Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною 3-х річного віку, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог, вказує що вона перебувала в близьких стосунках із відповідачем. У них [INFO] народився син [PERSON] , відповідач є його батьком, що підтверджується рішенням суду від 31.08.2022 року по справі № 288/185/22. Дитина весь час проживала і проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні. На даний час сторони проживають окремо. Відповідач добровільно не надає позивачу матеріальної допомоги, а позивач не має можливості працевлаштуватись, так як доглядає за дитиною. Джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку, не має. Позивач повідомляла відповідача, що це його дитина, син на нього схожий зовнішнім виглядом. Позивач просить стягувати щомісячно з відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , аліменти на її утримання, як жінки з якою проживає дитина, у розмірі 1500 гривень, до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років та стягнути судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 3000 гривень. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1000 гривень в місяць. Крім того, 27 жовтня 2022 року надав до суду відзив на позовну заяву (уточнену) про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною 3-х річного віку, в якому просить стягувати з нього аліменти на утримання позивача у твердій грошові сумі в розмірі 1000 гривень на місяць та відмовити в стягненні судових витрат за надання правової допомоги. Також вказує, що він визнає себе батьком дитини. 28 жовтня 2022 року надав відзив на позовну заяву (уточнену), в якому просить стягнути з нього аліменти на утримання жінки у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень на місяць, витрати на правову допомогу покласти на позивача /а.с. 65, 66/. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30 вересня 2020 року Красногірською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 2 /а.с. 3/. Відповідно до довідки № 40 від 13 червня 2022 року, виданої Виконавчим комітетом Андрушківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, діти [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір`ю і знаходяться на її повному утриманні /а.с. 4/. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб № 39 від 13 червня 2022 року Андрушківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї зареєстрованих входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] /а.с. 5/. Довідкою № 137 від 03 серпня 2022 року Попільнянського відділу № 4 УПСЗН Житомирської РДА визначено, що [PERSON] знаходиться на обліку в Житомирське РУПСЗН Попільнянського відділу та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини /а.с. 36/. Як вбачається з рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 31 серпня 2022 року, позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Попільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області ЦЗМУ Міністерства юстиції України (м.Хмельницький), орган опіки та піклування Андрушківської сільської ради Житомирського району, Житомирської області про визнання батьківства та стягнення аліментів задоволено. Визнано [PERSON] , [INFO] , батьком дитини, [PERSON] , [INFO] /а.с. 54-57/. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Стаття 7 Сімейного Кодексу України визначає, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Відповідно до частин другої та четвертої статті 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частина 2 статті 91 Сімейного Кодексу України передбачає, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини - матері на утримання чоловіком - батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Згідно статті 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до статті 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Судом встановлено, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Отже [PERSON] має право на утримання від [PERSON] до досягнення дитиною трьох років, за умови, що відповідач може надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з наступного. Згідно з частиною першою та другою статті 80 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. В добровільному порядку питання щодо утримання жінки позивач та відповідач не вирішили. Частиною першою статті 79 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. У відповідності до статті 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В постанові по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, суд бере до уваги, що подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим в силу приписів СК України, що регулюють вирішення даного питання, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Частина 1 статті 184 СК України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач 27 жовтня 2022 року надав відзив на позовну заяву (уточнену) /а.с. 65/ в якому вказує, що він на даний час безробітний, дохід має нестабільний, інколи допомагає батькам по роботі, проживає з батьками та знаходиться на їхньому утриманні, і тому стягнення з нього на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень практично не можливо, так як він стабільного заробітку не має, крім того він сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу). Також відповідач повідомляє, що нерухомого майна у власності він не має і тому просить стягувати з нього аліменти на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно. Крім того, він вказує, що батьківство відносно сина [PERSON] він визнає. 28 жовтня 2022 року відповідач надав відзив на позовну заяву (уточнену) /а.с. 66/ в якому просить стягнути з нього на користь позивача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень на місяць та витрати на правову допомогу покласти на позивача. Проте, судом встановлено, що відповідач є здоровою працездатного віку особою, він може працевлаштовуватись на будь-яку оплачувану роботу чи отримувати інші доходи внаслідок своєї трудової діяльності, крім того відсутні дані про неможливість працевлаштуватися та отримувати стабільний дохід, інших утриманців офіційно немає, а отже він спроможний та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу матері своєї дитини. Крім того, відповідач не надав суду доказів того, що дійсно має скрутне матеріальне становище. Зважаючи на те, що позивач не працює, має на утриманні малолітню дитину, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, на даний час не може працевлаштуватись, доходи позивача складають лише соціальні виплати, також відповідач не приймає участі у вихованні сина, тому, виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб жінки, суд приходить до висновку про задоволення позову в даній частині та стягнення з відповідача аліментів на жінку до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1500 гривень. Згідно частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач в позовній заяві також просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України) Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України). До матеріалів справи додано Договір про надання правової допомоги від 30.09.2022 року /а.с. 39-40/ та Додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 30.09.2022 року /а.с. 49/, укладену між адвокатським бюро «Віктора Слівінського» та [PERSON] , акт про надання і прийняття правничої допомоги від 12.10.2022 року /а.с. 50/ та розрахунок від 30.09.2022 року /а.с. 51/. В Акті про надання і прийняття правничої допомоги від 12.10.2022 року зазначено, що адвокат надав, а клієнт за період з 30.09.2022 року по 12.10.2022 року прийняв таку правничу допомогу: 1. Проведення вивчення та аналізу матеріалів і документів, наданих Клієнтом, вивчення та аналіз судової практики, роз`яснень і коментарів, витрачено часу - 1 година, вартість роботи - 1000 гривень; 2 . Надання роз`яснень та консультацій Клієнту по кримінальному провадженню, витрачено часу - 1 година, вартість робіт - 500 гривень; 3. Підготовка уточненої позовної заяви Клієнту, витрачено часу - 1,5 години, вартість робіт -1500 гривень, всього 3000 гривень /а.с. 50/. Згідно Розрахунку гонорару по договору про надання правової допомоги від 30.09.2022 року та додаткової угоди до договору від 30.09.2022 року по справі № 288/914/22, вартість робіт всього 3000 гривень /а.с. 51/. Як вбачається з меморіального ордеру від 30 вересня 2022 року, виданого АТ КБ «ПРИВАТБАНК», отримувач: [PERSON] , призначення платежу: за надання правової допомоги згідно договору від 30.09.2022 року, [PERSON] , сума 3000,00 гривень /а.с. 52/. Відповідач у відзивах на позовну заяву просить відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з нього витрат на правову допомогу /а.с. 65, 66/. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. В постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 визначено, що суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Щодо співмірності витрат на правову допомогу, суд враховує позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову, а тому враховуючи критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката та конкретні обставини справи, зокрема ціну позову, тривалість судових засідань, час витрачений адвокатом на участь в судових засіданнях і заявлених ним клопотань, складність справи та враховуючи заявлене відповідачем клопотання про відмову у стягненні витрат на правову допомогу, суд з огляду на розумну необхідність судових витрат, обмежує їх розмір з 3000.00 гривень до 1500.00 гривень. Таким чином, позов в частині заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення. У відповідності до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 992 гривні 40 копійок судового збору. Пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України встановлено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial