Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-03 00:00:00

Позивач звернувся\~з позовом\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~заборгованість у\~розмірі 11752,00\~грн.\~В обґрунтування своїх вимог вказує про те, що відповідно до укладеного електронного договору про надання споживчого кредиту від 05.03.2021 року, між [PERSON] та ТзОВ «Авентус Україна» відповідач отримала кредит в розмірі 4000,00 грн. з кінцевим терміном повернення через 12 днів та зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором утворилася заборгованість, яку ТзОВ «Авентус Україна» за договором факторингу від 13.09.2021 року відступило ТзОВ «Українські фінансові операції». В подальшому право вимоги на вказану суму позивач набув 11.07.2022 року за договором факторингу, укладеним з ТзОВ «Українські фінансові операції». Про відступлення права грошової вимоги позивача було повідомлено письмово. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, за станом на день звернення до суду, [PERSON] має заборгованість в розмірі 11752,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також 8481,00 грн. судових витрат (витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу). Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської від 25.08.2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків, протягом п`яти днів з дня отримання ухвали. На виконання ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.08.2022 року позивачем було подано до суду заяву від 29.08.2022 року (яка надійшла поштою 09.09.2022 року) про усунення недоліків позову. Ухвалою суду від 12.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання з розгляду цієї справи не з`явилася повторно, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.03.2021 року між ТзОВ «Авентус України» та [PERSON] був укладений договір № 3770226 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 4000,00 грн. строком на 12 днів, на платіжну картку зі сплатою відсотків за процентною ставкою 1,90 % в день. Зазначений кредитний договір був укладений відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020 року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. Так, відповідач на веб-сайті ТзОВ «Авентус України» https://creditplus.ua мала змогу ознайомитися з текстом примірного Кредитного договору, Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом, тощо. Надалі відповідач пройшла реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній систему ТзОВ «Авентус України». Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «М189167». Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши 05.03.2021 року договір про надання споживчого кредиту, [PERSON] взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Також судом встановлено, що ТзОВ «Авентус України» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] за кредитним договором виконало та надало їй кредит в розмірі 4000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору не сплачена і становить 4000,00 грн. тіло кредиту та 7752,00 грн. нараховані проценти, всього 11752,00 грн. Крім того, судом також встановлено, що 13.09.2021 року ТзОВ «Авентус Україна» на підставі договору факторингу за плату відступило, а ТзОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги на суму 11752,00 грн. до [PERSON] , засноване на кредитному договорі № 3770226. В п. 1.5. договору факторингу від 13.09.2021 року вказано, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги за цим договором до третіх осіб допускається. Наступним договором факторингу від 11.07.2022 року ТзОВ «Українські фінансові операції» за плату відступило, а ТзОВ ««Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача на вказану вище суму. Про заміну кредиторів в зобов`язанні [PERSON] повідомлялася письмово 13.09.2021 року та 12.07.2022 року відповідно. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Так, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином встановлено, що взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 3770226 від 05.03.2021 року відповідач не виконала, у зв`язку з чим станом 27.07.2022 року виникла заборгованість в розмірі 11752,00 грн., з яких: 4000,00 грн. заборгованість по кредиту; 7752,00 грн. заборгованість по процентах. Вказані розрахунки складені відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Оскільки відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором суду не представила, не спростувала документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] умов договору № 3770226 від 05.03.2021 року, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ ««Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 11752,00 заборгованості за кредитним договором, з яких: 4000,00 грн. тіло кредиту та 7752,00 грн. нараховані проценти. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат та витрат на правничу допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року зі справи №922/445/19 та від 22.11.2019 року зі справи № 910/906/18 викладено правову позицію відповідно до якої положення частини п`ятої статті 126 ГПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07.07.2022 року, укладений з адвокатом Крюковою М.В, звіт про надання правової допомоги від 08.08.2022 року, рахунок на оплату по замовленню № 2/11/07 від 08.08.2022 року, платіжне доручення № 38 від 08.08.2022 року на суму 6000,00 грн., ордер серії АН № 1075167 на надання правничої (правової) допомоги. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в заявленому розмірі, а саме 6000,00 грн. Крім того, згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2481,00 грн. (судовий збір) судових витрат.

Outcome: approved