Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] , в якому просить встановити факт прийняття спадщини у вигляді Ѕ частини житлового будинку у другу чергу за законом [PERSON] після смерті сестри [PERSON] , яка померла [INFO] . Просить також встановити факт прийняття спадщини у вигляді житлового будинку в першу чергу за законом [PERSON] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку, укладений між [PERSON] та [PERSON] 26.06.2006, та визнати за позивачем право власності на житловий будинок. В обґрунтування\~своїх вимог\~зазначила,\~що [PERSON] \~домовилася із\~ [PERSON] про\~купівлю в\~нього будинку\~ [ADDRESS] .\~За умовами\~домовленості сплатила продавцеві [PERSON] обумовлену суму грошей в розмірі 1 000 гривень, а він, в свою чергу, написав про це в присутності свідків розписку та передав належний йому будинок, віддав ключі від нього та господарських будівель, технічні документи та домову книгу, при цьому зобов`язався підготувати документи для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. До сьогоднішнього дня зобов`язання по передачі позивачеві права власності на будинок не виконане, оскільки невдовзі продавець помер. Будинок продавець успадкував після смерті батька, який в свою чергу Ѕ частину будинку успадкував після смерті рідної сестри. Однак ні один, ні другий не переоформили право власності в порядку спадкування на домоволодіння. [PERSON] намагався оформити свої спадкові права на будинок і навіть звертався до суду за встановленням факту родинного зв`язку між попередніми власниками будинку, які приймали спадщину один після одного та реєстрував їх правовстановлюючі документи (свідоцтва про право власності) в БТІ. Враховуючи викладене позивач вважає, що набула право власності на спірний будинок з моменту досягнення та виконання всіх домовленостей стосовно купівлі-продажу будинку, однак посвідчити договір нотаріально та зареєструвати в органах державної реєстрації не може з незалежних від позивача обставин через смерть продавця. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник надала заяву, відповідно до якої просить розглядати справу без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи, вимоги позову підтримала та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник надав заяву, відповідно до якої просить проводити розгляд справи без його участі на розсуд суду, відзив на позов не надав. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. [PERSON] домовилася з [PERSON] про купівлю будинку [ADDRESS] . На досягнення домовленості [PERSON] отримав від [PERSON] 1000 гривень в рахунок продажу будинку та підтвердив перехід права власності на будинок, про що написав розписку 26.06.2006, яку затвердив голова вуличкому вул. Радянська [PERSON] та посвідчили свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 18451623 від 10.04.2008 будинок [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності б/н від 19.04.1965, виданого виконавчим комітетом Знам`янської селищної ради на підставі рішення виконкому селищної ради від 27.12.1954 № 863, та [PERSON] 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності б/н від 19.04.1965, виданого виконавчим комітетом Знам`янської селищної ради на підставі рішення виконкому селищної ради від 27.12.1954 № 863. У вказаних свідоцтвах про право власності номер будинку вказаний 51, який відповідно до довідки КП «Госпрозрахункове архітектурно-планувальне бюро» №15 від 10.04.2008 змінений на №107. [PERSON] померла [INFO] , про що Знам`янською селищною радою Кіровоградської області 09 квітня 1987 року зроблено актовий запис про смерть за № 32. Відповідно до довідки виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області №01-19/949/7 від 29.04.2022 [PERSON] після смерті рідної сестри [PERSON] прийняв спадщину своїми діями: успадкував предмети домашнього вжитку, проживав в належній спадкодавиці частині будинку, сплачував комунальні послуги, доглядав будинок і подвір`я, обробляв присадибну ділянку. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані ні їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №70180664 від 29.09.2022 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №70180671 від 29.09.2022, інформації Другої Знам`янської державної нотаріальної контори після смерті [INFO] [PERSON] , нотаріальною конторою спадкова справа не заведена. Через відсутність свідоцтва про народження [PERSON] , факт родинного зв`язку [PERSON] та [PERSON] встановлений рішенням Знам`янського міськрайонного суду від 04 червня 2008 року в справі 2-о-121/08. [PERSON] помер [INFO] , про що Знам`янською селищною радою Кіровоградської області зроблений актовий запис про його смерть за № 5. Відповідно до довідки виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області №01-19/950/7 від 29.04.2022 [PERSON] після смерті батька [PERSON] прийняв спадщину своїми діями: успадкував предмети домашнього вжитку та документи, до 2006 року підтримував домоволодіння у належному санітарно-технічному стані, сплачував податки та комунальні послуги. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані ні їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №70180591 від 29.09.2022 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №70180529 від 29.09.2022, інформації Другої Знам`янської державної нотаріальної контори після смерті [INFO] [PERSON] , нотаріальною конторою спадкова справа не заведена. Відповідно до п.4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.02.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до [INFO] , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР ). Відповідно до п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року N 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка була чинна на час відкриття спадщини, якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Як визначено ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов`язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, колі і оскільки воно не замінено заповітом. Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5 доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до ст. 531 Цивільного кодексу Української РСР при відсутності спадкоємців першої черги або не прийнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують в рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ч.2 ст.315\~ЦПК України судом можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом\~постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Враховуючи те, що [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав в будинку разом із сестрою [PERSON] на час її смерті, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, родинний зв`язок між спадкоємцем та спадкодавцем підтверджений рішенням суду, суд вважає можливим встановити факт прийняття спадщини спадкоємцем після смерті спадкодавця відповідно до ст.549 ЦК УРСР. Таким же чином [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, був зареєстрований та постійно проживав в будинку разом із батьком на час його смерті, що є підставою для задоволення вимоги про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ст. 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом ст. 657 ЦК України договір купівлі продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.629, ч.1 ст.638, ч.4 ст.639 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, але даний вид договору підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. За загальним правилом право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч. 3 ст. 334 ЦК). Нотаріальне посвідчення правочинів, що вчиняються у письмовій формі, є обов`язковим лише у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 209 ЦК). Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК (в редакції Закону від 11 лютого 2010 р. N 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України») права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дати такої реєстрації відповідно до закону. Державна ж реєстрація правочинів щодо нерухомості з 1 січня 2013 р. зазначеним законом скасована. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ЦК). Згідно ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування частини другої\~статті 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої\~статті 220 ЦК України. Позивачем доведено існування таких обставин, тому що смерть продавця виключає будь-яку можливість нотаріального посвідчення договору. Пунктом 9 частини першої статті 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Враховуючи вищевикладене, те, що фактично між продавцем та покупцем укладено договір купівлі-продажу будинку і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, шляхом прийняття виконання, а саме продавець отримав грошові кошти за продаж майна, а позивач в свою чергу, повністю розрахувався з відповідачем та прийняв нерухоме майно, але нотаріальне засвідчення договору не відбулось в зв`язку зі смертю продавця, спадкоємці в якого відсутні, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно необхідно задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved