Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

В жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про відшкодування шкоди, який в листопаді 2021 року уточнила та просила суд постановити рішення, яким встановити факт спільного проживання в період з квітня 2007 року по 11 березня 2022 року включно [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу; стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на користь [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 16 550 грн. та моральну шкоду у розмірі 500 000 грн. 00 коп. та стягнути на її користь судові витрати. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» за довіреністю Боголіп Ю.В. заперечувала щодо задоволення позовних вимог, надано відзив(а.с.142-146). Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача та свідків [PERSON] та [PERSON] , повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що 11 березня 2020 року на залізничній колії (міст через річку Кільчень) , з боку міста Підгородне у напрямку ж/м Самарівка м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю електровозу №91 «Костянтинівка-Одеса» під керуванням машиніста [PERSON] в результаті якої загинув [PERSON] , [INFO] , про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 13 березня 2020 року(а.с.6). У зв`язку з фактом смертельної дорожньо-транспортної пригоди Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження №12020040000000249 від 12 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 276 КК України. Відповідно до висновку експерта №522/187-Б при судово-токсикологічному дослідженню крові померлого [PERSON] виявлено етиловий спирт у концентрації 2,51 проміле у крові та 4,16 у сечі, що стосовно до живих осіб може відповідати сильному алкогольному сп`янінню(а.с.62-63). Згідно наданої довідки заступника начальника служби колії Киричок В.М. зазначено, що металеві одноколійні залізничні мости (парної та непарної колій) через річку Кільчень на км 186+396 м перегону Новомосковськ Дніпровський - Самарівка знаходяться на балансі Нижньодніпровської дистанції колії та не являються пішохідними, а є зоною підвищеної небезпеки(а.с.61). Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції Мусієнко П.С. кримінальне провадження №12020040000000249 від 27 квітня 2020 року закрито за відсутністю в діях машиніста [PERSON] та його помічника машиніста [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 276 КК України(а.с.7-9). [PERSON] відповідно до свідоцтва про поховання № [NUMBER] здійснила поховання [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.17) та відповідно до наданого розрахунку ФОП [PERSON] здійснила оплату за послуги пов`язані з похованням [PERSON] у загальному розмірі 16 500 грн. 00 коп.(а.с.20). На підтвердження факту перебування у фактичних сімейно-шлюбних відносинах з [PERSON] позивачкою надано відповідні документи, а саме: довідка з місця проживання від 26 жовтня 2020 року, згідно якої зазначено, що [PERSON] перебував у фактичних сімейно-шлюбних відносинах з [PERSON] з квітня 2007 року по день смерті, [INFO] (а.с.102); довідка від 02 лютого 2021 року видана головою садового товариства «Меліоратор» Потиліко О.В., згідно якої [PERSON] та померлий [PERSON] були членами садового товариства «Меліоратор» та у їх спільному користуванні перебувала садова ділянка по [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] спільно обробляли зазначену земельну ділянку, вирощували плодово-ягідні культури та сплачували членські внески(а.с.116); акт про фактичне проживання [PERSON] по [ADDRESS] разом з [PERSON] з квітня 2007 року(а.с.123). Також позивачкою додатково надано фототаблицю на підтвердження перебування з [PERSON] у фактичних сімейно-шлюбних відносинах(а.с.125-127). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] надали пояснення, що [PERSON] та [PERSON] з квітня 2007 року проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство та мали спільні права та обов`язки відносно один одного. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, зокрема факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`єю є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для визнання осіб сім`єю необхідна одночасна наявність всіх цих ознак. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши позивачку, представника відповідача та свідків, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту спільного проживання в період з квітня 2007 року по 11 березня 2020 року включно [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу підлягають задоволенню, оскільки позивачкою надано належні, допустимі та достатні докази щодо факту її проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що також підтверджено у судовому засіданні свідками. Щодо решти позовних вимог суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Як вказала Об`єднана палата КЦС ВС у постанові № 235/3191/19 від 14.06.2021, вирішення питання про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди у разі смерті фізичної особи має здійснюватися на підставі статті 1167 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно із частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Відповідачем існування таких обставин перед судом не доведено. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Водночас, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Як вказав Верховний Суд у постанові № 166/1292/20 від 21.07.2021, положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Судом встановлено, що пішохід [PERSON] під час наїзду перебував у стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до п.п.2.2, 2.3 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, відповідно до яких перед тим, як увійти до небезпечної зони, пішохід повинен переконатися у відсутності поїзду (чи локомотиву, вагону, дрезини тощо), при наближенні поїзду необхідно зупинитися поза межею небезпечної зони, пропустити його та, переконавшись у відсутності рухомого составу, який рухається по сусіднім шляхам, почати перехід. Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з характеру душевних страждань позивача, непоправної втрати близької людини, але приймає до уваги винуватість смертельно травмованої особи в цій події, враховуючи при цьому вимоги розумності і справедливості. Суд приймає до уваги, що втрата близької людини спричинила та буде спричиняти в подальшому душевні страждання позивачці, ці обставини істотно змінюють життя позивача, тягнуть за собою додаткові зусилля для організації свого життя. Відновити становище, яке існувало до смерті чоловіка у житті позивача не можливо. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом ("Станков проти Болгарії"). Підсумовуючи вищенаведене, слід зазначити, що позивачеві було завдано моральної шкоди внаслідок непоправної втрати близької людини (чоловіка), який загинув внаслідок наїзду електровоза №90, що підлягає відшкодуванню відповідачем. Та обставина, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом під час судового розгляду не встановлено. З урахуванням грубої необережності потерпілого, суд на підставі ч.2 ст.1193 ЦК України зменшує розмір відшкодування моральної шкоди та вважає розумним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000 грн. 00 коп. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею підтверджені витрати на поховання [PERSON] у розмірі 16 500 грн. 00 коп. Що стосується судових витрат сторін по справі, суд прийшов до наступного. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Так, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 грн. 00 коп. Так оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при поданні позовної заяви, то необхідно стягнути з Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 1681 грн. 60 коп.

Outcome: partial