Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

20 липня 2022 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернулася [PERSON] . На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що є єдиним власником квартири за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири. На даний час, в даній квартирі [ADDRESS] зареєстрований лише [PERSON] , [INFO] (надалі Відповідач). Відповідач є рідним онуком позивача, сином її сина [PERSON] . 20 лютого 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Так як на період шлюбу подружжя проживало за адресою: [ADDRESS] , після розірвання шлюбу [PERSON] разом зі спільною дитиною сином [PERSON] (Відповідачем) почала проживати окремо, натомість син позивача [PERSON] залишився проживати в даній квартирі. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті сина фактично в квартирі проживає лише позивач - [PERSON] . Відповідач у вищезазначеній житловій квартирі зареєстрований, однак не проживає з 2008 року, так як після розірвання шлюбу між батьком та матір`ю Відповідача, він разом з матір`ю залишив дане місце проживання та оселилися окремо. Вищевказане свідчить про те, що відповідач житло залишив добровільно. З того часу Відповідач жодного разу не намагався повернутися до зареєстрованого місця проживання. Після розірвання шлюбу між сином позивача [PERSON] та [PERSON] , позивач не мала можливості спілкуватися з онуком [PERSON] . На даний час, вони не підтримують зв`язок. Відповідач не приймає ніякої участі в утриманні квартири [ADDRESS] . у приведенні до ладу прибудинкової території, сплаті комунальних послуг, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей у помешканні немає. Весь тягар по утриманню квартири [ADDRESS] покладається на позивача. У зв`язку з зареєстрованим місцем проживання Відповідача в квартирі позивача, позивач змушена нести додатковий тягар витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Це створює позивачу певні незручності, в зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, адже позивач отримує щомісяця пенсію за віком, яку витрачає на придбання харчів, ліків, необхідних речей по господарству та оплату комунальних послуг. Минулого року позивачу було відмовлено в оформленні житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово- комунальних послуг у зв`язку з відсутністю підтвердженого офіційного доходу Відповідача на території України, що унеможливлює надання субсидії. Також, позивач обмежена у можливості продати квартиру, адже багато хто не погоджується купити нерухомість, де прописана стороння людина або ж погоджується лише за значно знижену вартість відносно ринкової вартості подібного нерухомого майна. У зв`язку з чим, позивач просить суд визнати Відповідача таким, що втратив право користування житлом. Відповідно до ч. 4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 22.07.2022 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, до суду надала заяву в якій прохала справу розглянути у її відсутність і позовні вимоги підтримує , просила задовольнити позов в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з`явився, без пояснення причини неявки, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до п. 4 ч. 8 та ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відзиву чи будь яких заперечень, а також заяв про розгляд справи за його присутності не подав (а. с. 32, 33). Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником квартири [ADDRESS] , Її право власності підтверджується копією договору купівлі-продажу від 12 травня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-699 та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 597026 від 21.05.2003 (а.с.10-11). За даною адресою зареєстрований, але не проживає [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями довідок відділу реєстрації виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 13.07.2022, 21.07.2022 та акту підтвердження фактичного місця проживання особи (осіб) від 14.07.2022 про те, що [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] з 2008 року . (а. с. 16, 17, 22). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами ст. 150 ЖК України, ст. 383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 2 ст. 405 Цивільного Кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є онуком позивача, що підтверджується копіями свідоцтва про народження [NUMBER] від 05.02.1947 р., свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 17.12.1974 р., свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 06.02.1982 р., свідоцтва про народження [NUMBER] від 18.12.1972 р., свідоцтва про народження [NUMBER] , свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 20.02.2008 р. (а. с. 7, 8, 9, 12, 13, 14). Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири [ADDRESS] з 2008 року, тобто понад 13 років, чим створює позивачу перешкоди в користування вказаною квартирою. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є єдиним власниками квартири [ADDRESS] , а відповідач, будучи зареєстрованим у вказаному будинку, але фактично не проживаючи у ньому, перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved