Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просив визнати за нею право власності на земельну частку (пай) , що розташована на землях реформованого КСП "Гарт" с. Кам`яний Майдан, Новоград-Волинського району. Вимоги обґрунтовані тим, що вона з 18.12.1985 року по 23.03.1996 рік працювала в колгоспі ім. Постишева, який в подальшому був реорганізований в КСП "Гарт" с. Кам`яний Майдан, Новоград-Волинського району Житомирської області. За час роботи та членства у КСП "Гарт", 23.06.1996 року в Книзі державних актів на право колективної власності на землю № 1 зареєстровано державний акт на право колективної власності на землю серія ЖТ-10-8-000002 з визначеним розміром середньої земельної частки (пай) кожного з членів КСП в 1887,8 умовних кадастрових гектара. Вона була внесена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) за № 138. Коли відповідні списки по КСП "Гарт" були передані до Новоград-Волинської райдержадміністрації, для отримання сертифікатів на право на земельну частку )пай) вона захворіла тому сертифікат не отримала, тому була змушена звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі. позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. За змістом положень\~статті 5 ЗК України\~в редакції закону від 11 березня 1992 року № 2196-XII,\~статті 3 Указу Президента України від 08 серпня\~1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям»\~право особи на земельну частку\~\~(пай) виникає з моменту отримання\~колективним сільськогосподарським підприємством, сільськогосподарським кооперативом, або сільськогосподарським\~\~акціонерним товариством державного акта\~\~на прав колективної власності на землю. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські\~\~підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше\~\~працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право власності колективної власності на землю. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Невнесення\~\~до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Встановлено, що [PERSON] була членом колгоспу"Гарт" с. Кам`яний Майдан Новоград-Волинського району Житомирської області з 18.12.1985 року до 23.03.1996 року. Також встановлено, що державний акт на право колективної власності на землю по КСП "Гарт", серія ЖТ-10-8-000002, був зареєстрований та виданий від 23 червня 1996 року за № 1 (а.с.8). Згідно довідки виданої Брониківською сільською радою № 487 від 04.08.2021року [PERSON] відсутня в уточнених списків громадян на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП Гарт с. Кам`яний Майдан (а.с.16). Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. Отже, враховуючи те, що оскільки позивачка [PERSON] на момент передачі державного акту являлась членом КСП "Гарт", суд приходить до висновку, що вона набула право на земельну частку, як член КСП. Разом з тим, суд враховує, що згідно з частиною першою\~статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до\~статті 5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. З огляду на зазначені вимоги в цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме\~ЦК Української РСР. Згідно з\~статтею 71 ЦК Української РСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до положень\~статті 76 ЦК Української РСР\~перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. За змістом пункту 6 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України\~правила цього\~Кодексу\~щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені\~ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до статей\~71,\~75 ЦК Української РСР\~загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін. Статтею 80 ЦК УРСР\~встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Посилання позивача на те, що вона вчасно не оформила сертифікат на право на земельну частку(пай) у зв`язку з хворобою, не заслуговують на увагу. Оскільки [PERSON] , як член колгоспу, повинна була дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП "Гарт" (1996 рік) акта на право колективної власності на землю. Однак, позивачка із зазначеним позовом звернулася до суду з порушенням встановлених законом строків, що є підставою для відмови у його задоволенні з підстав пропуску позивачем позовної давності. При розгляді даної справи, суд відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України врахував висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року № 637/53/18 та від 16 вересня 2020 р № 330/2463/17. Враховуючи вище викладене,

Outcome: dismissed