Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

11.02.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», мотивуючи позов тим, що позивач має загальний стаж 21 рік 11 місяців, у шкідливих умовах 16 років 3 місяці. На виробничо-структурних підрозділах підприємства ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» працював з повним робочим днем під землею в шкідливих умовах, внаслідок чого захворів на професійні захворювання. Медичними висновками лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 20.09.2016 р. № 1217 позивачу було встановлено професійне захворювання: «Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 і шийна С 6, С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, мязово-тонічним і переферичним нейросудинним синдромами з вазомоторним-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ст.), остеоартрозу у поєднанні з періартрозами ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ст.) Хронічне обструктивне захворюванням легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група А. ЛН першого-другого ст. Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху)». 04.07.2016 року позивач був звільнений з займаної посади за ч.2 ст.40 КзпП України, у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії від 12.11.2019 року позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 55 %у зв`язку з професійним захворювання та протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно, рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13 жовтня 2016 р., висновок про наявність шкідливих умов праці: маються - фізичне перевантаження, пил, шум, виходячи з п.16 Акту, професійне захворювання виникло через тривалу дію шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічного процесів. Позивач зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, був вимушений звільнитися з займаної посади за станом здоров`я, змушений пройти курс лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання обмежують життєву активність позивача і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а він змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв`язку з чим, не можу вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві 156\~000 грн. без урахування утримань з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору, а також судові витрати. 27.07.2022 відповідач надав до суду письмові пояснення по цивільній справі за позовною заявою, відповідно до якого просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає наступне. Вважає, що приховування безпосередньо позивачем реального сану здоров`я при проходженні ним медичних оглядів та встановлення медичною комісією придатності до роботи, оскільки не зазначав реального стану здоров`я та скарг на болі, що в подальшому призвело до не своєчасного реагування та направлення позивача на реабілітацію, що в свою чергу відобразилося на своєчасному виявленні початку розвитку захворювання та вчасного реагування, суглобів було встановлено у 2002 році не визнавався та не обмежувався за умовами праці у відповідності до медичних висновків допускався до роботи, визнаючи придатним до роботи при наявності зазначених вище діагнозів призвело до встановлення діагнозів радикулопатії та ДФА плечових, ліктьових, колінних суглобів та встановлення інвалідності, а саме за діагнозом радикулопатія - 40% , а за діагнозом дефартроз - 10%. Позивач неодноразово змінював місце роботи - звільнявся за власним бажанням та через деякий час, а є випадки що і відразу працевлаштовувався на роботу на підприємства відповідача. Позивач був обізнаний про умови праці та укладаючи трудовий договір погоджував умови праці в яких він буде працювати, що свідчить про фактичну обізнаність та згоду. Крім зазначеного, позивач отримував додаткові відпустки за роботу у шкідливих та тяжких умовах, які передбачені діючим законодавством України, а саме Законом України «Про відпустки», та Кодексом Законів про працю. Також позивач, у своїй позовній заяві свідомо не зазначає, що йому пропонувалося раціональне працевлаштування при визнанні його медичною комісією непридатним до роботи за професією, але він відмовився та просив його звільнити за ініціативою адміністрації за станом здоров`я, відмовляючись від запропонованих йому вакансій та перенавчання на іншу професію задля подальшого працевлаштування. Якщо Позивач був обізнаний про стан свого здоров`я, протипоказання до шкідливих та важких умов праці заздалегідь та не вчинив дій, направлених на мінімізацію настання негативних наслідків для свого здоров`я, то відповідальність за завдану шкоду здоров`ю Позивача не може повністю покладатися виключно на Відповідача як роботодавця. Індивідуальної програми реабілітації інваліда в матеріали справи не надано, а аргументи позивача щодо життєвих обмежень не підтверджується належними та допустимими доказами. Відсутність доказів виконання ІПР свідчать про те, що Позивач, можливо, ухиляючись від\~виконання вимог\~ІПР,\~власними протиправними\~діями чи\~бездіяльністю завдав\~шкоди своєму\~здоров`ю - погіршив стан свого здоров`я та самопочуття, що могло призвести до обмеження життєдіяльності про які він зазначає в своєму позові. Таким чином, відповідальність за стан свого здоров`я та наслідки такої поведінки покладається виключно на Позивача, а Індивідуальна програма реабілітації га докази її виконання можуть свідчити про вказані обставини та вплинути результат прийнятого судом рішення. Несвоєчасне виявлення медичною комісією та/або приховування позивачем від роботодавця фактичного стану свого здоров`я вплинуло на своєчасність виявлення ранніх ознак професійних захворювань, а також своєчасність вирішення питання щодо можливості працівника продовжувати роботу в умовах дії шкідливих та небезпечних факторів трудового процесу, а приховування фактичного стану здоров`я унеможливлювало проведення відновлювального лікування на початкових етапах, і як наслідок здебільше призводить до значної втрати працівником працездатності, аж до інвалідизуючих форм професійної патології саме з вини позивача та медичного закладу. Позивачем не надано жодного письмового доказу про відсутність інших хвороб, що впливають на фізичні страждання позивача , виключаючи всі обставини на які посилається позивач у своїй позовній заяві. ПрАТ «ДТЕК\~ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» забезпечило\~позивача спеціальним\~одягом,\~засобами індивідуального\~захисту та\~створило безпечні\~і нешкідливі\~умови праці\~у рамках\~існуючої технології\~видобутку вугілля.\~Іншої технології\~видобутку вугілля\~на території\~України не\~запроваджено. Відсутність рекомендацій щодо необхідності реабілітації позивача в частині отримання психіатричної та психологічної допомоги вказує на відсутність у позивача фактів на які він посилається у своїй позовній заяві а саме сильні душевні страждання пов`язані з фізичним болем. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду витребувано докази. Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів, відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про визнання обов`язковою явки позивача. Ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги на підставі доводів позову. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, підтримала доводи письмових пояснень у справі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з вересня 1993 року ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з 19.06.1999 року займав посаду гірника очисного забою 5 розряду підземної дільниці видобутку вугілля, з 01.05.2012 року займав посаду гірника очисного забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті за переведенням з ВСП «Шахта ім.М.І.Сташкова» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», 04.07.2016 року позивач був звільнений з займаної посади у зв`язку з виявленою невідповідністю до займаної посади внаслідок стану здоров`я, яка перешкоджає продовженню даної роботи за п.2 ст.40 КЗпП України. Згідно з п.13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13.10.2016 р. (далі - Акт), згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014р №248 оцінка умов праці гірника очисного забою гірничомонтажної дільниці №2 ФІЛІЇ «Павлоградське УМДР ГШО «ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» [PERSON] віднесена: - по наявності хімічних речовин в повітрі робочої зони - до 3 класу 4 ступеню «Шкідливі»; - по рівню шуму шумового навантаження - до 3 класу 3 ступеню «Шкідливі»; - по рівню локальної вібрації до 2класу «Допустимі»; - по показниками мікроклімату - до 3 класу 1 ступеню «Шкідливі»; - по показникам освітлення - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; - по важкості праці - до 3 класу 3 ступеню «Шкідливі»; - по напруженості праці - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; Загальна оцінка умов праці, відноситься до 3 класу 4 ступеню «Шкідливі». Згідно п.17 Акту, хронічне професійне\~захворювання (отруєння)\~виникло за\~таких обставин: Хімічні фактори: вміст пилу з вмістом SiO2 кристалічного 5,68% в повітрі робочої зони в 244 раз перевищує ГДК (фактичне значення 978,5 мг/м3, при нормативному - 4 мг/м3) по СанПін 4617-88 «Гранично допустимі концентрації (ГДК) шкідливих речовин в повітрі робочої зони». Фізичні фактори: еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 21 дБА (фактичне значення 101 дБА, при нормативному - 80 дБА) по ДСН 3.3.6.037-99.; освітленість (коефіцієнт природного освітлення) - природне освітлення відсутнє, при нормі <0,6; температура повітря не перевищує нормативних параметрів (фактичне значення 18,5°С, при нормативному - 20-24°С), відносна вологість повітря 89,8%, при нормі - 75% по ДСН 3.3.6.042-99, ДСП 3.3.1.095-2002. Важкість праці: величина статичного навантаження з зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль, за участю корпусу та ніг (кг/с) становить 658800 кг/с, при нормі до 70000 кг/с; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну до 50 кг, при нормі до 30 кг; перебування у вимушеній робочій позі (на колінах, навпочіпки) - 74% часу зміни, при нормі - перебування у вимушеній позі до 10% часу зміни; нахили тулуба, більше 30°) становить 300 разів за зміну, при нормі до 51-100 разів на зміну. Напруженість праці: навантаження на слуховий аналізатор (при виробничій необхідності сприйняття мови чи диференційованих сигналів) - розбірливість слів та сигналів від 70% до 50%, при нормі - від 90%до70%); ступінь відповідальності за результат своєї діяльності, значущість помилки - є відповідальним за функціональну якість допоміжних робіт (завдань), вимагає додаткових зусиль з боку керівництва (бригадира, майстра тощо), при нормі - є відповідальним за функціональну якість допоміжних робіт, (завдань), вимагає додаткових зусиль з боку керівництва (бригадира, майстра тощо); ступінь ризику для власного життя. - вірогідний (норма - виключений); ступінь відповідальності за безпеку інших осіб - є відповідальним за безпеку (норма- виключений); змінність роботи - нерегулярна змінність з роботою в нічний час (норма - двозмінна робота без нічної зміни). На підставі повідомлення про професійне захворювання (отруєння) від 21.09.2016р., медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 20.09.2016 р. протокол №1217, Позивачу було встановлено професійне захворювання: Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 і шийна С6, С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, мязово-тонічним і переферичним нейросудинним синдромами з вазомоторним-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ст.), остеоартрозу у поєднанні з періартрозами ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ст.) Хронічне обструктивне захворюванням легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група А. ЛН першого -другого ст. Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №073161 від 27.10.2016 року, виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, [PERSON] , з 27.10.2016 року первинно встановлена третя група інвалідності, внаслідок професійного захворювання, строком до 01.11.2017 року. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №043825 від 27.10.2016 року виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 55%, з них 40% - радикулопатія, 15% - ХОЗЛ, 5% - приглухуватість з 27.10.2017 р. до 01.11.2017 р. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №625129 від 12.11.2019 року, виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, [PERSON] , з 01.11.2019 року встановлена третя група інвалідності, внаслідок професійного захворювання, строком до 01.11.2022 року. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №078477 від 12.11.2019 року виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 55% з 01.11.2019 р. до 01.11.2022 р. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Судом встановлено, що після роботи на підприємстві відповідача більше 16 років у цеху в умовах шкідливих факторів, та звільнення за станом здоров`я 04.07.2016 року до встановлення позивачу третьої групи інвалідності за професійним захворюванням 27.10.2016 року, позивач на інших підприємствах не працював. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 55 % втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 110 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до Закону України №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом (26000 грн станом на 01.01.2022 року). Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. У зв`язку із зазначеним, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню з урахуванням утримання податку та обов`язкових платежів. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1100 грн.

Outcome: partial