Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просить суд встановити факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 2006 року до 03.01.2021 з [PERSON] , який помер [INFO] та визнати за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом. [PERSON] посилається в позові на те, що з вересня 2003 року вона проживала з [PERSON] однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Спочатку вони проживали в квартирі за адресою: [ADDRESS] , а в жовтні 2006 року була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] . З жовтня 2006 позивач разом з [PERSON] проживали у вказаній квартирі, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, спільне господарство, зробили у квартирі за спільні кошти ремонт, придбали меблі та побутову техніку. [INFO] [PERSON] помер внаслідок хвороби. Всі витрати на лікування, організацію та проведення поховання були понесені позивачем. Після смерті [PERSON] у встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте постановою 26.04.2021 №2002-14 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивач не перебувала з померлим у зареєстрованому шлюбі та не підтвердила з ним свої родинні відносини. Оскільки позивач проживала з померлим однією сім`єю більше п`яти років, інших спадкоємців у [PERSON] немає, просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 16 грудня 2021 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження, а також витребувано у приватного нотаріуса належним чином засвідчену копію спадкової справи №6/2021, після смерті [PERSON] 25.07.2022 копії матеріалів спадкової справи долучено до матеріалів цивільної справи. На підставі ухвали суду від 18.08.2022 прийнято рішення про закриття підготовчого провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися. Позивачем подано до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. За змістом ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 31 травня 2022 року у справі № 554/8629/17 (провадження № 61-3012св21). У постанові від 21 вересня 2022 року № 524/3363/19 Верховний Суд зазначив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про проживання позивачки з [PERSON] , понад 5 років однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що підтверджується наданими позивачем доказами. Як вбачається з акта про фактичне проживання особи без реєстрації, позивач проживає за адресою: [ADDRESS] , матеріали справи містять копії платіжних документів про оплату комунальних платежів за вказаною адресою позивачем, крім того, матеріали справи містять спільні фотографії [PERSON] та [PERSON] [PERSON] був власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договом купівлі продажу від 16.10.2006 р. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] , виданого 05.01.2021 Київським міським відділом державної реєстрації смерті ЦМУ МЮ (м.Київ). Відповідно до договору про надання ритуальних услуг з оформлення свідоцтва про смерті №10/21 від 06.01.2021 витрати за оформлення вказаного свідоцтва несла позивачка. Матеріали справи містять платіжні документи про витрати на лікування [PERSON] , у зв`язку з тривалою хворобою. Як вбачається зі змісту спадкової справи після смерті [PERSON] , заяву про прийняття спадщини після його смерті подала лише позивачка. Інші спадкомці відсутні. Судом встановлено, що позивач є єдиною особою, яка подала заяву на прийняття спадщини, що вбачається з матеріалів витребуваної спадкової справи. Разом з тим, приватним нотаріусом в газеті "Голос України", була опублікована інформація стосовно відкриття спадщини після смерті [PERSON] , зокрема, було інформовано, що спадкоємцям необхідно прибути до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фатхутдіної І.В. за адресою: [ADDRESS] , до 03.07.2021 р. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, ч.1 ст. 13 ЦПК України. Водночас, згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, оставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, - ч.1 ст. 76 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, - ст.77 ЦПК України. У відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши матеріали справи приходить до переконання, що надані позивачем докази є належними та достатніми для встановлення факту її проживання однією сім`єю з [PERSON] , наявності спільного побуту, спільного відпочинку, ведення спільного господарства, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог у цій частині. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Отже, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Згідно ст.1258 СК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. З огляду на те, що судом не встановлено інших спадкоємців за законом, а також враховуючи встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу понад 5 років до подання заяви про прийняття спадщини, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині визнання за нею права власності у порядку спадкування за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved