а.с.17). Під час розгляду справи позивач не заперечував, що дійсно 24.05. 2021 підписав Договір на виконання робіт № 110/21, Замовлення, Кошторис та Прейскурант, а також сплатив відповідачу 8000,00 грн. 27.05.21 між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було підписано Акт прийому-передач робіт, в якому зазначено, що [PERSON] прийняв роботи з виготовлення конструкції, а саме: виготовлення деталей воріт без монтажу 2х3 1 шт., стовпи 60х40х4 м(п), перемички профільна труба 20х40 20 м(п), проф-листи 1х2 3 шт., списи (копья) 5 см. х 15 шт., колір коричневий, загальною вартістю робіт та матеріалів 11\~000,00 грн., зауваження щодо якості, строків виконання робіт відсутні, результат робіт оглянуто, порядок експлуатації зазначеної конструкції роз`яснено, необхідну документацію замовником отримано (а.с.11). Зазначений акт підтверджує перехід права власності замовника на конструкцію. У частинах 1,2 статті 853 ЦК України визначено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звинуваченому способі її прийняття (явні недоліки). У Постанові Верховного Суду від 14.07. 2021 у справі №911/1981/20 вказано, що з аналізу вказаної норми ст. 853 ЦК України випливає, що замовник, який при прийнятті робіт негайно не заявив про виявлені допущені у роботі відступи від умов договору або інші явні недоліки у виконаній роботі, втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Згідно з п. 4.4. договору виконання робіт № 110/21 від 24.05.21 сторонами було обумовлено, що замовник за цим договором, зобов`язаний, зокрема, своєчасно оплачувати роботи підрядника, компенсувати витрати, понесені підрядником у випадках, передбачених договором виконати приписи підрядника, прийняти роботу, оглянути конструкції, негайно повідомити про виявлені недоліки, забрати конструкції, матеріали, що залишилися у підрядника не пізніше наступного дня після прийняття робіт. В акті прийому-передач робіт від 27.05.2021 міститься відмітка про те, що заборгованість [PERSON] за договором на виконання робіт № 110/21 станом на 27.05. 2021 становить 3\~000,00 грн. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.21 було стягнуто з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] заборгованість за договором на виконання робіт №110/21 від 24 травня 2021 року 4\~830, 00 грн., з яких: сума основного боргу 3\~000,00 грн, відсотки за зберігання замовлення 330,00 грн. та штраф 1\~500,00 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.02.2022 року, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.09. 2021 року залишено без змін. У відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, то набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2021у справі № 204/4771/21 вже встановлено обов`язковість умов договору № 110/21 на виконання робіт від 24.05.2021. Листом Головноного управління Держспоживслужби в Дніпропетровській області від 07.07.21 позивачу надано відповідь, що під час здійснення заходу спеціалістам надані пояснення від ФОП [PERSON] , встановлено ,що з претензією на якість виконаних робіт до ФОП [PERSON] позивач не звертався. Заява з такими вимогами відсутня в матеріалах, представлених до ГУ Держспоживслужби в Дніпропетровській області, що також заперечує і суб`єкт господарювання. Як вбачається з матеріалів перевірки ФОП [PERSON] звернулася до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором на виконання робіт № 110/21у сумі 13120,68 грн. Тому для поновлення прав, рекомендовано подати зустрічний позов про визнання договору укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] недійсним, оскільки питання щодо розірвання договорів не входить до їх компетенції(а.с.15). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У позовній заяві позивач поряд з цитатами норм ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», допускає вільне трактування таких норм на власний розсуд. Так, як правові підстави позову позивач зазначає: «Усі ці обставини підпадають під ст.ст. 229, 230, 233, ЦК України». Статтею 229 ЦК України визначено правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, згідно якої якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правові наслідки правочину, який вчинено під впливом тяжкої обставини встановлено статтею 233 ЦК України, згідно якої правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Верховний Суд у постанові від 01.09. 2022 року у справі № № 183/1610/17, роз`яснив правозастосування вказаної статті: «Згідно зі статями 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.» Відповідно до статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину. Правочин, який оспорюється на підставі статті 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Підставами визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України та предметом доказування у справі є наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити. Тобто для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України потрібна сукупність зазначених умов. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в частині першій статті 233 ЦК України сполучника "і", за допомогою якого відбувається поєднання цих умов. Встановлена статтею 233 ЦК України підстава недійсності правочину є сукупністю двох зазначених елементів - відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання частини першої статті 233 ЦК України. Існування такої тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають впливати на особу так, що спонукатимуть її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житла чи загроза банкрутства особи, учасника правочину та інші обставини, для усунення або зменшення яких потрібно укласти такий правочин. Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах. Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин». Проте, як вбачається із позовної заяви та додатків до неї позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів як допущення помилки під час укладання договору, введення позивача відповідачем в оману, так і вчинення позивачем правочину під впливом тяжкої обставини через їх відсутність. У день укладання договору - 24.05.2021 між сторонами було погоджено прейскурант (послуги, додаткові роботи, не включені до кошторису). Пунктом 10.5. договору сторони погодили, що у вартість замовлення по акції не включено оформлення фасок на виробах з граніту, перенесення матеріалів, вивезення сміття по закінченню робіт (в залежності від обсягу), фарбування виробів з металу, монтаж фурнітури (замків, петель і т.д.), очищення запущених територій ділянки, видалення коренів, укладка плитки або плит із збільшеною товщиною подушки з гран, відсіву більше 10 см. транспортних витрат, гравірування портрета і ін. символів, монтажу. Тобто, позивач був заздалегідь ознайомлений про ціну додаткових робіт, а саме транспортних послуг з доставки результатів виконання робіт. Отже, сторонами у належній формі погоджено такі істотні умови договору, як перелік робіт та ціна. Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи позивача про укладання договору № 110/21 на виконання робіт від 24.05.2021 під впливом помилки, омани та тяжкої обставини, а незнання закону чи неправильного його тлумачення не може бути підставою для визнання правочину недійсним. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У позовній заяві позивач зазначає, що укладений ним договір № 110/21 на виконання робіт від 24.05.2021 є договором побутового підряду. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Проте, і з такими доводами позивача погодитись неможливо через їх невідповідність актуальним тлумаченням норм чинного законодавства у правовій практиці. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Так, як вбачається із матеріалів справи - сторони уклали договір №110/21 на виконання робіт від 24.05.2021, за умовами якого Підрядник бере на себе зобов`язання на свій ризик виконати роботи, які зазначені у Замовленні та Кошторисі (далі - Конструкції), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На виконання умов договору між сторонами було укладено додаток до договору Замовлення та Кошторис №110/21 від 24.05.2021 . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У відповідності до вказаного замовлення сторони погодили виготовлення деталей воріт 2* 3 - 3 шт, стовпи 60*40*4 м.п., перемички профільна труба 20*40 - 20 м.п., профлисти 1*2-3 шт, списи (копья) 5 см * 15 шт, демонтаж єврозабору 3 м.п., демонтаж опалубки 3 м.п. \~ \~ \~ \~Отже, сторони погодили виготовлення деталей воріт 2* 3 - 1шт, стовпи 60*40*4 м.п., перемички профільна труба 20*40 - 20 м.п., профлисти 1*2-3 шт, списи (копья) 5 см * 15 шт, демонтаж єврозабору - 3 м.п., демонтаж опалубки 3 м.п. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої статті 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника - достроково. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Частиною першою статті 865 ЦК України встановлено, що за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~За змістом частини першої статті 869 ЦК України до реклами та інших пропозицій щодо роботи, яка виконується за договором побутового підряду, застосовуються положення статті 641 цього Кодексу, якою, в свою чергу встановлено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Отже, законодавець розрізняє договір підряду та договір побутового підряду, який є окремим видом договору підряду. Основною відмінністю договору побутового підряду є те, що договір побутового підряду є публічним договором. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Таким чином, між позивачем та відповідачем було укладено договір підряду, що свідчить що до таких правовідносин слід застосовувати приписи статті 837 ЦК України, доводи ж позивача про укладання між сторонами договору побутового підряду спростовуються предметом укладеного договору та правовою практикою правозастосування норм права у цих правовідносинах. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши позовну заяву позивача стає незрозумілим, які ж саме права позивача були порушені відповідачем, та яку саме шкоду завдано відповідачем позивачеві. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Так, Верховний Суд у постанові від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 навів таку правову практику: «Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У частині першій статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи\~про наявність\~чи відсутність\~тих чи\~інших обставин\~про те,\~що друга\~сторона,\~якби вона\~володіла цією\~інформацією,\~не вступила\~б у\~правовідносини,\~невигідні для\~неї,\~спрямовує свої\~дії для\~досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзацчастини першої статті 229 ЦК України). \~ \~ \~ \~Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України" Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов 'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності(пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін: по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. У статті 19 Закону України"Про захист прав споживачів" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку, ціни чи наявності знижок або інших ціпових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених, цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням відсутності зазначення позивачем підстав в чому ж саме виражалася помилка, омана чи які ж саме тяжкі обставини спонукали його до укладання оспорюваного договору,відсутні і підстави для визнання договору недійсним. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У відповідності до статті З ЦК України, - загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, добросовісність. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Частиною 3 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №449/1154/14 наведено правовий висновок: \~ \~ \~ \~«Добросовісність \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~це \~ \~ \~ \~певний стандарт поведінки,що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення». \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Отже, позивач, порушаючи загальні засади цивільного законодавства - добросовісність, намагається всупереч норм чинного законодавства затягнути виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2021 у справі № 204/4771/21. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Крім того, огляду на наявні докази, правові підстави визнання вказаного спірного договору нікчемним відсутні, оскільки сторони були наділені необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення було вільним направлене на настання наслідків, передбачених спірним договором, укладено відповідно до норм чинного законодавства.Позивач не просить суд застосувати наслідки недійсності правочину шляхом переведення сторін в первісний стан. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Отже, позивач не надав до суду жодного належного та допустимого доказу про підтвердження факту недійсності та/або нікчемності правочину в цілому. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~При укладенні спірного договору дотримано всі передбачені законом істотні умови, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення зазначених договорів обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами. Договір укладено на власний розсуд сторін та з урахуванням вимог цивільного законодавства. При укладенні договорів позивачу було надано всю необхідну інформацію, про що свідчить власноручний підпис позивача на договорі та акті прийому передачі робіт від 27.05.2021, який підписано без зауважень. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач не довів незаконність дій відповідача. Твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 , п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Вказаний спірний договір укладений позивачем добровільно, за ним проходили платежі. Отже, вимога про недійсність договору заявлена за договором, що діє внаслідок його виконання не може бути задоволена. Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на своїх позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним договору в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed