Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Луцької міської ради про визнання права користування жилим приміщенням. Свій позов мотивує тим, що 11.06.1992 року вона була прийнята на роботу в Мостозагін 60 і на даному підприємстві, яке неодноразово перейменовувалося, працювала на різних посадах до 03.11.1997 року. З 24.10.2007 року по 31.01.2017 року вона працювала у ВАТ «Мостобуд» Мостозагону №60 прибиральницею службових приміщень. В подальшому, 01.02.2017 року з нею укладалися цивільно-правові договори про роботу в даній організації. Вказує, що у зв`язку з роботою в 1998-1989 році її чоловікові [PERSON] було надано житло в гуртожитку кімнату № [NUMBER] (в подальшому нумерація змінена на [ADDRESS] . В 2005 році її чоловік помер. З 2007 року вона стала проживати однією сім`єю з [PERSON] в належній їй кімнаті. Оскільки [PERSON] тяжко хворів, то їм було надано в користування ще одну кімнату [ADDRESS] в цьому ж гуртожитку. При цьому ордер було видано на ім`я [PERSON] . Разом з тим, підприємство саме з нею уклало договори договору найму на квартири [ADDRESS] і [ADDRESS] і з її зарплати проводились відрахування за користування житлом. Зазначає, що у зв`язку з тяжким фінансовим становищем через хворобу [PERSON] , вона продала належну їй кімнату [ADDRESS] . І оскільки на кімнату [ADDRESS] надавалась субсидія, то після продажу належної їй кімнати , вона зареєструвалася в квартирі [ADDRESS] , власником якої є її сестра. Однак, вона постійно проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в кімнаті № [NUMBER] і до дня смерті останнього [INFO] . Вважає себе членом сім`ї [PERSON] , оскільки тривалий час проживали з ним, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах. Так як іншого житла у неї немає, то ця кімната є її постійним місцем проживання. У зв`язку з чим, просить визнати за нею право на користування житловим приміщенням гуртожитку кімнатою [ADDRESS] . Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.08.2022 року до участі у справі в якості третьої особи залучено орган самоорганізації населення «Будинковий комітет «Мостовик». В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав. викладених у заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте подав суду заяву, у якій просив справу слухати у його відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судовому засіданні покладався на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом з`ясовано, що [PERSON] знята з реєстрації 04.102016 року за адресою: [ADDRESS] та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 11.03.2019 року (а.с. 4-зворот). При цьому, як з`ясовано в судовому засіданні основним наймачем кімнати [ADDRESS] був [PERSON] , що підтверджується копією ордеру на жиле приміщення в гуртожитку від 26.09.2016 року (а.с. 11) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с. 24). На підставі ст. 52 ЖК України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Положеннями ч. 1 ст. 58 ЖК України визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Питання про те, хто належить до членів сім`ї власника (наймача) жилого приміщення, регулюється частиною другою статті 64 ЖК України. До категорії членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, визначаючи коло членів сім`ї наймача, вказана норма ЖК України поділяє їх на дві групи: одні з них «належать» до членів сім`ї наймача, інші - «можуть бути визнані» такими. За змістом статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму, спір може бути вирішено в судовому порядку. Ч.\~2\~ст.\~107\~ЖК України\~передбачено,\~що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, в осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК України). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 року у справі № 6-60цс12. За приписом ст.\~2\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Статтею 29\~ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст.\~61\~ЖК України визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до п. 10 роз`яснень Верховного суду України від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» у члена сім`ї наймача, включеного до ордера на заселення жилого приміщення, право користування останнім виникає у зв`язку із включенням до ордера, а не у зв`язку із вселенням у це приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 98 ЖК України, наймач жилого приміщення та члени його сім`ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім`ї наймача. Статтею 99 ЖК України передбачено, що піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст. 81 ЦПК України). Таким чином, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем копії квитанцій про сплату коштів за житлово-комунальні послуги згідно довідки Мостозагону №60 про те, що із заробітної плати [PERSON] утримувалися комунальні платежі за кімнати №9 та №12 в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , не можуть бути прийняті судом в якості належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання позивача у спірній квартирі, як члена сім`ї наймача, як і не підтверджують його згоду на вселення позивача в квартиру та ведення з ним спільного господарства. Крім того, відсутні дані того, що наймач спірної квартири [PERSON] , який помер [INFO] та сама позивач за життя наймача звертались до відповідних органів з приводу її реєстрації у вказаній квартирі, та/або наймач надавав відповідну згоду на її проживання в квартирі. При цьому, як слідує із матеріалів справи, позивач іншу кімнату, належну їй на власності, відчужила і вона в подальшому зареєструвалась за адресою: [ADDRESS] , а тому, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача і вважає , що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed