Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

У січні 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області звернулося до Конотопського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь 2 695,90 грн надміру отриманої суми пенсії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач отримував пенсію по втраті годувальника, призначену в порядку, передбаченому частиною шостою статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деякий інших категорій громадян" від 09 квітня 1992 року з 01 червня 2008 року. Так, [PERSON] , відповідно до довідки від 17 жовтня 2008 року № 1676 Інституту енергозбереження та енергоменеджменту "Київського політехнічного інституту", повинен був навчатися з 16 вересня 2005 року по 01 березня 2011 року. Однак за повідомленням Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут" інституту енергозбереження та енергоменеджменту відповідач був відрахований з четвертого курсу навчання з 01 лютого 2010 року, про що останній не повідомив головне управління, у зв`язку з чим з 01 лютого 2010 року по 31 травня 2010 року виникла переплата пенсії у сумі 2 695,90 грн. Водночас, у заяві про призначення пенсії [PERSON] під особистий підпис був ознайомлений із зобов`язанням повідомляти головне управління про зміни, що можуть вплинути на пенсійне забезпечення, тому він був зобов`язаний повідомити орган, що призначає пенсію про виникнення обставин, які спричиняють припинення виплати пенсії, а саме про припинення навчання. Про переплату пенсії відповідача було повідомлено листом від 07 червня 2010 року, в якому йому було запропоновано в добровільному порядку повернути надміру виплачену пенсію, однак станом на 09 червня 2020 року від нього не надійшли кошти на рахунок головного управління. З огляду на викладене, відповідач своїми недобросовісними діями грубо порушує вимоги чинного законодавства, що призводить до дефіциту надходжень в бюджет Пенсійного фонду України, тому позивач звернувся до суду з указаним позовом з метою захисту порушених прав. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2021 року вищевказану справу було передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 травня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу 15-денний строк для подання відзиву. Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, в порядку частини десятоїстатті 187 ЦПК України, про поважність причин неявки суду не повідомив. Крім того, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмоїстатті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. За загальним правилом частини першоїстатті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Згідно з частиною другоюстатті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першоюстатті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що [PERSON] , на підставі його заяви про призначення/перерахунок пенсії, була призначена пенсія по втраті годувальника на період його навчання у Національному технічному університеті України "Київський політехнічний інститут", але не довше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Відповідно до довідки від 17 жовтня 2008 року № 1676 період навчання становив з 16 вересня 2005 року по 01 березня 2011 року. 02 квітня 2010 року Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області звернулося до Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут" з листом, в якому просило надати уточнюючу довідку про період навчання відповідача. Згідно з відповіддю Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут" Інституту енергозбереження та енергоменеджменту від 26 квітня 2010 року № 121, отриманої головним управлінням 06 травня 2010 року, [PERSON] наказом від 31 серпня 2009 року № 799/2-с був переведений з денної форми навчання на заочну, студентом 4 курсу Інституту енергозбереження та енергоменеджменту- НТУУ "КПІ" на підставі договору з компенсацією вартості навчання. Відрахований за академічну неуспішність наказом від 29 січня 2010 року № 52/2-с. З атестату про зняття обліку № 294 вбачається, що з 01 червня 2010 року виплата пенсії у разі втрати годувальника [PERSON] припинена по причині закінчення ним навчання. Згідно з розрахунком про доплату (виплату, утримання) пенсії [PERSON] за період з 01 лютого 2010 року по 31 травня 2010 року було виплачено пенсію в сумі 2 695,90 грн, на яку він вже не мав права, оскільки був відрахований з вищого навчального закладу, про що не повідомив Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області. Про переплату пенсії відповідача було повідомлено листом від 07 червня 2010 року за № 7728/04-21, в якому йому було запропоновано в добровільному порядку повернути надміру виплачену пенсію, однак на момент розгляду цієї справи від нього не надійшли кошти на рахунок головного управління. Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Згідно з пунктом 2) частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються, у тому числі, діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні. Частиною шостою статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні. Відповідно до статті 40 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія в разі втрати годувальника встановлюється на весь період, протягом якого член сім`ї померлого вважається непрацездатним (стаття 30), а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", - довічно. Зміна розміру пенсії, якщо у складі сім`ї, якій було призначено пенсію у разі втрати годувальника, станеться зміна, внаслідок якої окремі члени сім`ї або сім`я в цілому втратять право на пенсію, перерахунок пенсії або припинення її виплати провадиться з першого числа місяця, що йде за тим місяцем, у якому сталася зміна. Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду. Крім того, в заяві про призначення/перерахунок пенсії відповідач своїм особистим підписом засвідчив, що він зобов`язується своєчасно повідомити органи, що призначають та виплачують пенсію про прийняття на роботу, звільнення з роботи, зміни в складі сім`ї, зміну місця проживання, виїзд за кордон на постійне місце проживання та інші обставини, що можуть вплинути на його пенсійне забезпечення. Судом установлено, що [PERSON] не повідомив Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області про обставини, що вплинуть на пенсійне забезпечення, хоча йому було достеменно про них відомо, що є зловживанням з боку відповідача. Разом з тим, позивачем було надіслано відповідачу лист з пропозицією добровільно повернути надміру отриману пенсію, однак останнім у добровільному порядку вказані кошти повернуті не були. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Вказана правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Згідно з частиною першою статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. З огляду на викладене, відповідач своєчасно не повідомив позивача про відрахування з навчального закладу, що не передбачає отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника та спричинило надмірну виплату йому пенсії за рахунок коштів державного бюджету через недобросовісність з боку [PERSON] . Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не надавши відзиву до суду, приведені позивачем обставини не спростував. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 2 102 грн, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved