Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 31 серпня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області, між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб, актовий запис № 72. Вказує на те, що за час шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із ним. Посилається на те, що сімейне життя у них не склалося через те, що у них із дружиною різні погляди на життя, вони не розуміють одне одного, між ними виникають суперечки та непорозуміння, як наслідок кожен став жити своїм життям. Вважає, що сім`я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, а примирення між ними неможливе, з квітня місяця 2022 року проживають окремо. Зазначає, що відповідачка матеріально дітям не допомагає, проживає у своїх батьків, а тому, діти повністю перебувають на його утриманні, а так як на утримання дітей потрібні чималі кошти, він зобов`язаний постійно дбати про них, купувати їжу, одяг, що теж потребує значних витрат. Посилається на те, що відповідачка є здоровою, а тому, може надавати належне утримання дітям. На підставі наведеного просить шлюб розірвати та стягувати з відповідачки - [PERSON] , аліменти на утримання: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак, його представник [PERSON] направив до суду заяву, в якій вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує та справу просить розглядати у його відсутності та у відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте направила до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала частково, вказавши, що проти обставин викладених у позові та розірвання шлюбу не заперечує. Вказала на те, що не заперечує щодо стягнення аліментів на утримання дітей, однак не в тому розмірі про який просить позивач та зазначила, що готова сплачувати аліменти на утримання доньок у розмірі 1/4 частини свого заробітку щомісячно, справу просила розглянути у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні норми закріплені в ч. 1 ст. 24 СК України. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Судом встановлено, що 31серпня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області, був зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 72. Прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON] . Крім того, встановлено, що від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судом в становлено, що причиною розірвання шлюбу є непорозуміння, які виникли в сім`ї, через різні погляди на життя, як наслідок цього позивач втратив почуття любові до відповідачки. На даний час сторони не проживають разом, суд приходить до висновку, що збереження сім`ї між сторонами неможливе, збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного. Як вже зазначалося, судом встановлено, сторони є батьками неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що відповідачка участі в утриманні дітей не бере, є здоровою та працездатною жінкою, може працювати та надавати кошти на утримання своїх дітей. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачено статтею 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при призначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років з 01 січня 2022 року - 2100 грн., з 01 липня 2022 року - 2201 грн., з 01 грудня 2022 року - 2272 грн., для дитини віком від 6 до 18 років з 01 січня 2022 року - 2618 грн., з 01 липня 2022 року - 2744 грн., з 01 грудня 2022 року - 2833 грн., Отже, врахувавши право визначення способу стягнення аліментів, яке належить позивачу з яким проживає дитина, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення потреб та інтересів дітей, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, розміру мінімальної заробітної плати та обставини, які зазначені в ст. 182 СК України, а саме те, що відповідачка є здоровою, може надавати утримання своїм дітям, а також те, що розмір аліментів про який просить позивач, розмір аліментів слід визначити у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину. Як передбачено ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного, ст.ст.104, 105, 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved