Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно [PERSON] , яка померла [INFO] та стягнення з відповідача судових витрат. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла її тітка [PERSON] . Позивач зазначає, що вона є племінницею [PERSON] , оскільки її матір та [PERSON] були рідними сестрами, на підтвердження чого надано витяг з держаного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження матері позивача [PERSON] від 05.04.2022, свідоцтво про одруження матері і батька позивачки та свідоцтвом про народження позивачки. Після смерті тітки відкрилася спадщина, позивач, як спадкоємець п`ятої черги за законом, 24.03.2022 звернулась до Тростянецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після її смерті. Листом від 24.03.2022 друга Тростянецька державна нотаріальна контора Вінницької області в порядку заміщення державного нотаріуса Тростянецької державнолї нотаріальної контори у Вінницькій області повідомила [PERSON] про те, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] була заведена спадкова справа за №408/2021 від 24.03.2021 на підставі заяви спадкоємиці за заповітом, який було складено не на ім`я позивача. Оскільки позивач не відноситься до спадкоємців першої черги та немає права на обов`язкову частку у спадщині, їй було роз`яснено право звернення до суду. Вона є спадкоємцем п`ятої черги та своєчасно звернулася до нотаріальної контори про прийняття спадщини, інші племінники не бажають отримувати спадщину про що підготували заяви до нотаріальної контори про відмову від спадщини [PERSON] , але відповідно до відповіді на адвокатський запит Ободівська сільська рада надала відповідь та підтверджуючі документи, в тому числі і заповіт від 30.04.2021 посвідчений секретарем Ободівської сільської ради Іванченко Людмилою Анатоліївною на ім`я відповідача. Позивач зазначає, що ознайомившись із заповітом від 30.04.2021 посвідченого секретарем Ободівської сільської ради Іванченко Людмилою Анатоліївною, їй стало зрозуміло, що такий заповіт є нікчемний (такий, що не породжує жодних юридичних наслідків), оскільки складений особою, яка не мала на це права, а також складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, що відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України визначає такий заповіт як нікчемний. Нікчемний заповіт було вчинено за місцем проживання спадкодавця [PERSON] за адресою [ADDRESS] , вказівки на що немає в такому заповіті. Стверджує, що тітка [PERSON] три роки до смерті була напівсліпою, а в останній рік вона була не бачила зовсім, не могла читати та навіть не бачила силуетів близьких, а лише розрізняла їх по голосу. Враховуючи, що заповіт від 30.04.2021 посвідчений секретарем Ободівської сільської ради Іванченко Людмилою Анатоліївною складений з вищевказаними істотними порушеннями вимог щодо його форми та посвідчення, він є нікчемний відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, а у позивача, як племінниці спадкодавця є спір з відповідачкою щодо всього спадкового майна, який інакше ніж в судовому порядку розв`язати не вбачається можливим. Тому, просить визнати за нею право власності па все спадкове майно [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати. Ухвалою суду від 20 квітня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 10.05.2022 та задоволення клопотання позивача про витребування додаткових доказів. На виконання вимог ухвали суду від 20.04.2022 на адресу суду надійшли витребувані документи: 03.05.2022 від Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області надійшов другий примірник заповіту, складеного від імені [PERSON] 30.04.2021 (а.с.65-66); 09.05.2022 від Тростянецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) надійшла відповідь, зі змісту якої випливає, що актовий запис про народження гр. [PERSON] , [INFO] по с. Ободівка Тростянецького району Вінницької області в архіві Тростянецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області та в архіві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відсутній. Книги державної реєстрації актів про народження за 1936 рік по с. Ободівка Тростянецького району Вінницької області не збереглися та на зберігання до Державного архіву Вінницької області не передавалися (акт №27 від 31.03.2016) (а.с. 69); 20.05.2022 від Другої тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) надійшла копія спадкової справи за №408/2021 від 27.11.2021 (а.с. 116-132). Відповідач скористалась правом регламентованим ст. 178 ЦПК України та 20.05.2022 подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Обґрунтовуючи свою позицію, вказує на те, що наведені позивачем твердження не відповідають дійсності, є надуманими та суб`єктивними, а заявлені вимоги - не підлягають задоволенню з огляду на їх безпідставність та необгрунтованість. Вказує на те, що заповіт складений 30 квітня 2021 року [PERSON] на все майно на користь [PERSON] , який посвідчений секретарем Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Іванченко Л. А., зареєстровано в реєстрі за №157: має письмову форму, в заповіті зазначено місце та час його складання, в заповіті зазначено місце і дату народження заповідача, текст заповіту надруковано за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у заповіті власноручно заповідачем зазначено, що заповіт написано зі слів вірно та відповідає намірам, заповіт містить особистий підпис заповідача, у заповіті зазначено про написання заповіту секретарем зі слів заповідача та про прочитання його вголос заповідачем до підписання, заповіт посвідчено уповноваженою особою (секретарем Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Іванченко Л. А. відповідно до Розпоряджень Ободівської сільської ради №11 від 15.12.2020, №34 від 26.03.2021) та зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Ободівської сільської ради за 06.2020 - 08.09.2021, у заповіті зазначено про встановлення особи заповідача та перевірку його дієздатності, та про роз`яснення заповідачу ст. ст. 1241, 1254 ЦК України. Отже, заповіт відповідає вимогам ст. 1247, 1248, 1251 ЦК України, тому підстави стверджувати про його нікчемність відсутні. На підставі зазначеного заповіту заведено спадкову справу, при цьому жодних зауважень у нотаріуса при відкритті спадкової справи до форми і змісту заповіту не виникало. Відповідач вказує, що у даному спорі, належним чином було оформлене дійсне волевиявлення спадкодавця на розпорядження своїм майном, що відповідає принципу свободи заповіту. Відповідач зазначає, що у позові позивач акцентує увагу на висновки ВС з процесуальних питань щодо принципу ефективного захисту порушених прав, зокрема, у разі, якщо заповіт нікчемний, то відсутня необхідність звертатись із вимогами про його недійсність. Однак, не наводить правових висновків ВС, в яких предметом дослідження були б ознаки нікчемності заповіту. Також відповідач вказує щодо недоведеності наявності порушених прав позивача, які б підлягали захисту, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували прямий родинний зв`язок між позивачем та заповідачем та, відповідно, вказували б на те, що позивач може бути ймовірним спадкоємцем за законом. По своїй суті ініціювання спору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення права особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Ухвалою суду від 03.08.2022 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті та задоволено клопотання сторін про виклик свідків. В судовому засіданні 11.11.2022 позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили визнати за позивачем право власності на спадкове майно [PERSON] , яка померла [INFO] та стягнення з відповідача судових витрат. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав наведених у відзиві. Третя особа - секретар Ободівської сільської ради Іванченко Людмила Анатоліївна, проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що нею було посвідчено заповіт з урахуванням всіх вимог чинного законодавства, сумнівів щодо недієздатності чи обмеження дієздатності [PERSON] у неї не виникало. Разом з тим повідомила, що для складення заповіту вона ходила безпосередньо до [PERSON] , оскільки остання по стану здоров`я не могла добратися до сільської ради. Друга Тростянецька державна нотаріальна контора свого уповноваженого представника в судове засідання не направила, разом з тим, 02.05.2022 завідувач Другої тростянецької нотаріальної контори Кощеєва Г. С. подала заяву про розгляд справи за відсутності представника, оскільки державна нотаріальна контора не має зацікавленості у вирішенні справи (Т. 1 а.с. 62). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому [PERSON] висловився, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду, [PERSON] висловилась, що підтримує позовні вимоги позивачки в повному обсязі (Т. 1 а.с. 157, Т.2 а.с. 6). Свідок [PERSON] в судовому засіданні 05.09.2022 суду показала, що з [PERSON] , ходила до церкви, на похорони, співали разом в церкві, бабуся читала акафест. Зазначила, що її мама [PERSON] ходила доглядала бабушку [PERSON] , варила їй їсти, ліжко поставила біля неї, щоб ночувати, палила, ходила в магазин. Повідомила, що [PERSON] говорила, що хоче переписати хату на свідка, на що свідок [PERSON] говорила, що не потрібно, адже родичі будуть добиватися, на що бабуся відповідала, що родичі до неї не ходять і нічого вони не будуть добиватися. Свідок [PERSON] суду повідомила, що є односельчанкою сторін, з [PERSON] ходила разом в церкву співали разом, стверджує, що весною [PERSON] бачита і читала, надівала окуляри, а до смерті чи бачила свідку не відомо. Свідок бачила як відповідачка приходила до [PERSON] , палила в хаті, а стосовно родичів покійна нічого свідку не розказувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 05.09.2022 повідомила, що раніше була соціальним працівником і доглядала за [PERSON] . У 2019 році бабуся ще ходила, а в 2020 році вона вже жалілася що не може і до неї почала ходити [PERSON] . Зазначає, що приходила до баби 2 рази на тиждень, купувала ліки, продукти, готувала їсти. Зазначає, що [PERSON] давала соціальному працівнику гроші, гроші завжди були при ній, свідку не відомо хто їй рахував гроші. Зазначила, що у 2021 році [PERSON] не бачила і не читала. Останній період [PERSON] пила горілку, якось свідок прийшла, а вона валялася під столом. Письмово керівництво про зловживання бабою спиртними напоями свідок не повідомляла. Не повідомляла також, і про те, що особа не бачить і потребує стороннього догляду. Свідок зазначила, що про заповіт не знала, і побачила його коли оформляла субсидію на дрова взимку, коли точно не пам`ятає. Коли в черговий раз приїхала до [PERSON] в понеділок застала бабу мертву подзвонила до тітки [PERSON] , щоб проводити поховання, не додзвонилася, потім прийшли родичі, а тоді [PERSON] принесла гроші свідку, і фактично ховала бабу вона. Довідку про поховання [PERSON] віддала родичам. В судовому засіданні 21.09.2022 свідок [PERSON] повідомив суду, що привозив деколи [PERSON] ковбасні вироби, свідка покійна впізнавала. Коли бабуся ходила на базар, то розраховувалась сама, а коли не могла ходити то гроші давала або соціальний працівник, або [PERSON] . У 2021 на базар [PERSON] вже не ходила. В судовому засіданні 21.09.2022 в якості свідка була допитана третя особа - [PERSON] , яка суду показала, що [PERSON] була сестрою її матері. В квітні 2021 року її дочка понесла їсти [PERSON] там була [PERSON] . Соціальний працівник попросила дочку [PERSON] , щоб баба дала паспорт, а [PERSON] сказала, що ніхто не буде давати паспорт, що вони злодії і обібрали бабу, і з того часу вони перестали ходити до [PERSON] , хоча до того часу ходили по черзі і палили в грубі. Зазначила, що [PERSON] не бачила, хто до неї заходив, то вона впізнавала по голосу. Стверджує, що покійна тітка казала, що спадщина буде тому хто забере її до себе зимувати, однак ніхто її не забрав, бо не було можливості. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 12 жовтня 2022 року повідомила, що живе недалеко, там де жила баба [PERSON] . Десь весною 2021 року баба прийшла до свідка і попросила, щоб та купила їй хліб, бо [PERSON] захворіла. [PERSON] пішла купила хліба і попросила продавця, щоб та все розписала на бумажці бо бабуся була з характером. Коли прийшла і віддала Домінікії хліб, та перерахувала решту, що свідчить, що вона бачила. Зазначає, що баба на зір ніколи не жалілася, однак ходити не могла, бо ноги в неї були хворі і їй важко було ходити. Вказує про те, що [PERSON] часто ходила до [PERSON] , носила їй їсти, бачила її свідок оскільки та проходила повз її подвір`я. Зазначила також про те, що коли листоноша приносила пенсію, то гроші її давала не сам на сам, а в присутності [PERSON] . Суд, вислухавши осіб, які прибули в судове засідання та пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав: Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 22 жовтня 2021 року виконавчим комітетом Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області (Т.1 а.с. 11а). Після її смерті відкрилася спадщина. Нотаріусом була заведена спадкова справа №408/2021 від 27.11.2021. З копії спадкової справи №408/2021 встановлено, що 27.11.2021 до нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] (№1229) про прийняття спадщини за заповітом на її ім`я після смерті [PERSON] (Т. 1 а.с. 119). До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася позивач - [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (№79 від 24.03.2022) (Т. 1 а.с. 126). Листом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області №37-02-14 від 24.03.2022 позивачу повідомлено, що після смерті [PERSON] померлої [INFO] була заведена спадкова справа за №408/2021 від 24.03.2022, на підставі заяви спадкоємиці за заповітом, який було складено не на ім`я [PERSON] . Повідомлено, що відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Роз`яснено, що позивач не відноситься до спадкоємців, які мають обов`язкову частку у спадщині, в силу ст. 1241 ЦК України (право на спадщину осіб першого ступеня спорідненості, які непрацездатні за віком), а тому з метою отримання свідоцтво на право на спадщину за законом, має право звернутися до суду (Т. 1, а.с. 131). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини він вважається таким, що її не прийняв. В копіях спадкової справи №408/2021 від 24.03.2022, наданої нотаріальною конторою на виконання вимог ухвали суду, відсутні заяви [PERSON] та [PERSON] , які додані до матеріалів позовної заяви (Т. 1, а.с. 15-16). [PERSON] звернулася до суду, як спадкоємець [PERSON] за захистом своїх прав на спадкове майно. Таким чином, враховуючи зазначені суб`єкти, об`єкт і зміст зазначених відносин, спірними матеріальними правовідносинами в цьому випадку є спадкові правовідносини. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на час його смерті, за виключенням тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, при цьому заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. При спадкуванні за заповітом до спадкування закликаються ті особи, яких спадкодавець визначив у своєму заповіті. Статтею 1235 Кодексу заповідачеві надано право без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Але заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Статтею 1241 Кодексу передбачено,що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Спадкування за законом має місце у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. Спадкоємці за законом закликаються до спадкування у порядку черговості, яка залежить від ступеня споріднення їх зі спадкодавцем. Відповідно до цивільного законодавства у першу чергу спадкують діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), той із подружжя, який його пережив, батьки (в тому числі усиновителі), а також діти, що народилися після смерті спадкодавця. Рідні брати та сестри спадкодавця, дід, баба померлого як з боку матері, так і з боку батька спадкують у другу чергу. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше ніж п`ять років до відкриття спадщини закликаються до спадкування у четверту чергу. У п`яту чергу на спадкування мають право інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Крім того, у п`яту чергу мають право на спадкування за законом утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї, а саме неповнолітні або непрацездатні особи, які не були членами сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для них єдиним або основним джерелом засобів до існування. Право на спадкування у спадкоємців кожної наступної черги спадкоємців за законом виникає у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, неприйняття ними спадщини, відмови від її прийняття, усунення їх від права на спадкування. У межах однієї і тієї самої черги спадкоємці спадкують майно померлого в рівних частках. Для отримання свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю необхідно її прийняти. Так, для того щоб прийняти спадщину спадкоємцю, який постійно не проживав зі спадкодавцем, необхідно протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця подати заяву про прийняття спадщини ( стаття 1270 Кодексу). Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Якщо така заява надходить поштою, то справжність підпису спадкоємця на такій заяві повинна бути нотаріально засвідчена. У разі не подання спадкоємцем такої заяви, він вважається таким, що не прийняв її, і якщо інші спадкоємці не дадуть згоди на подання ним заяви про прийняття спадщини вже після спливу шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини, спадкоємець, який з поважних причин пропустив строк для прийняття спадщини, може звернутися до суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Такими, що прийняли спадщину вважаються також малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, якщо не було подано заяву про відмову від спадщини у порядку, встановленому цивільним законодавством. Шестимісячний строк для прийняття спадщини починається з часу відкриття спадщини, а часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - то місце знаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Цивільний кодекс України передбачає право спадкоємця на відмову від прийняття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття. Стаття 1273 цього Кодексу передбачає, що протягом цього ж строку така відмова може бути спадкоємцем відкликана. Варто зазначити, що відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Право спадкоємців на спадкове майно підтверджується свідоцтвом про право на спадщину (за законом чи за заповітом), яке видається державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Строк для звернення спадкоємця за отриманням свідоцтва про право на спадщину законодавством не обмежено. Статтями 68 та 69 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або за заповітом нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства ( за законом або за заповітом) та склад спадкового майна. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. Так, факт смерті і час відкриття спадщини підтверджуються свідоцтвом органу реєстрації актів цивільного стану про смерть спадкодавця, а родинні та інші відносини спадкоємців зі спадкодавцем можуть бути підтверджені свідоцтвом органу реєстрації актів цивільного стану; копіями актових записів; копіями рішення суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. При спадкуванні за заповітом перевіряється наявність заповіту. При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом оригінал заповіту, поданий спадкоємцем, залишається у справах нотаріуса. Свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, кожному з них окремо із визначенням прізвища, імені, по батькові та часток у спадщини інших спадкоємців. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, у тому числі наявності чи відсутності податкової застави та інших застав за даними відповідних реєстрів. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, тощо. Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Із вказаної норми слідує, що визнання права власності на майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення таких прав у законодавче визначеному порядку. Згідно з вимогами ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення ЄСПЛ від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява №7460/03, п. 26). Згідно з частиною першою статті 49 ЦПК України сторони в цивільному процесі користуються рівними процесуальними правами. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України (частина друга статті 13 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наведена норма ЦПК України покладає однакові обов`язки на сторони щодо доведення як своїх тверджень так і своїх сумнівів, обґрунтованості цих сумнівів. Частиною шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підтвердження родинних зв`язків з [PERSON] позивачем надано Свідоцтво про народження від 11.01.1960 [PERSON] та Свідоцтво про одруження [PERSON] від 29.10.1954 (Т. 1, а.с. 24-25). Наведені документи не підтверджують наявності родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як між тіткою і племінницею, (актові записи про народження сестер [PERSON] (матір [PERSON] ) та Городенської Домінікії; свідоцтво про народження спадкодавиці [PERSON] ; експертний висновок щодо розбіжностей у записах імені-по батькові українською мовою матері позивача « [PERSON] » та « [PERSON] » тощо). Зі змісту відповіді Тростянецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 09.05.2022 випливає, що актовий запис про народження гр. [PERSON] , [INFO] по с. Ободівка Тростянецького району Вінницької області в архіві Тростянецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області та в архіві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відсутній. Книги державної реєстрації актів про народження за 1936 рік по с. Ободівка Тростянецького району Вінницької області не збереглися та на зберігання до Державного архіву Вінницької області не передавалися (акт №27 від 31.03.2016). Жодних документів на спростування твердження відповідача про відсутність родинних зв`язків між позивачем та заповідачем, позивачем суду не надано, заперечення на відзив позивачем не подавались, позивач не збільшував позовні вимоги, клопотань про витребування додаткових доказів не заявляв. За наслідками оцінки наданих позивачем доказів з урахуванням належності, достовірності та достатності, суд дійшов висновку, що вони є недостатніми для підтвердження факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а тому через недоведеність родинних відносин позивача з спадкодавицею (заповідачем), відсутнє порушене право, яке підлягає захисту. Позивачем вимог, про встановлення факту родинних відносин між померлою та позивачем, не заявлялося. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу. Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна вказати суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. При вирішенні спору по суті важливе значення має встановлення наявності в особи, яка звернулась із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Узагальнюючи наведене, суд вважає, що відсутність охоронюваного законом інтересу позивача, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог саме із зазначеної підстави, а тому суд не надає оцінки вимогам про визнання права власності на спадкове майно, доводам про нікчемність заповіту складеного від імені [PERSON] від 30.04.2021 та щодо обрання позивачем способу захисту порушених прав, протилежне не відповідатиме вимогам закону. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду висвітленою в постанові від 01 червня 2022 року у справі № 640/748/19 (провадження № 61-752св21). Щодо судових витрат, суд зазначає таке. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України). За загальним правилом, при розподілі судових витрат у резолютивній частині судового рішення за результатами розгляду та вирішення справи встановлюється обов`язок сторони, не на користь якої ухвалено таке судове рішення, відшкодувати (компенсувати) іншій стороні понесені судові витрати з вказівкою на чіткий розмір відповідних судових витрат. Разом з тим, представник відповідача до закінчення судових дебатів у справі зробила заяву про те, що докази на підтвердження розрахунку суми судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Отже, питання про розподіл судових витрат, відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України буде розглянуто в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed