Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

В серпні 2022 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати зареєстрований 03.07.2009 р. з відповідачем [PERSON] шлюб, в якому вони мають двох малолітніх дочок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що сімейне життя між ними не склалось через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, втрати почуття любові один до одного, в результаті вони припинили шлюбні відносини в липні 2016 р., з цього часу спільно господарства не ведуть та спільного бюджету не мають, внаслідок чого їх сім`я розпалася. Зазначає, що спору про місце проживання дітей між ними немає, діти мешкають з відповідачем, між ними досягнута угода щодо утримання дітей. Спору про поділ майна також немає. Провадження у справі відкрито ухвалою від 30.08.2022 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач, будучи належним чином повідомленим про участь в розгляді справи, в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов в повному обсязі. В заяві зазначив, що спору про майно має ними немає, а також між ним та відповідачем досягнута згода про місце проживання їх спільних дітей з відповідачем, в подальшому діти також будуть проживати з відповідачем. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог, через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов в повному обсязі, зазначивши, що факти, викладені в позові, підтверджує, шлюбі відносини між ними припиненні з 2016 р., спорів про місце проживання дітей та майно не має, діти мешкають разом з нею. Враховуючи подані обома сторонами у справі заяви, в зв`язку з чим на підставі ст.211 ч.3 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наявних в справі матеріалів. Суд, встановивши обставини справи на перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 420, що підтверджено оригіналом повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.08.2022 р., що міститься в матеріалах справи. Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2016 р. через відсутність взаєморозуміння та втрату почуття любові один до одного, що підтвердили обидві сторони у справі. Спору про місце проживання дітей на час розгляду справи не має, діти мешкає разом з матір`ю - відповідачем у справі. Спору про поділ майна подружжя на час розгляду справи між сторонами немає. Відповідно до ст.1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. В силу положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 ч.1 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання сторонам строку на примирення суд вважає недоцільним, оскільки сторони вже тривалий час припинили шлюбні відносини, обидві сторони бажають розірвання шлюбу. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 СК України визначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського РВ ДРАЦС у м.Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі викладеного,

Outcome: approved