Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

в серпні 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача АТ «Альфа-Банк», в якому просила стягнути із відповідача на користь позивача кошти в сумі 22000,00 грн., а також судовий збір. В обґрунтування позову зазначено, що із 2016 року між позивачем та відповідачем існують договірні відносини щодо відкриття та обслуговування банківського рахунку для отримання заробітної плати та обслуговування банківської платіжної картки (картковий рахунок [NUMBER] ). Позивач вказує, що 09.08.2021 року з її банківського рахунку невідомою особою було знято кошти в сумі 22000,00 грн., про що на мобільний телефон вночі прийшло смс-повідомлення, про яке позивачу стало відомо лише вранці. 10.08.2021 року позивачем було подано до відповідача звернення-претензію щодо викрадення коштів з її рахунку, та вказано про те, що згоди на зняття коштів з платіжної картки, інформацію щодо платіжної картки та її пін-код вона третім особам не надавала. В цей же день, позивач направила до Дніпровського РУ ГУНП в м. Києві заяву про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Відповідач надав відповідь на звернення позивача, в якому вказав про відсутність підстав для компенсації викрадених невідомою особою коштів. Позивач вказує, що відмова банку є неправомірною, несанкціоноване зняття готівки відбулось із перевищенням встановленого ліміту, та банком не надано доказів винних дій позивача. Посилаючись на викладене, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача зазначені кошти в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09.08.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У вересні 2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження факту зняття коштів невідомою особою. Так, під час дослідження обставин, про які зазначає позивач, було встановлено, що спірні операції відбулись із фізичним застосуванням платіжної картки та вірним введенням пін-коду. Із виписки по рахунку вбачається, що 09.08.2021 р. о 23-07 год. були зняті кошти в сумі 20000,00 грн., а о 23-08 грн. були зняті кошти в сумі 2000,00 грн. Цьому передувало проведення операції щодо переказу коштів із рахунку «Дохідний сейф! На основний рахунок. Зняття коштів у банкоматі та переказ коштів з рахунку «Дохідний сейф» на основний рахунок у банкоматі є можливим лише із застосуванням картки та за умови знання пін-коду, про який є обізнаним лише держатель картки. З огляду на те, що спірні операції було проведено із фізичним пред`явленням платіжної картки та вірним введенням пін-коду, та за відсутності доказів вчинення операції третьою особою, відповідач вважає пред`явлені позовні вимоги безпідставними. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2022 року, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін було відкладено. Позивач після відкриття провадження у справі, надіславши до суду клопотання про долучення доказів до справи, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Відповідач, надіславши до суду відзив на позов, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, та не заперечувалось сторонам, що 13.07.2016 року позивачем було підписано та подано до відповідача анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», відповідно до якої позивачу було відкрито банківський рахунок на обслуговування банківської платіжної картки (картковий рахунок [NUMBER] ). Позивач, підписавши 13.07.2016 року зазначену анкету-заяву, фактично підписала із банком Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, публічна пропозиція якого була розміщена на інтернет-сторінці ПАТ «Альфа-Банк» www.alfabank.com.ua. Так, відповідно до п.п. 4.2.5, 4.2.6 зазначеного договору, клієнт зобов`язаний особисто користуватися Карткою, виписаною на його ім`я, не передавати її в користування третім особам і вжити всіх можливих заходів для запобігання її втрати; нікому не повідомляти ПІН-код, М-ПІН, що застосовується для NFC Сім-картки та зберігати його у таємниці, щоб ні за яких умов він не став відомим третій особі. У випадку розголошення Клієнтом ПІН-код, М-ПІН, Клієнт позбавляється права на оскарження операцій по рахунку клієнта та банк не несе відповідальності перед Клієнтом за здійснені операції по Рахунку Клієнта, в тому числі операції, що здійснені будь-якими третіми особами. Згідно із п. 4.2.19 зазанченого договору, у разі не виконання умов п.4.2.5- 4.2.6 Держатель картки несе особисту відповідальність за можливі фінансові збитки, які стали наслідком використання Картки/реквізитів Картки третіми особами та зобов`язаний сплатити Банку комісію яка передбачена у Тарифах за перевипуск картки ( у разі її перевипуску), Правилами п. 4.2.21 зазначеного договору визначено, що у разі користування послугою Альфа-чек та виявлення будь-яких ознак втрати контролю над власною simкартою чи телефоном, на номер котрого надходять SMS повідомлення/повідомлення відправлені через альтернативний канал відправки повідомлень та PUSH-повідомлення (відсутність зв`язку, підозрілі дзвінки або операції по рахунку мобільного телефону тощо) негайно повідомляти про це Банк. Підписанням Договору Клієнт надає Банку свою безумовну письмову згоду на розкриття третім особам інформації, що може бути направлена Банком Клієнту, а також несе всі можливі ризики, пов`язані з тим, що направлена в SMS повідомленні /повідомленні відправленому через альтернативний канал відправки повідомлень іта PUSH-повідомленні інформація може стати відомою третім особам. Банк не несе відповідальності за результат доставки SMS повідомлення/повідомлення відправленого через альтернативний канал відправки повідомлень та PUSHповідомлення на номер телефону Клієнта. Із довідки АТ «Альфа-Банк» від 07.09.2022 року, вбачається, що по платіжній картці за картковим рахунком, який було випущено [PERSON] , - 09.08.2021 р. о 23-07 год. були зняті кошти в сумі 20000,00 грн., а о 23-08 грн. були зняті кошти в сумі 2000,00 грн. Позивач в обґрунтування позову вказує, що зазначене зняття готівки відбулось не санкціоновано, внаслідок неправомірних дій третіх осіб, вона не давала на це згоду, будь-кому не передавала свої дані, в зв`язку з чим звернулась до відповідача із відповідною претензією та заявою про повернення зазначених коштів. З довідки АТ «Альфа-Банк» від 07.09.2022 року, вбачається, що зазначені операції були проведені із використанням платіжної картки та із коректним введенням пін-коду. Про успішно проведені операції зняття коштів у банкоматі держателя платіжної карти було проінформовано на фінансовий номер відповідними смс-повідомленнями. Позивачу було повідомлено, що оскаржувані нею операції зняття коштів в банкоматі були проведені із використанням пін-коду, а тому відповідальність за операції, які були здійснені із порушенням правил безпеки використання картки, несе клієнт. З матеріалів справи вбачається, що позивач дійсно використовує мобільний номер телефону - [NUMBER] , платіжна картка на момент зняття коштів знаходилась у неї, пін-коди та паролі, вона нікому не передавала. В ході розгляду справи було встановлено, що 09.08.2021 року позивач контроль над власним телефоном із номером не втрачала, третім особам номери пін-кодів від картки не надавала, та картку в той день не втрачала, а відтак зазначені дані не могли бути відомі третім особам, та доказів зворотному матеріали справи не містять. Позивач звернулась до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення від 10.08.2021 року, однак, листом Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, позивача було повідомлено, що вивченням матеріалів звернення позивача встановлено, що відомості, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення та підстави для внесення інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні. В матеріалах справи відсутні дані щодо оскарження позивачем відмови Дніпровського УП ГУНП у м. Києві у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її письмовою заявою. В обґрунтування позову було зазначено, що кошти були зняті із рахунку несанкціоновано, позивач жодних згод на ці операції не надавала, а тому банк зобов`язаний ці кошти повернути позивачу, в зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом. В обгрунтування заперечень на позов, стороною відповідача було зазначено, зокрема, про те, що спірні операції було проведено із фізичним пред`явленням платіжної картки та вірним введенням пін-коду, та за відсутності доказів вчинення операції третьою особою, відповідач вважає пред`явлені позовні вимоги безпідставними. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 1087 ЦК України, розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 1087 ЦК України, при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків (чеків), розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту. Порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється цим Кодексом, законом та банківськими правилами. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами між клієнтом та банком. Банк зобов`язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнта банку. Пунктом 7 розділу Х Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705 "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів" (далі - Положення № 705) передбачено, що контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків. Користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень (п. 1 розділу VI Положення № 705). Відповідно до п. 6 розділу VI Положення № 705, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. В ході розгляду справи судом встановлено, що спірні операції було проведено із фізичним пред`явленням платіжної картки та вірним введенням пін-коду, докази вчинення операцій третьою особою відсутні. Згідно п. 8 розділу VI Положення № 705, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому від був перед виконанням цієї операції, чого відповідачем виконано не було. Згідно п. 8 розділу VI Положення № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Під час розгляду справи встановлено, що банківські операції по списанню коштів були виконані 09.08.2021 з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної карти та із введенням пін-коду, які були відомі лише позивачу, та доказів зворотному матеріали справи не містять. Суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено належне дотримання ним умов договору, винність дій відповідача, що призвело до неправомірного зняття коштів. Суд не погоджується із твердженнями позивача та вважає недоведеним посилання, останньої, на те, що відбулось незаконне, безпідставне та несанкціоноване позивачем зняття коштів з рахунку, оскільки, встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать про те, що позивач своїми діями чи бездіяльністю фактично сприяла втраті, незаконному використанню пін-коду, кодів або іншої інформації, яка була відома лише їй особисто, що дало змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи стороною позивача не було доведено обгрунтованість позовних вимог в частині несанкціонованого зняття коштів з її карткового рахунку, стороною відповідача доводи позивача були повністю спростовані, а відтак суд не вбачає підстав для стягнення із відповідача на користь позивача пред`явлених до стягнення коштів, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed