Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 05.07.2012 року їй було відкрито кредитний рахунок відповідно до Договору про надання банківських послуг №б/н та встановлено кредитний ліміт у розмірі 14000грн.; АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту; [PERSON] не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відтак станом на 09.11.2020 року перед банківською установою відповідач має заборгованість 16295,44грн. Відповідач подала до суду відзив, в якому заперечила проти позову, вважає позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними, оскільки сам кредитний договір є нікчемним, так як недотримана його письмова форма і самого договору в неї немає; щодо боргу, то такий виник через те, що з її карти у шахрайський метод викрали кошти, про що вона зверталася із заявою у поліцію та було відкрито кримінальне провадження; тому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки заборгованість перед банком виникла не з її вини, а в результаті шахрайських дій. Будучи присутнім у минулому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилався на обставини викладені у зверненні до суду, просив позов задовольнити; додатково пояснив з приводу заявленого відповідачем у відзиві, а саме те, що [PERSON] добровільно перерахувала кошти напевно шахраю та жодного викрадення грошей з її рахунку не було. Відповідач у судовому засіданні наполягала на викладеному у відзиві, просила у позові відмовити. З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши наявні дані у матеріалах цивільної справи, суд уважає, що позов слід повністю задовольнити з наступних підстав: Судом установлено, що 05.07.2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого АТ КБ «Приватбанк» надало відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 14000грн. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 05.07.2012 року вбачається, що [PERSON] станом на 09.11.2020 року заборгувала позивачу 16295,44грн., з яких 13074,72грн. - заборгованість за тілом кредиту та 3220,72грн - заборгованість за нарахованими відсотками. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ураховуючи наведене, є підстави стягнути з відповідача суму заборгованості, так як [PERSON] порушила умови кредитного договору та не виконує свої обов`язки за ним, а позичкодавець вимагає повернення позики, що залишилася. Також із матеріалів справи вбачається, що 24.01.2022р. [PERSON] зверталася із заявою до Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області про те, що 17.01.2020 року о 21.17год клієнтом Приватбанку [PERSON] шахрайським способом із її картки викрадено грошові кошти в сумі 11440грн; по даному факту було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 190 КК України, однак на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закрито. На підставі викладеного суд приходить до переконання, що дійсно мають місце цивільно-правові відносини, - відповідач скористалася кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором не виконала; її заперечення на позов із мотивів, що заборгованість утворилася через викрадення коштів не беруться судом до уваги, оскільки нічим це відповідач не підтвердила, із таким повідомлення звернулася до поліції через два роки після описаної нею крадіжки, а також коли вже справа про стягнення боргу перебувала у провадженні суду та не довела спірне питання до правильного вирішення у законний спосіб, - на вимогу суду відділом поліції надано відповідь, що 17.02.22р. винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Тому наведене свідчить, що таким чином відповідач мала намір уникнути повернення банківській установі витрачені саме нею кошти і така позиція жодним чином не спростовує накопичення заборгованості перед банком, у зв`язку з чим, враховуючи надані докази позивачем, аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються та, враховуючи підтверджену розрахунком суму боргу 16295,44грн. станом на 09.11.2020р., суд робить висновок, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог в повному обсязі; а в зв`язку із задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із відповідача сплаченого судового збору в сумі 2102грн.

Outcome: approved