Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

У грудні 2019 року до Голосіївського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] АТ з позовом до ТОВ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», ДП «Київське обласне дорожнє управління АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», у якому просив відшкодувати майнову шкоду у розмірі 296 952,83 грн, за виготовлення експертного висновку у розмірі 3000 грн та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 01.12.2018 року близько 5 год. 30 хв. на 40 км автодороги М-01 Київ-Чернігів, [PERSON] , керуючи колісним трактором марки «МТЗ-82 УК», д.н.з. [NUMBER] , виконував роботи з очищення від снігу проїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, тим самим створивши небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.01.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення. Трактор марки «МТЗ-82 УК», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , належить ДП «Київське обласне дорожнє управління АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». На час скоєння ДТП [PERSON] працював за трудовим договором в дочірньому підприємстві машиністом 6 розряду з 11 квітня 2016 року по 04 квітня 2019 року. В результаті винних дій [PERSON] пошкодження автомобіль марки «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] , яким позивач керував за довіреністю. Згідно з висновком № 1629 експертного дослідження, виконаного 2 травня 2019 року експертом незалежної автоекспертизи «Дикий та партнери», вартість відновлювального ремонту ТЗ «Citroen Berlingo» становить 296952,83 грн. ДТП сталася з вини працівника відповідачів, відтак вони і повинні нести матеріальну відповідальність. 10 лютого 2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 45). У вересні 2020 року АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» надіслало відзив на позовну заяву згідно з яким не погоджується її доводами з таких підстав. Повідомляє, що філія «Броварське райДУ» не входить до організаційної структури Компанії, а тому товариство не є належним відповідачем у справі і не повинно відповідати за пред`явленим позовом. Отже, вимоги позивача про солідарне стягнення майнової шкоди безпідставні і необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню. ДП «Київське обласне дорожнє управління» є окремою юридичною особою, що самостійно здійснює господарську діяльність у межах та несе відповідальність згідно з чинним законодавством. Компанія жодним чином не порушувала законні права та інтереси позивача. Вказує на те, що позивач не надав належних і допустимих доказів на обґрунтування суми майнової шкоди. Зокрема, позивач не підтверджує розмір понесених витрат та те, що зазначена сума утворилась внаслідок протиправних дій компанії. Наданий висновок експертного автотоварознавчого дослідження не є висновком суб`єкту судового експертної діяльності, і тому не підтверджує розмір завданого позивачу матеріального збитку в результаті ДТП. У жовтні 2020 року представник ДП «Київське обласне дорожнє управління» АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» надіслав клопотання у якому заперечував проти позову в повному обсязі. Просив залучити до участі в справі як третю особу на стороні відповідача [PERSON] . У судовому засіданні 23.10.2020 присутні представники відповідачів. Представник АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» просив вирішити клопотання про залучення [PERSON] третьою особою. Позивач надіслав заяву про відкладення справи. Судом оголошена перерва у судовому засіданні у зв`язку з відсутністю позивача. У судовому засіданні 11.05.2021 присутні позивач і представники відповідача. Представник відповідача просить задовольнити клопотання про виключення АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» як відповідача. Позивач повідомив, що у разі задоволення позовних вимог стягнення шкоди буде пред`явлено до дочірнього підприємства, проти виключення компанії з числа відповідачів не заперечує. Суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника ДП і оголосити перерву для мирного врегулювання спору. 11 травня 2021 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про залучити до участі у справі № 752/27000/19 в якості третьої особи [PERSON] (а.с. 126). У судовому засіданні 29.09.2021 року відсутній представник третьої особи. Сторони у справі зазначили, що вони не досягнули мирного вирішення спору. Справу відкладено у зв`язку з відсутностю підтвердження повідомлення третьої особи про дату, час і місце судового засідання. У січні 2022 року представник відповідача ДП «Київське обласне дорожнє управління» звернувся з клопотанням про закриття провадження у справі, зазначивши, що в провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 44/258-б за заявою ДП «Київський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про банкрутство відповідача на стадії процедури санації, введеної ухвалою суду від 25.02.2013 року. Наголошує на тому, що враховуючи правові висновки спір у даній справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства в межах відповідної справи про банкрутство. Ухвалою від 21 червня 2022 року задоволено заяву представника відповідача - адвоката Фрейдун О.М. і призначено судове засідання по цивільній справі № 752/27000/19 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Справа, призначена на 05.07.2022 року не розглядалась у зв`язку з відсутністю технічної можливості провести судове засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою від 16 серпня 2022 року задоволено клопотання представника позивача і призначено судове засідання 24 серпня 2022 року по цивільній справі № 752/27000/19 провести в режимі відеоконференції з Глухівським міськрайонним судом Сумської області. У судовому засіданні сторони відсутні. Позивач надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі про розгляд справи повідомлялися належним чином. Будь-які клопотання до суду не надходили. Третя особа [PERSON] не скористався своїм правом і не подав письмові пояснення на позов [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. 1 грудня 2018 року о 5 год. 30 хв. на 40 км а/д М-01 Київ-Чернігів, що в межах Броварського району Київської області, [PERSON] , керуючи колісним трактором марки «МТЗ-82 УК», д.н.з. [NUMBER] , виконував роботи з очищення проїзної частини від снігу, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, при цьому допустив виїзд на призначений для зустрічного руху бік дороги, створивши небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] , який рухався по зустрічній смузі руху на зустріч. В результаті дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортній засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п. 1.5, п. 11.4 ПДР України. Указані обставини встановлені постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.01.2019 року у справі №361/8/64/18, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 8). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 1 ст. 15 ЦК України установлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до приписів частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Так, судом встановлено, що внаслідок вказаної ДТП було завдано майнової шкоди автомобілю «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] від 21.08.2008. Позивач [PERSON] володіє і розпоряджається належним [PERSON] автомобілем на підставі довіреності від 10.05.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Львівської області Матіяш Г.А. і зареєстрованої в реєстрі за № 265 (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження пошкодження автомобіля «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] , позивачем були надані копії фотокарток цього автомобіля (а.с. 29-34), протокол огляду транспортного засобу від 02.05.2019 року, складений [PERSON] (а.с. 23), розрахунки ремонтної калькуляції (а.с. 25-27) та висновок експертного дослідження № 1629 від 02.05.2019 (а.с. 18-22). Згідно з висновком № 1629, виконаного ФОП [PERSON] (діє на підставі свідоцтва МЮ України № 416, свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 852 від 07.05.2002 року (а.с. 35)), зробленим на підставі заяви позивача про визначення розміру матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП складає 149 868,24 грн (а.с. 22). Вартість відновлювального ремонту, відповідно до ремонтної калькуляції, складає 296952,83 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 18 від 02.05.2019 року за висновок на користь ФОП « [PERSON] » сплачено 3000 грн (а.с. 37). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ст. ст. 509, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник). Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. Тлумачення положень статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Вбачається та сторонами не спростовано, що володільцем джерела підвищеної небезпеки трактору колісному марки «МТЗ-82 УК», д.н.з. [NUMBER] є ДП «Київське обласне дорожнє управління» філія «Броварське райДу», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини серії [NUMBER] (а.с. 11). Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності, тощо). З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , станом на 1 грудня 2018 року, перебував з відповідачем 2 ДП «Київське обласне дорожнє управління» у трудових відносинах, працюючи на посаді машиніста трактора 6 розряду з 11 квітня 2016 року, що підтверджується копією наказу № 40 від 11.04.2016 року, і виконуючи свої обов`язки, що підтвержується подорожнім листом будівельної машини: трактор марки «МТЗ-82 УК», д.н.з. [NUMBER] за період з 01.12.2018 по 22.12.2018 року (а.с. 48, 10). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач 2 ДП «Київське обласне дорожнє управління» є користувачем (володільцем) джерела підвищеної небезпеки, тому несе відповідальність за завдану злочином шкоду перед потерпілим. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом враховано правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 13 березня 2018 року у справі №910/9396/17, у якій він зазначив, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять із фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Згідно з положеннями частини 3 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів. З метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ під час проведення автотоварознавчих експертиз застосовується Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували фактичні витрати позивача щодо відновлювального ремонту автомобіля, зокрема рахунки фактури, акти виконаних робіт, квитанції, чеки, накладні, товарні чеки, тому судом враховується висновок № 1629, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля, в результаті його пошкодження при ДТП складає 149868,24 грн. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судові витрати за розгляд справи судом у частині сплати судового збору, сплаченого на користь держави, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача за правилами ст. 141 ЦПК України. Що ж стосується вимог позивача про відшкодування відповідачем понесених судових витрат на правничу допомогу, в розмірі 3 000,00 гривень, то вони залишаються без задоволення Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). В матеріалах справи відсутні докази (договори, акт виконаних робіт, розрахунок їх вартості тощо) на підтвердження оплати позивачем витрат у зв`язку із розглядом справи, тому суд залишає вимогу позивача про відшкодування відповідачем понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 гривень без задоволення. Враховуючи наведене та

Outcome: partial