Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання однієї малолітньої дитини у твердій грошовій сумі. Обгрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що з відповідачем по справі вони уклали шлюб 6.08.2011 р., який було зареєстровано виконкомом Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, за актовим записом №30. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 24.04.2018 року ухваленим у цивільній справі №307/2877/17 даний шлюб, було розірвано. Під час перебування у шлюбі з відповідачем по справі у них народився син, [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Зазначає, що відповідач жодним чином не бере участь у вихованні та забезпеченні дитини, хоч є працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він безперечно у змозі сплачувати необхідні на утримання спільної дитини кошти. Зазначає, що відповідач працює закордоном вже досить тривалий час. Інших дітей на утриманні він, не має. Доходи які вона отримує, не дають можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини. Посилаючись на положення ст.ст. 141, 150, 180, 181 ч.2 ст. 182 СК України, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина щомісячно у твердій грошовій сумі по 3000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.07.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Відповідач відзиву на позовну заяву, не подавав. Позивачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася та подала до суду заяву в якій просить провести розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач будучи відповідно до положень п.4 ч.8 ст. 128 та п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення за штрих кодовими ідентифікаторами за за №№ 9050001393359, 9050001422421, повторно в судове засідання не з`явився та про причини неявки суду не повідомив. Суд, виконуючи вимоги\~ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а також те, що позивачка не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 6.08.2011 було зареєстровано у виконкомі Нересницької сілської ради, Тячівського району, Закарпатської області за актовим записом №30. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області, ухваленим 24.04.2018 року у цивільній справі справі №307/2877/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб між сторонами було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 24.05.2018 (а.с. 2). Від шлюбу сторони мають одну дитину, сина [PERSON] , [INFO] батьками в свідоцтві про народження якого значаться сторони. (а.с. 3). Малолітній, [PERSON] перебуває на утриманні і вихованні у позивачки, що стверджується довідкою виданою Нересницькою сільською радою Тячівського району Закарпатської області від 11.07.2022 р. за №741 та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, виданого виконавчим комітетом Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 04.07.2022 року (а.с. 5 - 6). Таким чином позивачці належить право вимоги за пред`явленим до відповідача позовом, про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, виданих виконавчим комітетом Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 04.07.2022 року, малолітній син сторін проживає разом з позивачкою в с. Нересниця у будинку її батьків. Матеріально побутові умови задовільні. Позивачка не працює та займається вихованням дитини. Разом сторони не проживають. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з малолітнім сином. Належну матеріальну допомогу на його утримання не надає, однак, виходячи з того, що він у свідоцтві про народження сина зазначений батьком, він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини на користь позивачки, з якою вона проживає. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривня, з 1 липня - 2744 гривень, з 1 грудня - 2833 гривень. При визначенні розміру аліментів на утримання однієї малолітньої дитини, суд враховує майновий стан позивачки, з якою проживає малолітній, та якого вона утримує самостійно, ніде не працює, та як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов, батько дитині матеріально не допомагає, інших утриманців не має, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а також майновий стан відповідача, відомості про місце роботи якого та наявність у нього у власності неруховомого та рухомого майна, під час розгляду справи не здобуто та його працездатний вік і відсутність на утриманні інших утриманців. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти в\~твердій грошовій\~сумі на\~утримання сина: [PERSON] , [INFO] в розмірі по 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 липня 2022 року і до його повноліття, оскільки така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину мінімальним та найнеобхіднішим. Доказів того, що відповідач спроможний сплачувати більший розмір аліментів при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 гривень. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial