Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.04.2021, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Гончаренко Т.І., він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 254077376 від 23.04.2021, номер запису про право власності 41657815. Зазначає, що реєстрація відповідача за вказаною адресою підтверджується довідкою № 6944/18-21 від 08.11.2021, виданою відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради. За адресою в житловому будинку [PERSON] з часу придбання позивачем даного будинку не проживає. Позивач наголошує, що відповідно до адвокатського письмового опитування про не проживання особи за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] не проживає у будинку більше року. Також дану обставину зможуть підтвердити сусіди. За твердженням позивача, відповідач створює перешкоди у користуванні житлом та порушує його права як нового власника. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , таким, що втратив право користування належним йому житловим приміщенням будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.09.2022 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі за даною позовною заявою, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, виклик відповідача здійснити в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, письмові пояснення щодо позову не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За приписами ч. ч. 1, 2, 8\~ст. 279 ЦПК України\~розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є в цілому власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу житлового будинку від 23.04.2021, укладеного між позивачем (покупець) та [PERSON] (продавець), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 254077376, від 23.04.2021). Відповідач [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованим у будинку за вказаною адресою, що стверджується довідками відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради про кількість зареєстрованих у житловому будинку осіб від 08.11.2021 № 6944/18-21 та від 28.08.2022 № 2329/13-06 відповідно. З письмових опитувань, проведених адвокатом, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] , більше одного року. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 71 ЖК України визначено, що право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті даної статті. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Як встановлено судом, реєстрація відповідача у будинку, що належить позивачу, є перешкодою йому для користування і розпоряджання своєю власністю на свій розсуд, і таке становище порушує конституційні права позивача. Беручи до уваги наведені обставин, оскільки відповідач не є членом сім`ї позивача та співвласником будинку, у належному позивачу будинку не проживає більше одного року, правових підстав для користування цим майном не має, суд вважає, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 992,40 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved