Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просить визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Посилається в позові на те, що вона з 07 червня 2009 року перебувала в шлюбі з відповідачем, від якого у них народилися два сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом від 04 вересня 2018 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей. Рішенням Голосіївського районного суду від 03 травня 2019 року шлюб з відповідачем розірвано. 21 грудня 2021 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу [INFO] у неї народилась донька. Зазначає, що вона та її чоловік виховують та турбуються про трьох дітей, оскільки відповідач не утримує своїх дітей, не цікавиться їх добробутом, розвитком та вихованням. Вона має особистий дохід, є можливості для утримання та виховання своїх дітей у належних умовах та здоровій атмосфері. Квартира в якій вони проживають за адресою : [ADDRESS] належить їй на праві власності. В даному житловому приміщенні є всі належні умови для проживання дітей. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва та відповідно до ст. 33 ЦПК України 14 липня 2022 року було визначено склад суду. Ухвалою суду від 27 липня 2022 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Справа призначена до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, просив слухати справу у його відсутність. Крім того, надав нотаріально засвідчену заяву в якій просив визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. Від третьої особи надійшло клопотання в якому просили слухати справу у відсутність представника Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації та надали висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із ч. ч. 2, 4 ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 7, 8 та 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст. 18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2009 року, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 травня 2019 року у справі №752/5523/18. В період шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.55,56). Відповідно до повідомлення про реєстрацію місця проживання дитини/дітей відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА м. Києва [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрованані за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужкнння об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача підтвердила, що діти проживають разом з матір`ю. Позивач 21 грудня 2021 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що позивач має особистий дохід, вона з її чоловіком мають всі можливості для утримання та виховання дітей у належних умовах. Відповідач надав заяву в якій просив визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з їх матір`ю - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації (орган опіки та піклування), вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. В ч.ч.1,2 ст.161 СК України зазначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У ч.3 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 9 Конвенції зазначено, що якнайкращі інтереси дитини мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. З точки зору ст.1 СК України одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 28 грудня 2020 року в справі № 487/2001/19-ц міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Враховуючи викладене, визнання відповідем обставин, зазначених у позові, визнання ним позову, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача.

Outcome: approved