Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, у якому просив суд усунути свою рідну сестру [PERSON] від права на спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилався на те, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 19.10.2020 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Дніпро), актовий запис №1608. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із: - земельної ділянки, кадастровий номер 2321587300:11:001:0002, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,2500 га; - земельної ділянки, кадастровий номер 2321587300:11:001:0001, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1800 га; - земельної ділянки, кадастровий номер 2321587300:04:002:0048, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, площею 3, 0866 га; - земельної ділянки, кадастровий номер 2321587300:04:002:0046, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, площею 2, 7669 га. У передбачений законом строк, 23.10.2020 року позивач звернувся до державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Окрім позивача спадкоємцем першої черги є його рідна сестра [PERSON] , яка 08.09.2021 року звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, у якій зазначила, що спадщину прийняла фактично, оскільки на час смерті спадкодавця була зареєстрована та проживала разом із матір`ю. Позивач вказує, що відповідачка з матір`ю не проживала, на початку 2009 року [PERSON] попросила надати їй домову книжку для здійснення реєстрації свого сина та довгий час її не повертала, тому матір була вимушена звернутися до правоохоронних органів. Мати позивача [PERSON] довгий час хворіла, у квітні 2009 році у неї стався перший інсульт та вона потрапила до лікарні ім. Мечнікова, де знаходилася 2 тижні, за цей час відповідач лише декілька разів навідала матір. У червні 2009 року у матері стався рецидив, вона просила зателефонувати сестрі, однак на телефонні дзвінки вона вже не відповідала. Проживаючи окремо разом зі своєю сім`єю, починаючи з 2009 року позивач постійно навідував матір, доглядав, допомагав по господарству та забезпечував її матеріально, оскільки вона потребувала допомоги. У 2012 році позивач переїхав проживати до матері, оскільки мати перебувала у безпорадному стані, потребувала постійного піклування, догляду, моральної підтримки та матеріальної допомоги. У 2013 році внаслідок неадекватної поведінки матір потрапила до лікарні у психіатричне відділення. 25.09.2017 року у [PERSON] стався другий інсульт та з того часу вона вже не могла самостійно пересуватися, знаходилася в тяжкому безпорадному стані. Позивач неодноразово телефонував відповідачці аби повідомити про стан здоров`я матері, проте вона, маючи можливість, свідомо ухилялася від надання спадкодавцю будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд усунути [PERSON] , [INFO] , від права на спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідачка [PERSON] надала до суду відзив, у якому проти задоволення позову заперечувала, оскільки підстави для усунення її від права на спадкування відсутні. Належні та допустимі докази щодо предмета доказування позивачем не надані. Крім цього, відповідач зазначила, що вона зареєстрована та постійно проживала із матір`ю, за адресою: [ADDRESS] . Після реєстрації шлюбу зі своєю сім`єю періодично мешкала з матір`ю. Оскільки житлова площа будинку є невелика, будь-які зручності відсутні, тому мати була невдоволена тим, що донька разом із сім`єю мешкали із нею. У 2009 році мати захворіла, у неї стався інсульт та відповідачка приклала багато зусиль аби стан здоров`я матері покращився. До 2012 року відповідачка проживала разом з матір`ю, а позивач проживав окремо. У 2012 році позивач повернувся проживати до матері через особисті сімейні проблеми. Умови для проживання усієї сім`ї у будинку були відсутні та з позивачем склалися вкрай неприязні стосунки, тому мати попросила відповідачку залишити будинок. Для уникнення конфліктних ситуацій відповідачка разом із чоловіком та дитиною була вимушена виїхати із будинку та винаймати житло. До 2017 року [PERSON] мала змогу навідувати матір, спілкуватися з нею та надавати допомогу. Згодом позивач почав чинити перешкоди у спілкуванні з матір`ю, змінив замки на дверях будинку та встановив ворота із замком, у зв`язку з чим відповідачка взагалі не могла потрапити у двір та зателефонувати брату, оскільки його номера телефону вона не мала. Із 2017 року відповідачці не було відомо про стан здоров`я матері та позивач навіть не повідомив про її смерть. Крім цього, відповідачка зазначила, що позивачем не надано доказів перебування матері у безпорадному стані внаслідок хвороби, а також того, що мати потребувала саме її допомоги. Позивач [PERSON] позов підтримав та додатково пояснив, що його сестра [PERSON] свідомо ухилялася від надання будь-якої допомоги матері, їй було достовірно відомо про те, що мати після перенесених декількох інсультів була в безпорадному стані, паралізована на ліву сторону, лежача, а тому потребувала постійного догляду. Він сам повністю доглядав матір, хоча певний догляд: купати, підтримувати гігієну та перевдягати матір могла робити, як жінка, сестра. Із 2017 року відповідачка жодного разу не навідалася до матері, не спитала про її стан здоров`я, не купувала ліки чи продукти, не відвідувала у лікарні. Вона не цікавилася навіть через родичів, сусідів чи знайомих. У 2017 році померла їх бабуся і відповідачка була присутня на похованні, однак про матір нічого навіть не спитала. Мати неодноразово просила аби він зателефонував сестрі та попросив про допомогу, однак вона не відповідала на дзвінки, декілька разів просто кинула слухавку. При тому, що [PERSON] проживала весь час неподалік в одному районі міста разом із матір`ю, та достовірно знаючи про її тяжкий фізичний стан та психічні розлади, вона не проявляла будь-якого інтересу до матері, не була присутня навіть під час поховання. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та доповнила, що спадкодавець перебувала у безпорадному стані та відповідачці про це було достовірно відомо. Так, [PERSON] неодноразово переносила інсульт, що вплинуло на її психічні розлади, опорний рух та загальний стан здоров`я, у зв`язку з чим вона потребувала постійного догляду і не могла проживати сама. Відповідачка ухилялася як від контактування та спілкування з матір`ю, так і від надання будь-якої допомоги. Із 2017 року до дня її смерті донька [PERSON] жодного разу навіть не провідала матір, не відповідала на телефонні дзвінки позивача, не цікавилася станом здоров`я та не була присутня під час поховання. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала та пояснила, що вона разом із сім`єю проживали з матір`ю, однак мати попросила їх виселитися через переїзд брата. Оскільки будинок невеликої площі, тому вона з сім`єю була змушена винаймати житло, а брат проживав з матір`ю. У них із братом виникли неприязні стосунки, оскільки він перешкоджав їй спілкуватися з матір`ю. Вона приходила інколи до двору у його відсутності, однак він побудував паркан і вона не змогла потрапити в двір до будинку. Також зазначила, що не пам`ятає коли брат їй телефонував, про стан здоров`я та про смерть матері він її не повідомляв. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову через відсутність для цього правових підстав, оскільки позивачем не доведено ту обставину, що мати [PERSON] перебувала в безпорадному стані та потребувала допомоги саме від відповідачки. У 2017 році позивач встановив новий високий паркан, а тому відповідачка не мала змоги потрапити до будинку та доглядати за матір`ю. Представником третьої особи Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори надана заява про розгляд справи у відсутності представника та ухвалення рішення відповідно до вимог чинного законодавства. У судовому засіданні буди допитані свідки. Так, свідки [PERSON] та [PERSON] , які проживають у сусідньому будинку по [ADDRESS] , суду пояснили, що вони добре знають сім`ю [PERSON] .. Донька після того, як вийшла заміж, поїхала з дому та з матір`ю ніколи не проживала. [PERSON] жила сама та у 2009 році у неї стався інсульт, після чого приїздив та доглядав за нею син. У них були ключі від будинку та вони (сусіди) допомагали позивачу доглядати за матір`ю. Після повторного інсульту приблизно у 2012-2013 році [PERSON] переїхав проживати до матері, постійно доглядав її, оскільки у [PERSON] почалися психічні розлади. Із 2017 року вона вже погано розмовляла, була прикована до ліжка та не пересувалася, потребувала постійного догляду. [PERSON] до матері ніколи не приходила, не цікавилася її станом здоров`я, не допомагала, не питала сусідів про матір та вони не бачили, що хтось би приходив, стукав у двері тощо. Свідок [PERSON] також розповіла, що одного разу, коли до неї звернувся [PERSON] аби приглянути за матір`ю, вона відмовила, оскільки у неї також була тяжко хвора матір. Свідок порадила [PERSON] звернутися за допомогою до сестри [PERSON] . У присутності свідка він зателефонував сестрі, яка відмовила та сказала, що матері для неї більше не існує. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю чоловіка відповідачки, суду пояснила, що син з невісткою проживали у будинку свахи та після того, як у неї стався інсульт, переїхали проживати окремо. Коли вони проживали разом, то відбувалися постійні сварки, оскільки у [PERSON] були кращі стосунки з сином, аніж із донькою. У 2017 році позивач встановив новий паркан, а тому з [PERSON] уже не змогли спілкуватися. Вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та копію спадкової справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 19.10.2020 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Дніпро), актовий запис №1608(а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із: - земельної ділянки, кадастровий номер 2321587300:11:001:0002, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,2500 га; - земельної ділянки, кадастровий номер 2321587300:11:001:0001, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1800 га; - земельної ділянки, кадастровий номер 2321587300:04:002:0048, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, площею 3,0866 га; - земельної ділянки, кадастровий номер 2321587300:04:002:0046, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, площею 2,7669 га. У передбачений законом строк, 23.10.2020 року [PERSON] , який є сином спадкодавця, звернувся до державного нотаріуса Четверта дніпровська державна нотаріальна контора із заявою про прийняття спадщини (а.с.82). Окрім позивача спадкоємцем першої черги є донька спадкодавця [PERSON] , яка 08.09.2021 року звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.120). Згідно зі статтями\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями\~1217,\~1223 ЦК України\~передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу\~(спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з положеннями \~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною п`ятою\~статті 1224 ЦК України\~передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У пункті 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої\~статті 1224 ЦК України\~стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами\~СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові\~про усунення\~від\~права на спадкування. Правило частини п`ятої\~статті 1224 ЦК України\~стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до\~СК України\~не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. При цьому відповідно до частини п`ятої\~статті 1224 ЦК України\~має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі №752/12158/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі №766/810/17, від 11 лютого 2019 року по справі №756/11676/16-ц. Відповідно до ч.2 та3\~ст.83 ЦПК України\~позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син, зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається, як на підставу усунення відповідачки від права на спадкування, на наявність обставин, визначених у ч.3\~ст.1224 ЦК України, а саме мотивує тим, що відповідачка, як донька спадкодавця, проживала окремо від матері, життям та здоров`ям матері тривалий час не цікавилася, будучи обізнаною про стан здоров`я матері, яка перебувала у важкому безпорадному стані тривалий час, не виконувала своїх обов`язків, передбачених\~Сімейним кодексом України, не надавала матеріальну та фізичну допомогу, що дає підстави для усунення відповідачки, як спадкоємця першої черги за законом, від права на спадкування майна після смерті матері. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №16133 неврологічного відділення для хворих з гострим порушенням мозкового кровообігу [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 27.09.2017 року по 14.10.2017 рік та мала діагноз: повторний геморагічний інсульт, внутрішньомозковий крововилив, малого об`єму злів в області таламуса із проривом у шлуночкову систему, САК (малого об`єму) з моторною афазією, правостороннім глибоким гемипарезом на фоні гіпертонічної хвороби ІІІ ст. (а.с.140). Крім цього, [PERSON] у період з 2012 року по 2017 рік перебувала на обліку у лікаря-психіатра КНП «КЛШМД`ДМР з діагнозом: розлад особистості внаслідок органічного ушкодження головного мозку (а.с.166). Наявне захворювання свідчить про те, що з моменту розвитку гострого порушення мозкового кровообігу і до дня настання смерті, [PERSON] не спроможна була забезпечувати умови свого життя та потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Також факт перебування [PERSON] у безпорадному стані (оскільки самостійно не рухалася, була прикована до ліжка, порушене мовлення) та потребування у зв`язку з цим постійного стороннього догляду, був доведений і показами допитаних судом свідків [PERSON] та [PERSON] , які за проханням позивача також здійснювали за нею догляд. Із урахуванням обставин справи, надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам, суд прийшов до висновку, що [PERSON] через стан здоров`я, захворювання (перенесені інсульти, психічні розлади) та вік, перебувала у безпорадному стані, була безпомічною та неспроможною своїми силами фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Таку допомогу надавав тільки позивч. Що стосується обставин ненадання відповідачем допомоги матері, то слід зазначити наступне. Як встановлено при розгляді справи, відповідач [PERSON] з 2017 року не навідувала матір, не цікавилась станом її здоров`я. Відповідачем не надавалася фізична чи матеріальна допомога матері, не перераховувалися грошові кошти на її лікування та утримання, не придбавалися необхідні речі, не вирішувалися питання щодо отримання нею медичної допомоги. Дані обставини не спростовані відповідачкою, доказів відвідування матері чи надання їй будь-якої допомоги, наприклад: прибирання, готування їжі, гігієнічний догляд, переодягання тощо, до суду не надано. Також не надано жодного доказу намагання чи бажання спілкуватися з матір`ю, особисто чи по телефону, звернення до родичів чи сусідів. У 2009 році після перенесення [PERSON] першого інсульту та рецидиву, відповідачці було достовірно відомо про складні наслідки хвороби, оскільки вона на той час перебувала в лікарні та надавала згоду на оперування матері. При цьому слід зазначити, що відповідачка територіально проживає в одному районі міста по [ADDRESS] , працездатна, на утриманні інших непрацездатних осіб не має. Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку про навмисне небажання, ухилення від обов`язку по догляду за хворою матір`ю, яка перебувала у безпорадному стані та потребувала постійного догляду. Природно та не підлягає сумніву, що донька (жінка) мала доглядати за матір`ю (жінкою) виходячи навіть із заходів гігієни (купання, переодягання, тощо). Таким чином, у даному випадку наявне ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, та в умисній бездіяльності [PERSON] , що спрямоване на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла жодних необхідних дій. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено при розгляді справи, стороною позивача доведено наявність підстав для застосування ч.5\~ст.1224 ЦК України, що давали б підстави вважати, що відповідач умисно ухилявся від надання допомоги своїй матері, яка тривалий час хворіла, перебувала у безпорадному стані і потребувала стороннього догляду та підтримки, оскільки жодних дій відповідачем вчинено не було. Враховуючи викладене вище та встановлені у справі обставини, суд вважає усунути [PERSON] , [INFO] , від права на спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповдіно до ст.141 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1362 (одну тисячу триста шістдесят дві) гривні 00 копійок витрат по сплаті судового збору. Також суд вважає скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді від 13.10.2021 року, та зняти заборону Четвертій дніпровській державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право на спадщину за законом по спадковій справі №769/2020, після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та заборону вчиняти будь-які нотаріальні дії (направлення запитів, інші підготовчі дії в рамках спадкової справи).

Outcome: approved