Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.08.2018 звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна. В обґрунтування позову зазначив, що між позивачем та відповідачем 03.08.2001 року було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя подружжя не склалося, внаслідок чого шлюб між сторонами було розірвано 03.10.2016 року. Під час шлюбних відносин подружжям було придбано у сумісну власність: -житлову квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; -нежитлове приміщення № 129 площею 4.2 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; -автомобіль марки Renault Sandero державний реєстраційний знак [NUMBER] , рік випуску 2015. На думку позивача, зазначене майно є спільною сумісною воластістю подружжя, тому підлягає поділу між сторонами по Ѕ частині кожному. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за Ѕ частину вартості, позивач зазначив, що згідно з відомостей з Інформаційної довідки з реєстру прав власності № 129296887, власником спірного нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . З відомостей з сайту продажу квартир, середня вартість квартири площею до 100 м.кв. та доданого нежитлового приміщення 4,2 м. кв. складає 75 000 доларів США або 2 000 000,00 грн. За відомостями сайту продажу б/в авто, вартість авто складає 330 000,00 грн. Тобто ціна позову складає 2 330 000,00 грн., а судовий збір сплачений позивачем при поданні позову складав 8810,00 грн. Позивач просив визнати житлову квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення № 129 площею 4.2 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки Renault Sandero, державний реєстраційний знак [NUMBER] , рік випуску 2015, спільною сумісною власністю позивача та відповідача, та здійснити поділ сумісного майна, з визначенням права власності кожного на ідеальну частку у неподільних речах у розмірі Ѕ кожній стороні; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості Ѕ частини спільного майна в сумі 1 165 000,00 грн.; стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 8810,00 грн.. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.08.2018 року відкрито провадження у справі та призначено в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. 29.10.2018 року до суду звернулася [PERSON] з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. 03 серпня 2001 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , актовий запис № 622, місце державної реєстрації- Запорізький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Прізвище і чоловіка, і дружини після укладання шлюбу було змінено на [PERSON] . Після весілля з Відповідачкою [PERSON] переїхав проживати до квартири своєї дружини за адресою: [ADDRESS] , яку подарувала [PERSON] її мати та рідний брат у якості весільного подарунку. Право власності на цю квартиру було оформлено за Відповідачем на підставі договору дарування від 17 травня 2002 року. Матір відповідачки була фінансово забезпеченою людиною, оскільки в період з 1998 по травень 2017р. [PERSON] була засновником та директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Флора», код ЄДРПОУ 25223362. Оскільки позивач був із малозабезпеченої сім`ї, отримував мінімальну заробітну платню, [PERSON] завжди фінансово підтримувала сім`ю своєї доньки. Окрім того, починаючи з 2007 року [PERSON] з метою фінансової підтримки своєї доньки забезпечила Позивача роботою з ТОВ «Флора», де він надав компанії послуги з організації тренінгів. Ці обставини підтверджуються банківською випискою по лицьовому рахунку фізичної особи - підприємця [PERSON] за період з 20.06.2007р. по 16.10.2016р. Оригінал банківської виписки є в наявності у Відповідача. Оскільки у 2009 році [PERSON] завагітніла близнятами, її матір придбала для неї та своїх майбутніх онуків трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Зазначені обставини підтверджуються договором дарування від 10 березня 2010р. Таке рішення приймалось [PERSON] , у тому числі, з урахуванням того, що Відповідачка мала народити різностатевих немовлят. Окремо позивачка вважала за необхідне також зазначити, що [PERSON] з метою фінансової підтримки родичів позивача погодилася офіційно працевлаштувати рідного брата [PERSON] - [PERSON] на ТОВ «Флора», де він пропрацював понад десять років. Окрім того, [PERSON] надала рідному брату позивача фінансову допомогу у вигляді безпроцентної позики від імені ТОВ «Флора» з метою погашення ним боргів, які виникли внаслідок придбання [PERSON] житла в іпотеку та оформлення валютного кредиту. Щодо придбання спірного транспортного засобу відповідачка зазначила наступне. [INFO] у подружжя [PERSON] народилися близнята [PERSON] і [PERSON] , проте діти народилися з вродженими вадами, в результаті чого їм була присвоєна інвалідність. Після народження дітей Відповідач разом з дітьми та Позивачем фактично перебували на утриманні [PERSON] . Доходи Позивача були не значними. Стан здоров`я дітей став підставою для прийняття бабусею рішення щодо необхідності придбання [PERSON] транспортного засобу, оскільки дітей потрібно було весь час возити до лікарень, показувати спеціалістам, проводити чисельні реабілітаційні процедури. Всі ці витрати оплачувались за рахунок [PERSON] . Окрім того, ще однією підставою для купівлі авто стало й те, що у Відповідача після тяжкої вагітності (ЕКО) були також серйозні проблеми зі здоров`ям. А тому у вересні 2012р. [PERSON] надала доньці суму у розмірі 121 000, 00 грн. для придбання RENAULT SANDERО, 2012 року випуску. У зв`язку з вищенаведеним звертаємо увагу суду на ті обставини, що Договір купівлі-продажу на транспортний засіб № 150912/01/к-п був оформлений на ім`я Відповідача так само, як і Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, оскільки джерелом походження коштів на придбання спірного транспортного засобу є кошти, які належали виключно [PERSON] .. Ці обставини будуть підтверджені показаннями свідків та доходами [PERSON] . З метою підтвердження доходів [PERSON] адвокатом [PERSON] - Алімовою Т.М. 23.10.2018р. було направлено адвокатський запит на ТОВ «Флора» (копію адвокатського запиту додаємо). Після надходження відповіді на адвокатський запит, отримана інформація буде надана суду та направлена Відповідачу. Щодо придбання спірного житла та нежитлового приміщення відповідачка зазначила наступне. Влітку 2015р. позивач запропонував Відповідачу здійснити продаж трикімнатної квартири у м. Запоріжжі та переїхати жити до м. Києві, де йому начебто нарешті запропонували перспективну роботу. Після розмови з чоловіком [PERSON] звернулася до своєї матері з проханням позичити їй кошти для придбання квартири у м. Києві. [PERSON] погодилася надати доньці необхідну суму, проте цього разу за умови, що після придбання нового житла та переїзду сім`ї доньки до м. Києва, остання здійснить продаж трикімнатної квартири у м. Запоріжжя, а кошти від продажу цієї квартири поверне [PERSON] . У зв`язку виключно через велику завантаженість по роботі на ТОВ «Флора», [PERSON] не змогла виїхати до м. Київ та оформити договір дарування на доньку, як вчинила з квартирами у м. Запоріжжі до цього часу. Довірившись своєму зятеві щодо того, що він не буде претендувати на спірну квартиру у майбутньому, [PERSON] надала доньці кошти у розмірі 1 548 348,00 грн. для придбання житла у м. Києві. 10 вересня 2015р. за кошти [PERSON] . Відповідач на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав придбала на своє ім`я квартиру [ADDRESS] вартістю 1 486 848, 00 грн., а 15 жовтня 2015р. нежитлове приміщення [ADDRESS] вартістю 61 500, 00 грн. Загальна вартість спірного нерухомого майна становить 1 548 348,00 грн. Придбавши квартиру Позивач і Відповідач почали роботи у ній ремонт, а квартиру у м. Запоріжжя виставили на продаж. Кошти на ремонт та сплату комунальних послуг за київську квартиру [PERSON] надавала [PERSON] , оскільки її донька займалась дітьми, та не могла через це їздити до м. Києва. Цими справами займався виключно Позивач. Між тим, як з`ясувалось з часом, Позивач витрачав надані йому кошти на власні цілі, комунальні послуги не сплачував, в результаті чого за спірною квартирою утворилася заборгованість по комунальним платежам, які довелось сплачувати Відповідачу після розірвання шлюбу з Відповідачем, оскільки саме вона є її власницею. Відповідно, як з`ясувалось після розірвання шлюбу, ремонт у квартирі також зроблений не був. Докази оплати відповідачем заборгованості за комунальні послуги по спірній квартирі будуть надані суду під час підготовчого засідання, та направлені Відповідачеві в порядку, передбаченому процесуальним законом. Звертає увагу суду на ті обставини, що [PERSON] ніколи не був прописаний ані у спірній квартирі, ані у квартирі, що знаходиться у м. Запоріжжі. Більш того, у спірній квартирі не були прописані також ані Відповідач, ані її діти. [PERSON] разом з дітьми прописана (зареєстрована) за адресою: [ADDRESS] . У спірній квартирі з моменту її придбання ніхто не жив. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що спірна квартира та нежитлове приміщення, як і спірний транспортний засіб, були придбані не за спільні кошти подружжя, а за рахунок коштів матері відповідача. Викладені обставини можуть підтвердити свідки [PERSON] , заступник ТОВ «Флора» з економічних питань, рідний батько Позивачки - [PERSON] , [PERSON] . Заява про виклик свідків буде надана Позивачем під час підготовчого судового засідання. Окрім того, факт придбання майна за кошти [PERSON] також підтверджується роздруківкою смс - повідомлень між Позивачем та Відповідачем за період з 08.10.2016р. по 29.12.2016р. Щодо підстав зупинення продажу квартири у м. Запоріжжі відповідачка зазначила наступне. Продажем квартири у м. Запоріжжі з метою повернення боргу [PERSON] займалась ріелтор [PERSON], мобільний номер [NUMBER] . Квартиру декілька разів приходили оглядати потенційні покупці. Наразі адвокатом Відповідача збираються докази щодо підтвердження викладених обставин, після чого ці докази будуть надані суду та Позивачу. Між тим, трикімнатна квартира у м. Запоріжжя була знята [PERSON] з продажу