Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

19.04.2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21.04.2022 року відкрито загальне позовне провадження по справі, відповідачам встановлений строк на подання відзиву та зустрічного позову. 20.05.2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з уточненою позовною заявою. Ухвалою суду від 20.05.2022 року до участі у справі залучені треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , неповнолітній [PERSON] та Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району. 11.05.2022 року представник відповідачів надала відзив на позов, в якому вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, бо відповідачі не мешкали у спірній квартирі з поважних причин, оскільки позивачка перешкоджала їхньому вселенню, змінила замки та не дала ключів. Між сторонами через невирішені житлові питання склалися неприязні стосунки. Оскільки іншого вони житла не мають, у 2021 році вони були змушені звертатися до суду з позовом про вселення. Рішення суду ухвалено на користь [PERSON] , але а час написання відзиву воно оскаржене позивачем. Інтерес до житла відповідач ніколи не втрачав, в квартирі зберігаються його речі, комунальні послуги він сплачував, передавав гроші своїй матері [PERSON] . Просить у позові відмовити. 19.05.2022 року позивачка надала відповідь на відзив, в якому заперечила проти доводів відповідачів, вважаючи їх надуманими, та такими , що вводять суд в оману. Ухвалою суду від 24.05 2022 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що після розлучення у 2016 році відповідач [PERSON] добровільно вивіз свої речі зі спірної квартири та залишив житло, з цього часу спірним житлом не користувався, комунальні послуги не сплачував, до спірної квартири не вселявся, жодних перешкод йому вчинено не було, його поведінка обумовлена власним волевиявленням. Син [PERSON] в спірній квартирі лише зареєстрований, але в ній не проживав з 2014 року, жодного інтересу до спірного житла не проявляв, мешкав разом зі своєю матір`ю. Враховуючи, що відповідачі не мешкали в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, вони втратили право користування нею, а тому просить позов задовольнити. У судових дебатах, як представник позивачки та третіх осіб, зазначив, що відповідачі залишили спірне житло добровільно, жодних перешкод у користуванні житлом їм не чинилося, напроти, як зазначили свідки, допитані за клопотанням відповідачів, [PERSON] мав доступ до житла. З 2016 року по 2019 рік приходив у спірну квартиру за потреби, щоб забрати свої речі, або щось залишити на зберігання, у квартирі не залишався за власним волевиявленням. Його позиція, що він побоювався коханців позивачки є голослівною. Та такою, що викликає певне здивування. Жодних доказі на наявність поважних причин, які б унеможливили користування відвідачами спірним житлом суду не надано. [PERSON] мав певний інтерес, зокрема, отримати частку грошей для вирішення своїх потреб, але це не дає підстав для зберігання за ним та його сином права на житло. У 2019 році [PERSON] не погодився навіть на приватизацію спірного житла, що порушує права інших осіб, що мешкають у спірній квартирі. У 2021 році він звертається з захисту своїх прав з позовом лише до позивачки, що свідчить про те, що батьки [PERSON] та [PERSON] його права не порушували, постановою Запорізького апеляційного суду рішення про вселення [PERSON] скасоване, провадження по справі закрито. Син [PERSON] , досягнувши 14 літнього віку, вирішив мешкати разом з матір`ю, інтересу до спірного житла не проявляв. Просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] при розгляді справи по суті, зазначав, що наявні усі підстави для задоволення позову, оскільки спірна квартира не приватизована, відповідальним квартиронаймачем є третя особа [PERSON] , в квартирі зареєстровано сім осіб, відповідач [PERSON] одружився у 2004 році, мешкав у родичів дружини, вів аморальний спосіб життя, у зв`язку з чим вони його вигнали. У 2014 році він повернувся мешкати у спірну квартиру, мав ключі, але мешкав нетривалий час. У 2015 році він кидався на свого батька [PERSON] з ножом, його притягали до відповідальності, присудили сплатити штраф, після чого він пошкодив вхідні двері, які замінили батьки, надали йому ключі. В 2016 році він фактично утворив нову родину, забрав свої речі та залишив житло. Жодної витрати за утримання житла не поніс, має заборгованість зі сплати аліментів понад 200 тисяч грн, тому мати відповідача [PERSON] надавала йому матеріальну допомогу грошима, щоб він мав можливість утримувати житло з новою співмешканкою-свідком [PERSON] , яка його значно старше за віком. Його син у спірній квартирі з 2014 року не мешкав жодного дня, речей не має, до квартири вселятися наміру не мав, квартплатню не здійснює. Спірна квартира складається з чотирьох ізольованих кімнат, дві з яких займала позивачка з дітьми, (одну з яких раніше займав відповідач), в інших живуть батько та матір сторін, які розлучені. Позивачка разом з дітьми у зв`язку з агресією Росії була вимушена виїхати за кордон, після закінчення воєнних дій має намір повернутися. Після заміни вхідних дверей ключі у [PERSON] були, коли він забирав у 2016 році свої речі, вхідні двері він відчиняв своїми ключами, після цього замки не змінювалися, але відповідач ніколи не звертався ні до позивачки, ні до третіх осіб з проханням надати повторно йому ключі. Виселячись у 2016 році [PERSON] вивіз телевізор, два дивани, інструмент, власні речі. Претензії з боку відповідача щодо користування спірним житлом вперше виникли лише у 2021 році , коли останній звернувся до суду з позовом про вселення, рішення за яким наразі оскаржується в апеляційному порядку. До цього часу жодних претензій він не висував. Жодних домовленостей між сторонами ніколи не існувало. Його син [PERSON] взагалі претензій не висував. Ані в прокуратуру, ані в поліцію позивачку та третіх осіб не викликали. [PERSON] свідомо, без наявності поважних причин спірним житлом не користувався з 2016 року, а тому позов підлягає задоволенню. Позивачка у судові засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, звернулася з заявою щодо розгляду справи у її відсутність, в якій просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] при розгляді справи по суті , заявлені позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що в спірну квартиру вселився у неповнолітньому віці, разом з батьками, займав окрему маленьку кімнату. Потім він навчався у інтернаті. Після закінчення навчання у 2002 році почав працювати. У кімнати жив, поки у 2004 році не одружився. Після народження сина, вони переїхали до тещі, його кімната залишалася пустою, коли приїжджали до батьків, вони з дружиною та дітьми користувалися цією кімнатою. У 2013 році він повернувся від тещі до батьківського житла. На той час в кімнату переїхала племінниця, йому виділили кімнату з лоджію. В квартирі залишалися його речі : диван, телевізор, шафи, полочки , власні речі. Коли у 2007 році у нього захворів син, він продав машину, речі з неї та інструмент переніс на балкон, де вони повинні зберігатися до теперішнього часу. У 2012-2013 роках між ним та дружиною склалися напружені відносини, тому його син [PERSON] став мешкати з ним у спірній квартирі. У 2015 році він з дружиною розвівся, син повернувся мешкати до дружини, бо не забажав спілкуватися з дідом [PERSON] , який зловживав алкоголем, вів аморальний спосіб життя. У 2016 році між [PERSON] та його сестрою-позивачкою почалися часті сварки, вони не бажали, щоб він мешкав у квартирі. Сестрі було замало місця для проживання членів її родини: дітей та чоловіка. З 2016 року він виїхав у м.Оріхів, де працював, мав часті відрядження до м. Вільнянськ. У відрядженні перебував понад чотири місяці з весни до осені 2016 року, про що достеменно було відомо батькам та сестрі. Раз на тиждень, він на один день приїжджав у місто Запоріжжя, зустрічався з матір`ю, передавав їй гроші. Восени 2016 року він повернувся до спірного житла, але вхідні двері йому не відчинили, не зважаючи на те, що йому було чути, як за дверима хтось ходив. Він телефонував матері та батькові, батько не забажав з ним спілкуватися, а мати відповіла, що позивачка категорично заперечує проти його проживання у квартирі. Він був змушений мешкати у друзів, потім почав винаймати житло. Мати інколи телефонувала йому, вимагала гроші за квартплатню. Щомісяця він особисто передавав їй 1200 грн, пропорційно його частці від загальних нарахувань. 7 січня 2019 року він приїхав, щоб обсудити ситуацію, але двері йому не відчинили, а на вулиці його наздогнав чоловік позивачки з товаришем, які побили його та забрали кошти. Він викликав «швидку», звертався до поліції, але справу не завели, бо як з`ясувалося, в побитті приймав участь сам дільничний. Зі скаргами він нікуди не звертався. У 2021 році йому взагалі не було де проживати, він звертався до матері, щоб вона пустила його до житла , але та відмовила, тому вони звернулися до поліції та до суду. Син телефонував йому, казав, що з боку адвоката на його адресу йдуть погрози, тому він вирішив не судитися за вселення. На питання представників позивача уточнив, що син навчався у ЗОШ № 69 з 3 по 5 клас, коли мешкав з ним, у кімнаті були усі необхідні для сина речі, наразі з 2015 року син мешкає разом з матір`ю, неофіційно працює з 15 років. Речі з квартири він не забирав. У його кімнаті залишилися червоний диван, диван «малютка» зеленого кольору, телевізор «Самсунг» сріблястого кольору, інструмент: домкрат, рульові та ін. Хто пошкодив вхідні двері , йому не відомо, але вважає, що їх змінили, щоб він не мав можливості мешкати у спірній квартирі. З батьком він конфліктів не мав, лише з сестрою. З матір`ю стосунки має складні, бо він мешкав у інтернаті, мати на погодилася сплачувати вартість необхідної йому операції, тому він образився, бо має проблеми з зором. Після пояснень допитаних свідків зазначив, що дійсно батько [PERSON] надавав йому можливість у період з 2016 до 2019 рік потрапити у спірну квартиру, щоб він мав можливість узяти необхідне, але це було виключно у відсутність позивачки. Знаходячись у квартирі, він з батьком майже не розмовляв, ключі від житла не просив, батько його не виганяв, житло він залишав добровільно, бо боявся сестру та її співмешканців, але за захистом своїх прав нікуди не звертався Відповідач [PERSON] суду пояснив, що він є сином [PERSON] та племінником позивачки. У спірній квартирі він народився, мешкав там тривалий час, потім він з батьками мешкали у бабусі з боку матері. З 2012 року він мешкав разом з батьком у кімнаті у спірній квартирі до 2014 року, потім переїхав проживати до матері у квартиру [ADDRESS] . Останній раз у спірну квартиру він приходив до батька у 2015 році. Спілкувався з бабусею, вона казала, що сплачує витрати за квартиру. Влітку 2021 року його мати розмовляла з тіткою [PERSON] (позивачкою), їй пропонували гроші за сплачені комунальні послуги, що були нараховані на нього, але та відмовилася від їх отримання. В березні 2022 року він винаймав квартиру по [ADDRESS] , потім повернувся до матері. На поставлені питання представників позивач уточнив, що він навчався у ЗОШ №69, тому мекав тиждень у батька, тиждень - з мамою. Коли були замінені вхідні двері та робився ремонт, він не пам`ятає. У квартирі мами є диван «малютка» зеленого кольору, у кімнаті батька у 2012-2014 роках був такий самий диван, телевізор чорного кольору, їх доля йому невідома. У 2012-2014 рр. вхідні двері батько відчиняв власним ключем, особисто він ключів від спірної квартири ніколи не мав. Про пошкодження вхідних дверей, йому нічого не відомо. З 2015 року він у спірну квартиру не приїжджав. У 2014 році мати наполягла, щоб він мешкав з нею, перешкоджала спілкуванню з батьком, бо той не сплачував аліменти. У 2015 році він приїхав відвідати батька один раз. Він працює з 15 років неофіційно. Від його імені у 2021 році був поданий позов про вселення. Батько також подавав позов. Після розмов з бабусею у суді, яка сказала, що його знімати з реєстрації ніхто не буде, він у присутності матері написав заяву про залишення позову без розгляду. Особисто до нього з вимогами щодо сплати комунальних послуг ніхто не звертався, наразі йому виповнилося 18 років і він має можливість сплачувати нарахування, але не знає куди. До теперішнього часу наміру мешкати у спірній квартирі він не мав, було бажання лише залишити реєстрацію. У 2014-2016 року стосунки з батьком він підтримував. Батько мешкав з [PERSON] по [ADDRESS] . Батько йому розповідав, що у квартиру по [PERSON] його не пускають, тому він змушений винаймати житло у [PERSON] . Чому сталося так, що батька не пускають у житло його батьки, йому невідомо, він про це нікого не розпитував. Представник відповідачів вважає, що заявлені позовні вимоги не найшли свого підтвердження у судовому засіданні поза розумним сумнівом, відповідачі не мешкали у квартирі з поважних причин, оскільки позивачка та треті особи перешкоджали у їхньому проживанні. Тривалий час [PERSON] був у відряджені, а коли повернувся до квартирі його не пустили, він був змушений винаймати житло, потім звернувся до суду з позовом про вселення. Мати обіцяла допомогти купити йому житло, але обіцянку не виконала. До квартири потрапити не мали можливості, бо позивачка змінила двері, ключі від яких вони не мали. Претензій щодо не оплати комунальних послуг ніхто не пред`являв. Наразі позивачі та треті особи не позбавлені права вирішувати питання щодо стягнення з відповідачів сплачених за них нарахування. Іншого житла відповідачі не мають, задоволення позовних вимог буде не справедливим по відношенню до них. Третя особа\~ [PERSON] \~ при\~розгляді справи\~по суті\~заявлені позовні\~вимоги підтримав,\~суду пояснив,\~що він\~є відповідальним\~квартиронаймачем,\~квартиру отримав\~у 1998\~році на\~всю родину.\~Позивачка є\~інвалідом.\~Син [PERSON] \~був в\~інтернаті,\~коли закінчив\~навчання,\~одружився.\~Тривалий час\~він з\~дружиною мешкав\~ у\~родичів тещі.\~У 2015\~році син\~повернувся жити\~у спірну\~квартиру,\~але одразу\~став встановлювати\~свої правила,\~був усім\~ незадоволений.\~Восени 2015\~року він\~кидався на\~нього з\~ножом,\~під час\~сварки порізав\~собі руку.\~Після цього\~випадку син\~місяць мешкав\~у знайомих,\~потім повернувся,\~став зловживати\~алкогольними напоями,\~погрожував йому.\~Потім на\~початку 2016\~року знову\~пішов,\~через деякий\~час повернувся\~забрав диван-«малютку»,\~інструмент,\~при цьому\~у квартиру потрапив без перешкод. Двері відкривала донька. Забравши речі, [PERSON] сказав, що проживає у [PERSON] , житло залишив добровільно, без жодних сварок. З цього часу [PERSON] у спірній квартирі не мешкав. Його син [PERSON] другий відповідач по справі, був зареєстрований у квартирі , але в ній ніколи не мешкав, лише інколи приходив у гості до батька. Вхідні двері змінювали наприкінці 2015 року, бо відповідач їх пошкодив, комплект ключів йому надали, він ще тоді мешкав з ними. Він алкоголем не зловживає, у смітті дійсно рився, бо у 2015-2016 роках працював двірником. У 2021 році донька йому розповідала, що син пред`явив до неї позов про вселення, а онук ще думає це робити чи ні. Квартплату син не здійснював. Вважає, що наразі мешкати з сином неможливо, бо не буде порядку, крім того, він втратив право користування житлом, житлом не цікавився, про його стан не дбав, квартплатню не здійснював. Третя особа\~ [PERSON] \~суду пояснила,\~що вона\~є матір`ю\~сторін.\~Спірну квартиру\~отримав колишній\~чоловік у\~1998\~році на\~неї та\~дітей.\~Донька вийшла\~заміж.\~Вони зареєстрували\~її чоловіка\~ [PERSON] ,\~у 2000\~році вони\~пішли на\~квартиру.\~Потім,\~після розлучення,\~зятя виписали\~через суд.\~Син [PERSON] \~навчався в\~інтернаті для\~дітей з\~вадами зору.\~Після 9\~класу закінчив\~СПТУ №31,\~в 2003\~році одружився,\~В 2004\~році народився\~онук [PERSON] ,\~ тоді\~син з\~онуком та\~дружиною пішли\~проживати до\~сватів.\~Диван «малютку»\~зеленого кольору\~забрали до\~сватів.\~Вадима свати\~не бажали\~реєструвати своїй\~квартирі,\~за спільним\~проханням вони\~погодилися на\~реєстрацію [PERSON] ,\~але той\~жодного дня\~не мешкав\~з ними,\~лише приїжджав\~у гості.\~Син загуляв,\~його не\~було вдома\~10\~днів,\~після чого\~свати його\~вигнали і\~він прийшов\~до них.\~ [PERSON] \~займав кімнату\~з виходом\~на балкон.\~Син вів\~себе погано,\~часто вживав\~алкоголь,\~влаштовував сварки,\~кидався на\~батька з\~ножом.\~Сина у\~2016\~році оштрафували.\~Після цих\~подій він\~вивіз телевізор,\~сумку з\~власними речами,\~інструмент та\~пішов мешкати\~до [PERSON] .\~ Коли\~син виїжджав\~до [PERSON] ,\~її вдома\~не було,\~вона працювала\~на «Запоріжсталі»\~за графіком:\~доба на\~три.\~ Дома\~був колишній\~чоловік,\~ніхто з\~сусідів не\~казав про\~те,\~що син\~виїжджав зі\~скандалом,\~все відбувалося\~тихо.\~Незабаром син\~з [PERSON] \~почали спільно\~винаймати житло,\~вона була\~у них\~у гостях\~на [ADDRESS] .\~Син скаржився,\~що не\~має грошей\~для оплати\~за житло.\~Вона зустрілася\~з господарем\~и заплатила,\~потім вона\~ще передавала\~ [PERSON] \~1000\~грн.\~на зупинці\~ЗТЗ,\~а потім\~син з\~ [PERSON] взяли\~у неї\~в борг\~2000\~грн,\~а самі\~дали картку,\~щоб погасити\~борг,\~але потім\~її заблокували,\~гроші не\~повернули.\~Син їй\~телефонував,\~просив грошей\~ на\~їжу та\~викупити дриль,\~який він\~заклав до\~ломбарду.\~ [PERSON] \~весь час\~мешкав з\~матір`ю,\~до них\~приходив з\~матір`ю та\~братом на\~вихідні у\~гості.Вона передавала синові також 1200 грн. в присутності [PERSON] , щоб той сплатив аліменти. Вхідні двері син пошкодив у 2015-2016 роках. Міліцію тоді не викликали, двері замінили, вона особисто давала нові ключі синові, де вони поділися, їй невідомо. Про відрядження сина їй нічого невідомо. Комунальні послуги син ніколи не сплачував. Жодних грошей не передавав, ніяких зустріч на автовокзалі з сином не було. Стосунки між нею, сином та онуком нормальні, особисто з приводу житла онук до неї ніколи не звертався, у 2021 році телефонувала його мати, розказала, що син та онук звернулися до суду з позовами про вселення, також телефонував адвокат. Потім онук позов забрав з невідомих причин, його мати раділа, що повернуть судовий збір. Коли між сином та батьком виник конфлікт, під час якого син накинувся з ножом, вона також бачила у сина на руці ушкодження, як вони утворилися, їй невідомо. Дійсно, минулим літом вони спілкувалися з сином стосовно вирішення житлового питання. Син казав: « Я випишусь, коли отримаю 20000 доларів США», але таких грошей вона ніколи не мала. Раніше вони інколи казали, що допоможуть йому з житлом, але конкретно жодних умов не оговорювалося. Заявлені позовні вимоги вона підтримує, просить позов задовольнити, оскільки відповідачі не мешкають в квартирі понад шестимісячний строк без поважних причин, за житло не сплачували, а сплачувати будь-які гроші, які вимагає син, вона наміру не має. Треті особи [PERSON] , неповнолітній [PERSON] та представник Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, з заявами про відкладення не зверталися. В матеріалах провадження наявні заяви щодо розгляду справи у їх відсутність. Свідок [PERSON] , допитана за клопотанням представників позивача, суду пояснила, що вона мешкає у квартирі [ADDRESS] на одному поверсі з позивачкою [PERSON] знає з 1999 року. Коли [PERSON] одружився, весілля грали у їхній квартирі. Проживши деякий час, [PERSON] з дружиною та дітьми виїхали. Потім, приблизно у 2015 році, [PERSON] повернувся до батьків. Що сталося далі, їй невідомо. Вона чула, як [PERSON] гепнув дверима, при цьому ніхто не сварився, потім перестав мешкати. Через час, у серпні 2016 року [PERSON] вибрався. Вона бачила, як він машиною вивозив зелений диван, також були здорові сумки, з ним був якийсь хлопчик. Після цих подій [PERSON] вона жодного разу не бачила. Вона спілкується з його матір`ю [PERSON] , але не лізе у їхні відносини, тому не розпитувала нічого. Вона була при складанні Акту про непроживання, підписала його, усі обставини, що в ньому викладені, відповідають дійсності. У спірній квартирі вона буває раз на місяць, інколи засиджується до ночі, але жодного разу не бачила з 2016 року ані [PERSON] , ані його сина. Після того, як [PERSON] виселився, у спірній квартирі позивачка почала робити ремонт, до цього часу житло було у занедбаному стані. [PERSON] вона бачить часто, веде він нормальний спосіб життя, працював двірником, інколи допомагав їй. Дві кімнати у спірній квартирі займає позивачка з дітьми, в інших живуть батьки. Спочатку стосунки в родині були добрими, потім [PERSON] почав вживати алкоголь, у нетверезому стані влаштовував сварки, ледве не зарізав батька, виламав вхідні двері, погрожував своїй сестрі. Коли вхідні двері замінили, у [PERSON] були ключі від неї, вона бачила, як він заходив. Також їй відомо, що [PERSON] мешкає з співмешканкою, за житло не сплачує. Свідок [PERSON] , допитана за клопотанням представників позивача суду пояснила, що вона мешкає у квартирі [ADDRESS] в одному будинку з [PERSON] -позивачкою по справі, з якою товаришує з 2001 року. Їй відомо, що між нею та братом склалися напружені стосунки. Одного разу, коли вона була у гостях у [PERSON] , її брат прийшов додому напідпитку, вони були на кухні. Відповідач залишив негарні спогади про себе. Влітку 2016 року вона йшла з роботи, побачила на лавці біля під`їзду [PERSON] . Також її увагу привернув диван зеленого кольору, сріблястий телевізор та інші речі, що знаходилися біля під`їзду. Вона поцікавилася у [PERSON] : «Що тут відбувається?» Та відповіла, що це виселяється [PERSON] - брат [PERSON] . У 2016 році вона по декілька разів на місяць приходила у спірну квартиру до [PERSON] , але жодного разу її брата не бачила. Взагалі відповідача вона бачила лише раз, коли він у стані сп`яніння заходив на кухню, де вони сиділи з [PERSON] . На теперішній час [PERSON] зробила ремонт у своїх кімнатах, в коридорі. На поставлені питання з боку відповідачів пояснила, що [PERSON] повернувся до спірної квартири у 2015 році, свою собаку залишив дружині. Син також залишався у матері. Прожив [PERSON] нетривалий час, потім виселився, забравши свої речі. Які склалися між сторонами та їх батьками відносини, вона ніколи не цікавилася. Свідок [PERSON] ,\~допитаний за\~клопотанням з\~боку відповідачів,\~суду пояснив,\~що він\~знайомий зі\~старшим [PERSON] \~понад вісім\~років.\~Знає [PERSON] ,\~яка була\~дружиною його\~померлого друга.\~Вона жила\~зі своєю\~матір`ю у\~квартирі на\~Правому березі.\~В цій\~квартирі він\~бачив [PERSON] ,\~потім дізнався,\~що у\~нього є\~батьки,\~сестра,\~які \~вигнали його\~та не\~бажають пускати\~ до\~батьківської квартири.\~Про це\~йому розповідав\~сам [PERSON] .\~Також він\~двічі-тричі\~просив,\~щоб він\~поїхав з\~ним до\~спірної квартири.\~Перший раз\~це мало\~місце 2-3\~роки потому,весною 2019 року. Тоді він залишився на вулиці, до під`їзду заходив сам відповідач. Вийшовши з під`їзду, він сказав, що двері не відчинили. Через місяць [PERSON] знову звернувся з проханням з`їздити з ним до батьків, бо мав намір потрапити до квартири. Він залишився чекати на міжсходинковій площадці. Відповідач наполегливо дзвонив у двері, але йому не відчинили. Потім ще через місяць вони з [PERSON] їздили до квартири батьків, але той не потрапив. Спірна квартира знаходиться на п`ятому поверсі, на території 17 мікрорайону Хортицького району, адрес пам`ятає візуально. Також йому відомо, що [PERSON] житла не має, живе у [PERSON] . Зі слів [PERSON] , йому відомо, що мати [PERSON] обіцяла йому дати грошей на придбання житла, просила його допомоги у пошуку варіанта. Він знайшов кімнату у гуртожитку, вартістю приблизно 4-7 тисяч доларів ( точну суму наразі не пам`ятає, це було у 2019-2020 році) , але коли прийшов час укладати угоду, матір відмовилася надавати грошей [PERSON] . Свідок [PERSON] , допитана за клопотання відповідачів, суду пояснила, що вона є колишньою дружиною [PERSON] та матір`ю другого відповідача [PERSON] . З [PERSON] вони познайомилися у 2002 році, перед весіллям робили ремонт на кухні у спірній квартирі, в якій мешкали до 2004 року, там народився і [PERSON] . У 2009 році після народження другої дитини, вони вирішили мешкати у її батьків. Але чоловік та син [PERSON] вирішили, що залишаться проживати у спірній квартирі. Син приїзжав до неї лише на вихідні. У 2017-2018 роках вони з [PERSON] розлучилися. Вадим став мешкати з нею, інколи приїжджав до батька, у спірне житло. [PERSON] їй розповідав, що чоловік не ладить зі своєю сестрою, часто свариться з нею. Влітку 2021 року вона особисто спілкувалася з позивачкою щодо спірного житла, оскільки син зареєстрований у спірній квартирі вона пропонувала їй гроші, нараховані за нього, але та відмовилася від них. Вони вирішували питання щодо подачі від імені сина позову про вселення, вона особисто спілкувалася з [PERSON] . Бабуся їй сказала, що буде пускати онука у квартиру, не заперечувала проти його проживання, тому вони забрали позов. [PERSON] добре відносилася до онука, не мала жодних претензій до нього, але свого слова не стримала, посилаючись на те, що батько підлягає зняттю з реєстрації виключно з сином. Коли [PERSON] мешкав з батьком, той відвозив його до школи. На вихідні вони приїжджали удвох. Їй відомо, що в 2019 році сестра вигнала [PERSON] , змінила вхідні двері та замки та заперечує проти його проживання у квартирі батьків. Аліменти від [PERSON] вона не отримувала, син працює з 18 років, допомагає їй. Свідок [PERSON] , допитана за клопотання відповідача, суду пояснила, що родину [PERSON] вона знає майже двадцять років. [PERSON] тоді мешкала з племінником її чоловіка. Наразі [PERSON] вона замінила матір. Їй добре відомі стосунки у їхній родині. Після розлучення, батьків діти не цікавили. [PERSON] зловживав алкогольними напоями, [PERSON] жила виключно своїми інтересами, часто замінуючи своїх співмешканців. [PERSON] своє дитинство провів в інтернаті. Коли він одружився, то вони з дружиною спочатку мешкали в квартирі батьків, а після народження сина виїхали до житла батьків дружини. Після розлучення [PERSON] повернувся у спірну квартиру. На той час його мати [PERSON] в квартирі не мешкала. Донька з дітьми певний час проживала, бо тоді [PERSON] скаржилася їй на її поведінку, вона кидалася зі стільцем чи ножом на брата. Безпосередньо мати відповідача просила її, щоб вона захистила від неї [PERSON] , бо батько на той час сильно пиячив. Уся їхня родина неблагополучна, усі вони мали спроби самогубства. [PERSON] мешкав у спірній квартирі десь до 2016 року, тоді вона та він працювали разом на будівництві. В один день у грудні 2016 року після роботи, вона перебувала вдома, пізно ввечері до неї приїхав відповідач [PERSON] , поскаржився, що його не впускають у квартиру, просив у неї притулку. Вона особисто стала телефонувати його матері, та не брала слухавку. [PERSON] залишився у неї переночувати. Вранці до неї приїхала [PERSON] . Вона просила у неї допомоги. Скаржилася, що брат провокує сестру, вона побоюється за нього, просила, щоб він деякий час пожив у неї, обіцяла допомогу. Вона погодилася. [PERSON] став мешкати у неї по [ADDRESS] , потім вони стали проживали по [ADDRESS] . Вони разом винаймали квартиру, [PERSON] жодної допомоги не надала. [INFO] у неї померла мати, вона займалася похованням, тому наказала [PERSON] їхати у свою квартиру, там заночувати, хоча б тимчасово. Він її послухався, але через дві години повернувся, був скривавлений, сказав, що у квартиру його не пустили, а потім чоловік сестри та його друг наздогнали та побили. Вона почала телефонувати позиваці, цікавилася, яке вона має право не пускати брата у батьківську квартиру. [PERSON] відповіла, що брата не має. Вона почала телефонувати матері [PERSON] , але та нецензурною мовою вказала їй на напрямок, куди йти. [PERSON] був змушений залишитися у неї. Між [PERSON] та його батьком [PERSON] на той час були нормальні стосунки. Батько впускав [PERSON] у спірну квартиру, щоб той мав можливість щось забрати, змінити сезонний одяг, бо у неї не було місця для зберігання його речей. Але така можливість надавалась виключно тоді, коли сестри не було дома. Замки у квартирі вже були змінені, ключів від нових замків [PERSON] не надали. Три роки потому вона особисто їздила з ним за речами. Батько пустив їх, вони розмовляли. Він розповідав, що не має можливості дозволити сину проживати, бо [PERSON] дуже проти цього. Крім того, [PERSON] , будучи нерідною донькою [PERSON] , вимагала, щоб той переоформив квартиру на неї. Батько був майже безпорадний, доходу не мав, голодував, збирав пляшки. У 2020 році вони проживали по [ADDRESS] , і так як він сам боявся їхати до спірної квартири, то вони поїхали разом, однак до квартири їх не пустили, батько позивача сказав, що там йому робити нічого. Крім того, вона просила свідка [PERSON] , щоб той з`їздив у квартиру разом з [PERSON] . У спірній квартирі залишились деякі речі позивача, інструменти. У січні 2021 року позивач переїхав до неї по [ADDRESS] , залишився жити у неї як квартирант. На поставлені питанні відповіла, що у березні 2017 року їй телефонувала [PERSON] , просила грошей. За її проханням вона передала розмову [PERSON] . [PERSON] зустрівся з [PERSON] передав їй 1200 грн. за комунальні послуги. Пізніш [PERSON] відмовився сплачувати послуги, бо його у квартиру не пускали, лише вимагали грошей. Вона особисто розмовляла з [PERSON] , цікавилася, чому [PERSON] фактично лишають житла. На той час у [PERSON] була двокімнатна квартира на [PERSON] , вона доглядала там когось. Вона її продала восени 2019 року, обіцяла дати синові 20 тисяч доларів, щоб він купив собі будинок. Вони знайшли ріелторів, але правочин не уклався, [PERSON] відмовилася надавати грошей. Ріелтори тоді сказали, що у неї проблеми з головою. У 2021 році [PERSON] знову обіцяла грошей, вони навіть зробили оцінку спірного житла, обіцяли сплатити [PERSON] його частку -6,5 тисяч доларів США, але знову відмовилися. Особистих відносин з [PERSON] вона не має, у шлюбних відносинах не перебуває, питання їхньої родини не містять жодного інтересу для неї, але її бентежить доля [PERSON] , з яким несправедливо обійшлися сестра та батьки. Вони дійною працювали разом за межами міста Запоріжжя, у Вільнянску. Це відрядження мало місце приблизно до півроку та було вже після того, як відповідача не пустили у спірну квартиру і він залишився проживати у неї. Дійсно, раніше між ним та батьком мав місце конфлікт, батько наніс йому ножом ушкодження, він звертався у лікарню, хотів наступного дня їхати на експертизу, але їй вдалося вмовити його не робити та помиритися з батьком, після цього жодних сварок між ними не виникало. Їй не відомо, щоб відповідач пошкодив вхідні двері. Ключі у [PERSON] наявні і на сьогодні, але це старий комплект, від нових замків ключів він ніколи не мав. Замки були замінені у його відсутність. Він просив у батька та матері ключі, але ті відповіли, що ключі йому не потрібні, нічого йому там робити, мотивуючи тим , що він сам боїться гніву з боку позивачки. Про це він розповідав їй особисто. Одного разу він приїхав, коли вдома була донька [PERSON] . [PERSON] зателефонувала донці та наказала не відходити від дядька, дивитися що саме він забирає. Оксана хоча є інвалідом з дитинства, але не дає життя нікому. Погрози з її боку були на адресу усіх: і матері, і батька, та особливо, брата. Іншого житла [PERSON] не має, тому змушений винаймати житло у неї. Вислухавши пояснення учасників провадження, покази допитаних свідків, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] не є приватизованою Квартира чотирьох кімнатна загальною площею 88,04 кв.м. Відповідальним квартиронаймачем є третя особа [PERSON] , який є батьком позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] . Відповідно до довідки про склад сім`ї № 485712 від 10.05.2022 за адресою [ADDRESS] , склад прописаних осіб становить: [PERSON] відповідальний власник (квартиронаймач), [PERSON] дружина, [PERSON] донька, [PERSON] онука, [PERSON] онук, [PERSON] син, [PERSON] онук. На час звернення з позовом до суду відповідачі [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі не проживають, між сторонами існує спір щодо права користування останніми житловою площею у спірній квартирі. Згідно зі статтею 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до статті 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Статтею 71 ЖК України визначено умови, відповідно до яких особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Аналіз статті 71 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутністю поважних причин для такого не проживання. Відтак, на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Подібні висновки висловлено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц (провадження № 61-30912св18), від 26 лютого 2020 року у справі №333/6160/17 (провадження №61-7317св19), від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19), від 12 травня 2021 року у справі № 301/288/20 (провадження № 61-2566св21). Як на підставу свого позову [PERSON] посилалася на те, що її брат та його син відповідачі по справі не мешкають у спірній квартирі без поважних причин тривалий час, з 2016 року, житло залишили добровільно, вивезли своє майно, жодних перешкод щодо їхнього проживання, у тому числі і до часу звернення [PERSON] до суду з позовом про вселення не було, до цього часу останні жодного інтересу не проявляли, комунальні послуги не сплачували, відмовилися приймати участь у приватизації житла, не дбали жодним чином за житло, його стан, не несли витрат на його утримання. Заперечуючи проти позову, відповідачі зазначили, що іншого житла не мають, в спірне житло не мали можливості потрапити з 2016 року, за захистом своїх прав звернулися до суду у 2021 році, ключів від спірного житла не мають. Суд вважає цілком встановленим та доведеним, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі не мешкають з 2016 року, тобто понад встановлений законом шестимісячний строк, протягом якого за ними безумовно зберігається право користування житлом. Зазначене підтверджується як поясненнями учасників провадження, так і поясненнями свідка [PERSON] , яка пояснила, що у грудні 2016 року [PERSON] не пустили у квартиру, тому він після роботи прийшов до неї та залишився мешкати з нею. Також суд вважає, доведеним відповідачем [PERSON] той факт, що захищати свої права на житло він почав з липня 2021 року. Так, 29 липня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом вселення у кімнату квартири, у якому вказав, що він є співвласником квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2022 року позовні вимоги задоволені частково, усунуто перешкоди у здійсненні права користування [PERSON] квартирою за адресою [ADDRESS] , шляхом вселення до квартири, та зобов`язання [PERSON] передати ключі від квартири. Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 вересня 2022 року м. Запоріжжя рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2022 року скасовано, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом вселення у кімнату квартири. За текстом зазначеної постанови вбачається, що зверненню до суду з позовом передувало звернення відповідачів до позивача у позасудовому порядку: 07.07.2021 року, позивач [PERSON] звертався до відповідача [PERSON] з приводу перешкод, з її сторони, користування частиною квартири за адресою [ADDRESS] та вселення. Відповідно до листа [PERSON] , (колишнє прізвище позивача) повідомлено [PERSON] про те, що позивач добровільно з 2015 року прийняв рішення про виселення з квартири, та перешкод йому ніхто не чинить. Згідно з описом вкладення у цінний лист, що було направлено начальнику Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, [PERSON] з метою вирішення питання щодо вселення його до спірної квартири, звертався до органів поліції із заявою щодо користування власністю та його вселення. Не отримавши відповіді на своє звернення щодо вселення у квартиру, [PERSON] звернувся із відповідною заявою до керівника Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя. Другий відповідач [PERSON] також у липні 2021 року звертався до [PERSON] з аналогічним позовом. Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя суду від 5 серпня 2021 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження своїм майном шляхом вселення за заявою [PERSON] була залишена без розгляду до відкриття провадження по справі. Достовірних доказів на підтвердження існування неприязнених стосунків між сторонами та третіми особами, які б унеможливили б спільне проживання їх у спірній квартирі відповідачами не надано. Судом було перевірено наявність справ у Хортицькому районному суді м.Запоріжжя щодо пояснень сторін про існування конфліктів. Так, постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. За текстом постанови (Справа 3/337/657/2014, 18.05.2014 року об 10-30 [PERSON] перебуваючи за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] висловлювався у бік сестри [PERSON] (позивачки) нецензурною лайкою та погрожував їй фізичною розправою, чим скоїв насильство у сім`ї. Постановою Хортицкього районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2015 року [PERSON] (третю особу) притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173 КУпАП України. Згідно постанови ( справа 337/475/5-ц ) 11 січня 2015 року об 14-30 перебуваючи вдома за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , лаявся нецензурною лайкою на адресу доньки [PERSON] (позивачки) та погрожував їй фізичною розправою. Зазначені постанови були винесені до 2015 року, саме відповідача [PERSON] було визнано винуватим у домашньому насильстві по відношенні до позивачки, але що у 2014 році. Інша постанова свідчить про наявність конфлікту між позивачкою та її батьком - третьої особою по справі. Інші справи у провадженні суду не перебували. Як встановлено судом вище відповідач [PERSON] не мешкає у спірній квартирі з 2016 року. Жодних доказів на підтвердження існування неприязнених відносин станом та у період 2016-2022 рр. [PERSON] суду не надав. Як вбачається з показів свідка [PERSON] , допитаного за клопотанням відповідача [PERSON] , [PERSON] декілька разів приходив до спірного житла, [PERSON] надавав йому доступ до квартири, хоча у відсутність позивачки. З зазначеннями показами [PERSON] погодився. Це дає підстави суду прийти до висновку, що протягом 2016-2019 року останній мав можливість потрапити до спірної квартири, за згодою відповідального квартиронаймача, але житлом користувався у обсязі, який визначав самостійно- зокрема для зберігання власних речей, або їх обміну, після цього залишав житло за власним волевиявленням, без жодного примусу, не маючи бажання проживати у ньому, станом житла не цікавився, про його належне утримання не дбав, жодних витрат не ніс. Доводи [PERSON] що його волевиявлення було обумовлено можливостю застосування до нього насильства з боку позивача, жодним достеменним доказом не підтверджено, а враховуючи, те що позивачка є інвалідом першої групи, яка фізично є слабкішою відносно нього, можливість відповідача звернутися за захистом до органів поліції, є нічим іншим як бажанням виправдати себе за втрачений інтерес до житла протягом 2016-2021 р.р. Крім того, судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 17 грудня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (Справа № 334/4865/18). Згідно тексту рішення шлюбні відносинами між сторонами припинені з 2014 року, з цього часу останній за згадою батьків став мешкати з матір`ю. [PERSON] чотирнадцять років виповнилося 20 лютого 2018 року, на той час у відповідності до 160 СК України, останнім за власним волевиявленням було остаточно визначено місце мешкання з матір`ю [PERSON] , останній у спірній квартирі не мешкав з 2014 року, право на користування житлом за ним іншими членами не зберігалося, його батько [PERSON] сам не мешкав у спірному житлі без поважних причин понад шість місяців та втратив право користування спірною квартирою. Жодних переконливих доказів щодо сплати відповідачем [PERSON] комунальних послуг та перебування у відрядженні суду не надано, його пояснення в цій частині іншими учасниками провадження не визнані та спростовані наданими поясненнями, покази надані з цих підстав свідком [PERSON] є сумнівними, бо суперечать поясненням самого [PERSON] , зокрема у часі такого відрядження, письмових доказів на підтвердження факту відрядження та взагалі перебування [PERSON] у трудових відносинах на той час, суду не надано. Враховуючи викладене,\~суд вважає\~що належними\~доказами,\~які б\~безсумнівно підтверджували\~наявність поважних\~причин,\~які б\~унеможливили проживання\~відповідачів у\~спірній квартирі\~з 2016\~року суду\~не надано,\~поза розумним\~сумнівом не\~доведено ставлення\~відповідачів до\~спірного житла\~як до\~постійного місця\~проживання та\~наявність до\~нього певного\~інтересу,\~крім наміру\~отримання грошової\~компенсації,\~який не\~може вважатися\~ підставою,\~при наявності\~якої за\~особою зберігається\~житло у\~разі її\~відсутності без\~поважних причин\~понад шестимісячний\~строк,\~ а\~тому \~суд вважає,\~що заявлені\~позовні вимоги\~законні обґрунтовані\~та підлягають\~задоволенню.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved