Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

20 липня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на час навчання. В обґрунтування позову посилалася на те, що з 24 серпня 1991 перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають спільного повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Їх син досяг повноліття та продовжує навчання в Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка» на денній формі навчання. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча має таку можливість, оскільки є працездатним. На теперішній час, позивач повністю утримує сина. У зв`язку з наведеним позивач просить суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення ним навчання, тобто до 30.06.2023 року. Ухвалою суду від 03 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено сина сторін - [PERSON] . Відповідач, не погоджуючись із позовом подав відзив на позовну заяву. При цьому, вирішуючи питання про прийняття відзиву, суд виходить з наступного. Копію позовної заяви з додатками відповідач отримав безпосередньо в суді 07 вересня 2022 року, про що складено відповідну розписку (а.с.20). Відзив на позовну заяву до суду подано 05 жовтня 2022 року, тобто після встановленого судом строку на подання відзиву. Клопотання про поновлення строку на подачу відзиву відповідач не подавав, а відтак, в силу ст.126 ЦПК України, суд не приймає поданий відзив. Крім того, до відзиву не додано доказів його надсилання позивачу, як це передбачено ч.4 ст.178 ЦПК України. У судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, оскільки добровільно надає матеріальну допомогу сину. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, був повідомлений своєчасно належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши надані сторонами докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Встановлено, що [PERSON] , [INFO] досяг повнолітнього віку. Як вбачається з акту про встановлення місця проживання від 13 липня 2022 року повнолітній син сторін проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). У відповідності до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом встановлено, що [PERSON] навчається у Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка» на третьому курсі факультету -\~ інформаційних технологій, денної форми навчання, за державним замовленням, термін навчання з 01 вересня 2019 року, передбачене закінчення навчання - 30 червня 2023 року, не знаходиться на повному державному утриманні, що підтверджується довідкою навчального закладу №16/56-2336 від 15 липня 2022 року (а.с.8). Оскільки повнолітній син сторін продовжує навчання, у зв`язку з навчанням не може працювати, суд приходить до переконання, що він потребує матеріальної допомоги. Обставин, які свідчать про те, що відповідач не має можливості надавати допомогу повнолітньому сину, судом не встановлено. На підставі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатним, не надав суду доказів про наявність у нього на утриманні інших осіб, як і не надав відомостей щодо свого майнового стану, стану здоров`я чи інших відомостей, які впливають на визначення розміру аліментів. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт надання відповідачем матеріальної допомоги синові у добровільному порядку належними та допустимими доказами не підтверджено. Крім того, надання такої допомоги у добровільному порядку не може бути підставою відмови у стягненні аліментів на підставі ст.199 СК України. З огляду на рівність обов`язку обох батьків надавати допомогу сину, який продовжує навчання, та те, що позивачем не надано відомостей про її майнове становище, суд вважає що позивачем належним чином не обґрунтовано та не доведено підстав стягнення аліментів саме у розмірі 1/4 заробітку відповідача. Враховуючи всі наведені обставини, потребу сина сторін у матеріальній допомозі з боку батька, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку відповідача. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладено та

Outcome: partial