Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-03 00:00:00

12 квітня 2022 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , та встановити опіку над неповнолітнім [PERSON] і призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном [PERSON] . Також просила стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно з часу пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивує тим, що позивач є бабусею неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Батьками неповнолітнього [PERSON] є: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] , яка є дочкою позивача. Після виїзду її дочки за кордон в Італію, вона познайомилася з відповідачем, де вони спільно проживали, але в шлюбі не перебували та [INFO] народився син [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Позивач зауважує, що ще під час того як [PERSON] хворіла [PERSON] залишив сім`ю та неповнолітній [PERSON] проживав в її старшої доньки без батьківського піклування. Після смерті дочки [PERSON] в 2020 році позивач забрала внука [PERSON] на територію України в місто Івано-Франківськ, оскільки батько не мав наміру ним піклуватися. З того часу онук постійно проживає з позивачем та дідусем [PERSON] , які займаються його вихованням. Також позивач зазначає, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, зовсім не піклується сином, не цікавиться станом його здоров`я та розвитком, не зустрічається з ним особисто, не телефонує йому. Весь цей час після смерті [PERSON] її син проживає разом із позивачем, яка бере активну участь у вихованні свого внука та його повному матеріальному утриманні та піклуванні за ним. Додатково позивач зазначає, що факт формального опікунства [PERSON] над неповнолітнім сином [PERSON] створює значні незручності у вихованні дитини, оскільки відповідач знаходиться за кордоном, зв`язок зі позивачем не підтримує, а тому будь-які законодавчі вимоги щодо наявності згоди опікуна для забезпечення майнових чи немайнових прав малолітнього унеможливлюють їх реалізацію. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12.04.2022 справа передана головуючій Кіндратишин Л.Р. (а.с.39). Ухвалою від 15.04.2022 про позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.42). Ухвалою від 04.05.2022 залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Виключено зі складу учасників розгляду третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача - Службу у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (а.с.49-50). 30.06.2022 до суду надійшло клопотання від позивача про залишення позовної вимоги щодо встановлення опіки без розгляду. (а.с.70-71). 15.08.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.96). Позивач та представник позивача у вступному слові вимоги підтримали у повному обсязі, додатково зазначивши, що [PERSON] є її донькою. [INFO] народився син [PERSON] . У 2020 році [PERSON] померла та після її смерті позивач забрала онука [PERSON] в місто Івано-Франківськ, оскільки батько не мав наміру ним піклуватися. З того часу онук постійно проживає з бабусею та дідусем [PERSON] . Позивач займається вихованням свого онука та його повному матеріальному утриманні, піклуванні за ним. Батько [PERSON] не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, зовсім не піклується сином, не цікавиться станом його здоров`я та розвитком, не телефонує йому, не зустрічається з ним особисто. Через відсутність батьківської опіки, онук позбавлений можливості медичного забезпечення, освіти. Просили задовольнити позовні вимоги повністю. Позивач та представник позивача не заперечили проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі через сайт "Судова Влада України". Відзив на позов, заяви та клопотання від відповідача до суду не надходили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Органу опіки і піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні відповідно до висновку органу опіки та піклування вважала за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON] . Додатково зазначила, що відповідач [PERSON] викликалася на засідання комісії з питань захисту прав дитини, однак останній не прибув, жодних пояснень, заяв чи клопотань від [PERSON] не надходило. При спілкуванні з дитиною, було встановлено, що у такого з батьком фактично немає жодного зв`язку. Опікуються ним бабуся та дідусь і з ними [PERSON] дуже близький. Щодо позовної вимоги про встановлення опіки над неповнолітнім [PERSON] і призначення позивача-бабусю [PERSON] опікуном [PERSON] , вважає її передчасною, оскільки існує відповідна процедура, яку необхідно пройти для надання такого статусу особі. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, суд на підставі ст.280 ЦПК України на місці ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши вступне слово сторін, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, покази свідка, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Згідно з копією повторного свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 10.10.2018, виданим Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, [INFO] народилася [PERSON] у місті Івано-Франківськ, батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за №58 (а.с.14). Відповідно до копії витягу з актового запису про народження №116 Частина І серія А Рік 2015, виданого 23.02.2017 службовцем відділу цивільного стану [PERSON] , [PERSON] народився [INFO] в [PERSON] , батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.15-21). Згідно з копією довідки №536-85 від 18.03.2019 про реєстрацію особи громадянином України, виданої Генеральним консульством України в Неаполі, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України (а.с.22). Відповідно до копії виписки з реєстру актів про смерть №609 Частка ІІ серія В 2020 рік, виданого 03.06.2020 адміністративним виконавцем відділу реєстрації актів цивільного стану Алдо Арато міста Неаполь, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Неаполь (НА) (а.с.23-28). З копії довідки Директора дитячого клубу Тедді, яка видана [PERSON] , бабусі [PERSON] , вбачається, що остання приводила онука і здійснювала оплату абонементів садка неповного дня, підготовку до школи та англійську мову в Дитячому клубі Тедді впродовж 2020-2021 років. За цей період батька дитини, [PERSON] , не бачили, оплати не проводив (а.с.29). Згідно копії довідки-інформації Ліцею №21 ім. Євгена Коновальця Івано-Франківської міської ради від 09.02.2022 №01-16/18, [PERSON] , навчається у 1-В класі Ліцею №21 Імені Євгена Коновальця Івано-Франківської міської ради. Спілкування класного керівника, соціального педагога з батьками проходить тільки за участі бабусі - [PERSON] . Батько, [PERSON] , навчанням і вихованням дитини не цікавиться, з класним керівником не спілкується та не відвідує батьківські збори (а.с.30). Відповідно до копії довідки СДЮСШОР з футболу «Прикарпаття» №7 від 08.02.2022, [PERSON] з вересня місяця 2020 року по даний час навчається в СДЮСШОР з футболу «Прикарпаття», під керівництвом тренера - викладача [PERSON] , та зі слів останнього батько [PERSON] жодного разу не був присутній на зборах батьків, та не переймається навчально тренувальним процессом сина із питань, що стосуються батьків (а.с.31). У відповідності до копії з картки [PERSON] психологічної послуги, [PERSON] має стійкий психологічний зв`язок зі [PERSON] та [PERSON] , і не відчуває браку спілкування з батьком, оскільки спогади про батька у нього негативні. Рекомендовано згідно думки дитини і проаналізованих проективних методик залишити дитину у теперішній сім 'ї [PERSON] та [PERSON] , де дитина виховується в любові ( зображено в проективній методиці "Моя сім`я", де дідусь і бабуся тримається за руки) (а.с.32-33). Згідно з копією довідки, виданої дитині [PERSON] , [INFO] , останній дійсно спостерігається в МДКЛ ПВ №8, дитина здорова, звернення до педіатра 29.08.2021, догляд за дитиною здійснює бабуся і рекомедації лікаря виконує (а.с.34). Із копії листа Служби у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №464/47.4-07/23в від 28.04.2021, адресованого на ім`я директора Ліцею №21, вбачається, що 23.04.2021 у Службу у справах дітей звернулася [PERSON] з заявою про те, що разом з нею за адресою: [ADDRESS] , проживає онук [PERSON] , [INFO] . Мати дитини [PERSON] померла [INFO] , а батько [PERSON] на даний час перебуває за межами країни та зв`язку з ним немає. [PERSON] просила посприяти у вирішенні питання забезпечення права дитини [PERSON] на здобуття освіти у закладі Ліцею №21 (а.с.35). У відповідності до акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 23.04.2021, [PERSON] , на даний час проживає за адресою [ADDRESS] з родичами по лінії матері у належних умовах для проживання (а.с.36-37). Згідно витягу з рішення та висновку Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10.08.2022 № 726, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 89-93). Суд надає віри показам свідка [PERSON] ( хрещеної для доньки позивача), яка суду дала покази про те, що проживає поряд з сімєю [PERSON] . [PERSON] весь цей час після смерті матері [PERSON] постійно проживає з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , які займаються вихованням онука. Батько дитини ним не цікавиться жодним чином. Спогади дитини про батька є негативними. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Приписами ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 та 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин 1, 2 та ч. 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. У ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно ч.2 ст.258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Відповідно до вимог ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 по справі № 459/3411/17 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд на перше місце має ставити «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, свідомо та систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] , не цікавиться його життям та розвитком, дитина фактично опинилась без батьківського піклування, не прикладає зусиль щодо налагодження стосунків з сином, тривалий час не виконує свої батьківських обов`язків, що також несе загрозу для дитини, враховуючи, що дитина залишилась і без матері, а бабусі для того щоб дитині забезпечити освіту, медичне лікування потрібно додаткові дозволи відповідних органів, що відтерміновує можливість вчасно реагувати на нагальні потреби дитини. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованим, таким, що відповідає інтересам дитини та підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про встановлення опіки над неповнолітнім [PERSON] і призначення позивача опікуном [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч.4 ст.63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до вимог ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ст.244 СК України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Таким чином, враховуючи, що встановленню опіки та піклування передує відповідна процедура, зокрема за поданням органу опіки та піклування суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, суд вважає, що така позовна вимога є передчасною, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Нормою ч.2 ст.166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч.ч.1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Слід зазначити, що аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Суд при прийнятті рішення в кожному конкретному випадку має виходити із матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2 201 гривня, з 1 грудня - 2 272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2 618 гривень, з 1 липня - 2 744 гривні, з 1 грудня - 2 833 гривні. Аналізуючи зазначені норми закону, суд дійшов висновку, що батьки дитини повинні забезпечити її утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму, встановленого для певного віку дитини, як мінімальної гарантії для збереження її здоров`я та розвитку. При цьому кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно, оскільки обов`язок щодо утримання дітей покладений на обох батьків. Одночасно мінімальним рекомендованим розміром аліментів є розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за умови достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру стягнення аліментів суд враховує, матеріальний стан сторін та їх потребу в коштах для проживання при нинішніх життєвих обставинах, мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стан здоров`я дитини та відповідача. Тому, суд вбачає підстави для стягнення аліментів із відповідача на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відтак суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Усі інші доводи і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні та не надали можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду, з 12 квітня 2022 року. У разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Згідно із ч 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 992 гривні 40 копійок судового збору на користь держави. За вимогами ст.141 ЦПК України, суд також вирішує стягнення понесених позивачем витрат на сплату судового збору за оплачену вимогу про позбавлення батьківських прав. На підставі наведеного та

Outcome: approved