за наступних обставин. Влітку 2016 року [PERSON] дізналася про чергову зраду чоловіка з його колегою по роботі, а тому переїздити разом з Позивачем до іншого міста з метою його працевлаштування більше не було сенсу. Про стосунки свого чоловіка Відповідач дізналася випадково, знайшовши його переписку з коханкою на папірцях серед його робочих документів. Копії цих листів додає до відзиву. Чергова зрада чоловіка стала підставою для розлучення, а тому заочним рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2016р. у справі № 331/6090/16-ц вирішено шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати. Після розірвання шлюбу з Відповідачем Позивач не підіймав питання розподілу майна, оскільки розумів, що [PERSON] буде залучена до процесу у якості третьої особи та доведе, що майно, набуте Позивачем разом з її донькою у шлюбі, не може вважитися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю її доньки, якій [PERSON] надавала кошти на придбання такого майна . У липні 2018р. [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] . Позивач [INFO], тобто на сороковий день з дня її смерті подав позов до суду про розподіл майна. Копію Свідоцтва про смерть додає до позову. Щодо фінансового становища Позивача відповідачка зазначила наступне. Власного житла у [PERSON] ніколи не було, саме тому після розірвання шлюбу з [PERSON] він знову повернувся жити до квартири своїх батьків -пенсіонерів за адресою: [ADDRESS] ., єдине житло, яких виконавча служба замало не продала за борги [PERSON] і зазначені обставини підтверджуються наступним. Фінансове становище Позивача ніколи не дозволяло йому ані утримувати свою родину, ані придбати власний транспортний засіб, ані тим паче житло у м. Києві. Наразі він намагається стягнути кошти з колишньої дружини, на утриманні якої перебувають двоє дітей- інвалідів. Таким чином, протягом усього свого життя [PERSON] жив за рахунок інших, на що розраховує і у майбутньому. Позивач аліменти сплачує з затримками, в результаті чого щодо нього була порушена кримінальна справа. Копію витягу додає. У додаткових витратах на дітей участі не приймає. Перший аркуш позову про стягнення додаткових витрат додає. Як достовірно відомо Відповідачу (вдома вона знайшла оригінали документів) у Позивача були проблеми з податковою інспекцією, що підтверджується Актом камеральної перевірки податкової декларації платника єдиного податку та Вимогою державного виконавця. Оригінали цих документів є в наявності у [PERSON] . Через податковий борг на квартиру батьків [PERSON] 27.03.2017р. державним виконавцем було накладено арешт. Зазначені обставини підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05.12.2017р. 23.10.2018р. адвокатом Відповідача направлено адвокатський запит до Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області з проханням надати копії податкових декларацій по фізичній особі - підприємцю [PERSON] (копію запиту додає). Отримана інформація буде передана суду під час підготовчого судового засідання, оскільки станом на дату подання відзиву до суду відповідь на запит ще не надійшла. Відтак, з вищевикладеного вбачається, що Позивач звик жити за рахунок інших осіб, а тому суд має належним чином відреагувати на таку поведінку та захистити інтереси особи, яка дійсно потребує судового захисту. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просила визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на: квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення № 129 площею 4.2 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки Renault Sandero, 2012 року випуску та просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 8810,00 грн. 29.10.2018 року відповідач за первісним позовом [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву та просила відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] в повному обсязі. 26.11.2018 року представник позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] надав до суду відповідь на відзив та надав довідку про надходження грошових коштів. 26.03.2019 року [PERSON] надав до суду заяву про зміну предмету позовних вимог та просив: - визнати недійсним договір купівлі-продажу, квартири, серія та номер: 668, виданий 27.03.2018, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемська- Фастовець О.О., укладений між Відповідачкою та громадянином є [PERSON] , щодо квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - визнати недійсним договір купівлі-продажу, нежитлового приміщення, серія та номер: 670, виданий 27.03.2018 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемська-Фастовець О.О. між Відповідачкою громадянином [PERSON] , укладеним щодо нежитлового приміщення № 129 площею 4,2 м кв, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; - витребувати з володіння громадянина [PERSON] (код [NUMBER] ), що мешкає за адресою: [ADDRESS] відповідно вимог ч. ст. 388 ЦКУ та повернути у сумісну власність Позивача та Відповідачки квартиру яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - витребовати з володіння громадянина [PERSON] (код [NUMBER] ), що мешкає за адресою: [ADDRESS] відповідно вимог ч. ст. 388 ЦКУ та повернути у сумісну власність Позивача та Відповідачки нежитлове приміщення № 129 площею 4,2 м кв, що розташовано за адресою: [ADDRESS] ; - визнати недійсним правочин щодо відчуження Відповідачкою без згоди Позивача автомобілю марки Renault Sandero державний реєстраційний знак [NUMBER] , рік випуску 2012, кузов № [NUMBER] . 01.04.2019 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Алімова Т.М. надала до суду клопотання про залучення третіх осіб Протокольною ухвалою суду від 01.04.2019 року до участі у справі залучено третіх осіб [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.04.2019 року в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено. 11.11.2019 року відповідачка надала до суду відзив, просила відмовити у задоволенні первісної позовної заяви у повному обсязі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.11.2019 року закрито підготовче засідання у цивільній справі. Призначено справу до судового розгляду по суті. Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідур М.О. щодо повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Ковальчук Л.М. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.12.2020 року постановлено прийняти до провадження судді Ковальчук Л.М. справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; призначити судове засідання для розгляду справи по суті на 22.03.2021 на 14 годину 00 хвилин. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити, просив відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] та задовольнити її зустрічну позовну заяву. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи його було повідомлено належним чином. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2016 року ЄУН 331/6090/16-ц розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 03 серпня 2001 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 622. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.05.2010 року, [PERSON] народилася [INFO] , про що 20.05.2010 року складено відповідний актовий запис № 244. Батьками особи зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.05.2010 року, [PERSON] народився [INFO] , про що 20.05.2010 року складено відповідний актовий запис № 245. Батьками особи зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 10.03.207 року шлюб, про що 10.03.20178 року складено відповідний актовий запис № 59. Після реєстрації шлюбу [PERSON] отримала прізвище « [PERSON] ». Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 50423996 від 21.12.2015 року нежитлове приміщення № 129 площею 4.2 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , належало на праві приватної власності [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане 21.12.2015, № [NUMBER] (номер запису про право власності: 12658840 від 04.12.2015 року). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 48411605 від 25.11.2015 року квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належала на праві приватної власності [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане 25.11.2015, № [NUMBER] (номер запису про право власності: 12221290 від 09.11.2015 року). Відповідно до Договору № 150912/01/к-п купівлі-продажу автомобіля від 15.09.2012 року, [PERSON] придбала у власність автомобіль марки Renault Sandero, кузов № [NUMBER] , 2012 року випуску, за загальною ціною 121 000,00 грн. Згідно з відомостей з Інформаційної довідки з реєстру прав власності № 129296887 від 29.06.2018 року, власником нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості від 06.12.2018 року, за зареєстрованим № 5482, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., [PERSON] передав у власність [PERSON] нежитлове приміщення № 129 площею 4.2 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу квартири від 06.12.2018 року, за зареєстрованим № 5480, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи спірна квартира була придбана [PERSON] - 25.11.2015 року, нежитлове приміщення - 21.12.2015 року, автомобіль - 15.09.2012 року, тобто у період шлюбу з [PERSON] (шлюб від 03.08.2001 року, який розірвано 03.10.2016 року). Однак, позивач за зустрічним позовом зазначила, що гроші на придбання квартири, нежитлового приміщення та автомобіля вона отримала у матері [PERSON] , тобто придбала зазначене майно за свої грошові кошти, подаровані матір`ю, оскільки ні у відповідача, ні у позивача не було достатньо коштів на придбання відповідного майна. Відповідно до довідки № 60/4856 від 18.10.2016 року, виданої ПАТ «МетаБанк» фізичній особі-підприємцю [PERSON] , у ПАТ «МетаБанк» відкрито картковий рахунок [NUMBER] . За період з 20.06.2007 року по 16.10.2016 року надходження грошових коштів по поточному рахунку складає 655 854,00 грн. Аналіз банківської виписки свідчить, що дохід [PERSON] за 10 років (з 20.06.2007р. по 16.10.2016р.) склав 655 854,00грн., що в середньому становить (655 854,00 грн.- 32 792,70 грн. (5% єдиний податок)/120 міс. - 5 192,17грн. /місяць або 173 грн./на день). При цьому, майже половину доходу Позивача склали надходження, які він отримав від ТОВ «Флора» (291 100,00 грн.). Отже, [PERSON] є рідною донькою [PERSON] . Відповідно до довідки, наданої директором ТОВ «Флора» № 23/10-01 від 23.10.2018 року, щодо офіційних доходів [PERSON] , яка було засновником та директором ТОВ «Флора», за період 01.01.2011 р.-31.12.2015 р. за належними їй частками Товариства з обмеженою відповідальністю «Флора» було нараховано дивіденди у розмірі 2 244 500 грн.(два мільйона двісті сорок чотири тисячі п`ятсот гривень 00 копійок); утримано податків, зборів 127 330,00 грн.(сто двадцять сім тисяч триста тридцять гривень 00 копійок); виплачено 2 117 170,00 грн.(два мільйона сто сімнадцять тисяч сто сімдесят гривень 00 копійок). За період 01.01.2011 р.-28.02.2015 р. було нараховано заробітної плати 608 065,00 грн. (шістсот вісім тисяч шістдесят п`ять гривень 00 копійок); утримано податків, зборів 112 260,29 гривень (сто дванадцять тисяч двісті шістдесят гривень 29 копійок); виплачено 495 804,71 гривень (чотириста дев`яносто п`ять гривень вісімсот чотири гривні 71 копійка). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16.07.2018 року, [PERSON] померла [INFO] , про що 16.07.2018 року було складено відповідний актовий запис № 4498. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є рідною тіткою [PERSON] , [INFO] надала пояснення, та пояснила, що в її присутності її рідна сестра [PERSON] надала 45 000,00 та 15 000,00 своїй дочці [PERSON] на придбання спірної квартири в м. Києві. Також після народження у [PERSON] двох дітей її мати [PERSON] надала їй гроші на придбання автомобілю, який вони разом із матір`ю купували у центрі придбання автомобілів. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який був працівником ТОВ «Флора», директором якого була [PERSON] , зазначив, що квартира, яка була придбана [PERSON] , була куплена на кошти [PERSON] .. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] , який є батьком [PERSON] , у судовому засіданні пояснив, що кошти на придбання їх донькою квартири та автомобіля були надані його дружиною та матір`ю [PERSON] . Згідно з ст. 63 СК України дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 73 СК України встановлено, що за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Статтею 41 Конституції України визначеного кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом прав спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України при вирішенні спору, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про поділ майна, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є будинок та комплекс будівель та споруд; 2) з`ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 2 статті 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За положеннями ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. В ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Так, судом встановлено, що спірне майно, а саме квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення № 129 площею 4.2 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки Renault Sandero, 2012 року випуску, було придбано [PERSON] , за гроші, надані їй її матір`ю [PERSON] , а отже таке майно не може виступати сумісною власністю подружжя, а було особистою приватною власністю [PERSON] . Тому суд задовольняє позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, та визнає за [PERSON] право особистої приватної власності на: квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності з 25.11.2015 року по 27.03.2018 року; нежитлове приміщення № 129 площею 4.2 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належало їй на праві власності з 21.12.2015 року по 27.03.2018 року; автомобіль марки Renault Sandero, рік випуску 2012, кузов № [NUMBER] , який належить їй на прааві власності з 15.09.2012 року. Та, у зв`язку із задоволенням зустрічної позовної заяви, стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 8810,00 грн.. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення закону, суд приходить до висновку, що спірне майно не може виступати сумісною власністю подружжя, а було особистою приватною власністю [PERSON] , а тому зустрічний позов підлягає задоволенню. Оскільки зустрічний позов задоволено, а [PERSON] , як власник майна, мала право самостійно розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, суд не вбачає підстав для визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири, визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, а отже і підстав для витребування з володіння громадянина [PERSON] зазначеного нерухомого майна; визнання недійсним правочину щодо відчуження [PERSON] автомобілю марки Renault Sandero державний реєстраційний знак [NUMBER] , рік випуску 2012, кузов № [NUMBER] (окрім того, суд зазначає про відсутність письмових доказів на підтвердження факту відчуження [PERSON] автомобілю), тому суд відмовляє в задоволенні первісної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved