Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог, вказує, що з 28 липня 2015 року перебувала в шлюбі з [PERSON] . Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 31.03.2021 року шлюб між ними розірвано. В період перебування в шлюбі, вони придбали автомобіль За час перебування в зареєстрованому шлюбі, а саме 18.12.2018 року сторонами було набуто в спільну сумісну власність автомобіль марки Dacia Lodgy, 2015 року випуску. Транспортний засіб було зареєстровано на ім`я відповідача [PERSON] . Вказаний автомобіль вони придбали за 10000 доларів США. Вказаної суми у них не було, тому вони змушені були взяти частину коштів у борг в родичів. Вважає, що вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в рівних частках. Після погіршення стосунків між сторонами, та розірвання шлюбу, вони не змогли домовитись щодо добровільного поділу спільного майна подружжя, в тому числі і автомобіля. Через деякий час після розлучення, відповідач приїхав вказаним автомобілем для зустрічі в сином, та вона помітила, що на автомобілі інший номерний знак. Згідно отриманої інформації, їй стало відомо, що 19.10.2021 року автомобіль Dacia Lodgy, 2015 року випуску було перереєстровано [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу та зареєстровано за [PERSON] . За таких обставин, відповідача відчужив автомобіль, що є спільним майном подружжя, без її згоди та на час розгляду справи в суді поділ вказаного майна є неможливим, вона просить стягнути з відповідача 1/2 частину грошової компенсації вартості спірного майна. Ухвалою суду від 27 червня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного та призначено підготовче судове засідання. Відповідачем в строк, вказаний в ухвалі суду, було подано відзив на позов. У відзиві відповідач частково визнає позовні вимоги, вказуючи, що спірний автомобіль було придбано за спільні кошти подружжя. Частину коштів, вони дійсно брали в борг. Для виконання боргових зобов`язань, він змушений був їздити за кордон на роботу, а дружина здійснювала догляд за їх дитиною. Всі позичені кошти вони повернули. Також заперечує щодо визначення вартості спірного автомобіля. Згідний сплатити позивачу грошову компенсацію вартості належної їй частини автомобіля в розмірі 80000 гривень. Також заперечив щодо стягнення з нього витрат, понесених позивачем, на правову допомогу в розмірі 10000 гривень, вважаючи їх завищеними. Ухвалою суду від 19 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та пояснив, що сторони перебували в шлюбі. Спірний автомобіль було придбано під час шлюбу за спільні кошти подружжя та отриманих коштів в борг. Після розірвання шлюбу, [PERSON] без згоди позивача відчужив спірний транспортний засіб та автомобіль було переоформлено на нового власника. Кошти від продажу автомобіля відповідач позивачу не надавав. Також, вказав, що твердження позивача про те, що лише він їздив на роботу за кордон з метою повернення боргу, спростовується копіями з паспорта [PERSON] , в якому містяться відмітки про перетин позивачем державного кордону України. Щодо визначення вартості автомобіля, то позивач керувалась правовими позиціями Верховного Суду, відповідно до яких у випадку відчуження транспортного засобу без згоди іншого подружжя, та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Відповідно до інформації, що міститься в інтернет ресурсах, вартість аналогічного транспортного засобу становить 8000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 235680 гривень. Просить позов задовольнити повністю. Представник відповідача позовні вимоги визнала часткова з підстав, викладених у відзиві. Пояснила, що позивач не зверталась до відповідача щодо вирішення спору добровільно. Вказує, що вартість спірного автомобіля завищена позивачем, а тому відповідач згідний сплатити позивача грошовий еквівалент вартості частини автомобіля в розмірі 80000 гривень. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.13ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 31 березня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.8-10) Шлюбні відносини між сторонами припинено, проте у добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна подружжя. Так, відповідно до інформації територіального сервісного центру №5642 18.12.2018 року за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб Dacia Lodgy, 2015 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н. [NUMBER] . (а.с.11). 19.10.2021 року здійснено перереєстрацію транспортного засобу Dacia Lodgy, 2015 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] на підставі договору, укладеного в ТСЦ за [PERSON] та присвоєного д.н.з. [NUMBER] . (а.с.11). Отже, між сторонами виник спір з приводу вказаного майна. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях\~316,\~317,\~319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Відповідно до частин першої та другої\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Конструкція\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Згідно зі статтею 63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша\~статті 70 СК України). Відповідно до частини першої\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені в\~статті 57 СК України. Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно із частинами другою та третьою статті 372\~ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст.76\~ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Розглядаючи аргументи сторін, щодо спірного транспортного засобу, суд виходить із наступного. За вимогами частин першої, другої статті 369\~ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя. Відповідно до частини четвертої статті 65\~СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Приведені норми чинного законодавства України та досліджені обставини в ході судового розгляду дають підстави зробити висновок про те, що спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу подружжя, тобто є їх спільним сумісним майном. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно вимог ст.\~68\~СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до вимог ч. 3 ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, вищезазначені обставини свідчать про те, що відповідач, у порушення вимог ст.68\~СК України, розпорядився спільним сумісним майном без згоди позивача [PERSON] після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, тобто відбулось вибуття транспортного засобу із спільної сумісної власності подружжя поза волею позивача [PERSON] та кошти використані [PERSON] у своїх інтересах. Будь-яких доказів на використання коштів від продажу транспортного засобу в інтересах сім`ї відповідачем суду надано не було. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Саме такі правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц. Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 22, 30постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо дійсної вартості спірного автомобіля, однак клопотання про призначення у справі судової експертизи щодо з`ясування питання про дійсну вартість автомобіля на час розгляду справи сторонами не заявлялось. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) дійшов висновку про те, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Ринкова вартість автомобіля була визначена позивачем відповідно до роздруківок із веб-сайту «Аuto-Ria», де розраховано середньоринкову вартість транспортного засобу автомобіля Dacia Lodgy, 2015 року випуску, і яка становить 8000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 235680 гривень. Із змісту заявлених позовних вимог вбачається, що [PERSON] просить стягнути на її користь грошову компенсацію за належну їй частку у спільному майні у розмірі 117840 грн. Відповідач не погоджуючись з ринковою вартістю спірного автомобіля, визначеної позивачем, при цьому належних доказів на спростування даної оцінки транспортного засобу, суду не надав. З огляду на вищевказане, враховуючи, що відповідач без згоди позивача відчужив третій особі належний їм на праві спільної сумісної власності вищевказаний транспортний засіб, з нього на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація ринкової вартості 1/2 частини даного транспортного засобу, яка визначена на час подання цього позову, а саме, - 117840,00 грн. Таким чином, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позову є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Статтею 133 ЦПК України\~встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається із матеріалів справи, 06.12.2021 року між адвокатом Мервінським В.В. та Загурською В.В. було укладено договір на представництво інтересів та надання професійної правничої допомоги. Згідно довідки про оплату витрат на правничу допомогу від 12.05.2022 року адвокатом Мервінським В.В. надано професійну правничу допомогу [PERSON] наступного характеру: проведення консультації в розмірі 2000,00 грн., опрацювання законодавчої бази, формування правової позиції, вивчення матеріалів справи в розмірі 2000,00 грн, підготовка процесуальний документів в розмірі 6000,00 грн. 12.05.2022 року позивачем було сплачено згідно договору про надання правничої допомоги 10000,00 грн., про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордера №3 від 12.05.2022 року. За вказаних обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Згідно з ч.1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 2356,80 гривень, виходячи із ціни позову 235680,00 гривень. Оскільки, позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу, яка визначена на час подання цього позову в розмірі 117840,00 грн, судовий збір, який необхідно було сплатити позивачу становить 1178,40 грн. В судовому засіданні представник позивача просив повернути [PERSON] надмірно сплачений судовий збір в розмірі 1178,40 грн Враховуючи, що даний позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1178,40 грн. Надлишково сплачену суму судового збору в розмірі 1178,40 грн, враховуючи клопотання про повернення судового збору, суд

Outcome: approved