Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

У липні 2022 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 липня 2007 року АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали кредитний договір № KGLWG201580014, відповідно до умов якого, позивач зобов"язався надати відповідачу кредит у розмірі 15150,00 грн строком до 16 липня 2027 року, а відповідач зобов"язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредтними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Позивач належним чином виконав всі умови договору, надавши відповідачу кредит. Проте, відповідач своїх обов"язків за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 15 лютого 2022 року має заборгованість у розмірі 36865,61 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 3611,53 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 10689,96 грн, пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором - 22564,12 грн. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати пов"язані зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн. 30 вересня 2022 року від відповідача [PERSON] надйшов відзив на позовну заяву, в якій вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та просить застосувати строк позовної заявності, посилаючись на те, що вона належним чином виконувала зобов"язання за кредитним договором. Одночасно, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 квітня 2010 року визнано незаконними дії позивача з підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки за спірним кредитним договором. Після ухвалення вказаного рішення Банк вручив їй повідомлення від 06 травня 2010 року за вих. № 812 про дострокове повернення суми кредиту в повному обсязі разом з нарахованими відсотками, комісією та штрафними санкціями в 30-денний термін з дати одержання відповідного повідомлення, чим змінив кінцевий строк виконання зобов"язання з 16 липня 2027 року на 04 червня 2010 року, тобто на 30-тий день з дня отримання нею відповідного повідомлення. У зв"язку зі зміною строку та умов виконання основного збов"язання, банк мав можливість звернутися до суду із відповідним позовом в межах строку дії кредитного договору протягом 3-х років, починаючи з наступного дня після закінчення 30-денного строку, визначеного у вимозі банку для повного погашення кредитної заборгованості, тобто з 05 червня 2010 року по 05 червня 2013 року, а про стягнення пені - протягом 1-го року. За вказаного, банк звернувся до суду лише в липні 2022 року, тобто поза межами строку позовної давності. Крім того, вона не згодна з порядком нарахування позивачем відсотків за користування кредитним коштами та пені (а.с.56-59). У судове засідання учасники справи не з"явилися. Позивач у поданій позовній заяві просив про розгляд справи у відсутність представника банку. Відповідач про причини неявки суд не повідомила. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.\~2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 17 липня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № KGLWG201580014, за умовами п. 7.1 якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 17 липня 2007 року по 16 липня 2027 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії (далі кредит) у розмірі 15150,00 грн на наступні цілі: споживчі цілі, шляхом перерахування відповідно до п. 1.2 та зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.\~6.2 даного договору. Періодом сплати вважається період з "17" по "22" число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 244,53 грн для погашення (вказується конкретна сума) заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Згідно п. 7.2 вказаного кредитного договору, кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки. Згідно п. 7.4 даного договору, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 0,00% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом (а. с. 7-9). Пунктом 4.1 договору визначено, при порушенні позичальником будь-якого зобов"язання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов"язується сплатити банку пню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача перед Банком за вказаним кредитним договором станом на 15 лютого 2022 року складає 36865,61 грн, з них: 3611,53 грн - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 10689,96 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 22564,12 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором (а.с.4-6). Стаття 1054 ЦК України передбачає, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст.ст. 610, 612 ЦК України). Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до вимог статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Разом з тим, звертаючись до суду з позовом в липні 2022 року, АТ КБ "ПриватБанк" просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 36865,61 грн, а на обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов за кредитним договором виникла вказана заборгованість. В свою чергу, відповідач звернулася до суду із письмовою заявою про застосування до позовних вимог строку позовної давності (а. с. 76-77). Відповідно до статтей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог, встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.\~2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штафу, пені). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", заява № 14902/04, від 20 вересня 2011 року). Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі (за періодичними платежами з моменту несплати окремого платежу) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (стаття 1050 ЦК України). Звертаючись до суду із заявою про застосування строку позовної давності, відповідач вказувала, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором банк надіслав їй повідомлення від 06 травня 2010 року № 812 про дострокове погашення кредиту в повному обсязі за кредитним договором №\~KGLWG201580014 від 17 липня 2010 року. На підтвердження вказаних доводів, відповідачем надано до суду копію повідомлення від 06 травня 2010 року № 812, в якому банк просив її повернути суму кредиту, виданого згідно кредитного договору № KGLWG201580014 від 17 липня 2007 року, в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції, загальна сума яких складає 95 705,44 грн в тридцятиденний термін з дати одержання цього повідомлення (а. с. 68). У зв`язку з порушенням відповідачем виконання зобов`язання за кредитним договором, позивач використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 06 травня 2010 вимогу відповідачу про дострокове повернення всієї суми кредиту, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги. Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та розпочинає перебіг позовної давності. За вказаного, у зв`язку зі зміною строку та умов виконання основного зобов`язання, банк мав звернутися до суду з позовом за захистом своїх порушених прав, починаючи з 04 червня 2010 року. Останнім днем звернення до суду про стягнення основної суми заборгованості за кредитним договором було 04 червня 2013 року. А про стягнення пені, нарахованої на тіло кредиту та/або відсотки, починаючи з наступного дня після закінчення строку, визначеного у вимозі про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, тобто з 05 червня 2010 року по 05 червня 2011 рік. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року а справі № 372/2091/15-ц (провадження № 61-20233св19) та від 06 квітня 2020 року у справі № 303/4448/15-ц (провадження № 61-4112св19). Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до правового висновку, викладеного в постановах Великої Палати Верховного суду у справі № 149/1499/18 від 25 травня 2021 року, у справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, у справі № 310/11534/13-ц від 04 липня 2018 року, у справі № 202/4494/16-ц від 31 жовтня 2018 року, право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку (пеню, штраф), припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, а бо у разі пред"явлення до позичальника вимоги в порядку ч. 2 ст.\~1050 ЦК України. Тобто, з моменту вручення банком відповідачу письмового повідомлення від 06 травня 2010 року про дострокове погашення заборгованості за спірним кредитним договором, припинилося й право позивача на нарухвання відсотків за користування кредитними коштами та пені. Тоді, як згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що банк продовжував нараховувати відсотки та пеню відповідачу вже після 06 травня 2010 року. Враховуючи, що відповідачем подано до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності, та враховуючи, що позивачем пропушено строк позовної давності за вимогою про повернення кредитних коштів, поновити який банк не просив, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" з підстав пропуску строків позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed