Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 25.10.2014 року, зареєстрованого Яснозірською сільською радою Черкаського району Черкасьої області (актовий запис № 12). В обгрунтування доводів посилається на те, що спільне життя з відповідачем не складається, в сім`ї стали виникати конфлікти та сварки, була агресія з боку відповідача, між подружжям втратилося взаєморозуміння. Крім того, з`явилися різні погляди на сімейне життя, що призвело до припинення шлюбних відносин. Збереження сім`ї та подальше сумісне подружнє життя стало неможливе. [PERSON] просила суд шлюб розірвати. Також [PERSON] зазначає, що від даних шлюбних відносин у сторін народились діти: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та знаходяться на її повному утриманні. Усі витрати по утриманню дітей вона несе самостійно, відповідач (як батько) матеріально не допомагає. На неодноразові звернення позивача про надання матеріальної допомоги на утримання дітей, [PERSON] ніяк не реагував. Таким чином, угоду про сплату аліментів у добровільному порядку між сторонами не досягнуто. Позивач вказує, що інших неповнолітніх дітей у відповідача немає, він працездатний, не має інвалідності та хронічних захворювань, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому позивач просила стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі до суду позовної заяви, тобто з 02.06.2022 року і до повноліття [PERSON] , а починаючи з 02.04.2033 року стягувати аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно. Що стосується понесених судових витрат, просила стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу, а також понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн.. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 05.09.2022 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відзиву на позовну заяву не надійшло. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем його реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення про час, дату та місце судового розгляду на офіційному веб-порталі «Судова лада України». Відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. В частині позовної вимоги про розірвання шлюбу, суд зазначає таке. Відповідно до ч.3, ч. 4 ст. 56 СК України - кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.10.2014 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Яснозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, запис № 12 від 25.10.2014 року (оригінал свідоцтва про шлюб додано до матеріалів справи. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України - суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (суд ураховує роз`яснення Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя": "шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу", що узгоджується з правовим висновком в постанові Верховного Суду від 11.06.2019 року № 605/434/18"). З огляду на вищенаведені правові норми та подані до суду докази, суд враховує що між подружжям відсутні взаємодопомога та підтримка, що є правовою основою шлюбу, а подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам [PERSON] зважає на те, що від відповідача заперечень на позов не надійшло та вважає, що шлюб між позивачем та відповідачем слід розірвати. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В частині позовної вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає таке. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 141 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Отримання аліментів на дитину не залежить від того перебувають батьки у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного. Відповідно до ст. 150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України передбачено обов`язок утримання батьками неповнолітніх дітей, тобто дітей, які не досягли 18 років. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частинами 2-3 ст. 183 СК України передбачено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до свідоцтва про народження дітей серія [NUMBER] та [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є - [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідкою Яснозірського старостинського округу виконкому Мошнівської сільської ради від 29.08.2022 року №1202, [PERSON] , зареєстрована у [ADDRESS] , а проживає без реєстрації у [ADDRESS] . Разом з нею проживають діти: [PERSON] , 2015 року народження та [PERSON] , 2017 року народження. Жодних доказів того, що відповідач несе будь-яку участь в утриманні дітей суду не надано. Врахувавши положення ч. 2-3 ст. 183 СК України, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог стосовно стягнення аліментів та вважає за можливе стягнути з\~ [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі\~єдиної частки від заробітку -\~1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 03.06.2022 року (дата надходження позову до суду) та до досягнення повноліття найстаршою дитиною \~ [PERSON] . Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з 02.04.2033 року, суд вважає за необхідне відмовити. Дана позиція суду узгоджується з висновками викладеними у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 (справа 756/14962/15) та у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1798цс16.\~ Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01 жовтня 1999 р. (далі Правила адвокатської етики), єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. В матеріалах справи достатньо письмових доказів, які підтверджують понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн.. А тому суд вбачає за можливе задовольнити вказану позовну вимогу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже з відповідача потрібно стягнути: судовий збір - на користь держави в розмірі 992,40 грн.\~за вимогу про стягнення аліментів, та судовий збір - на користь позивача в сумі 992, 40 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. На підставі ст. 75, 84, ст.180-183,\~Сімейного кодексу України,

Outcome: partial