Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

Відповідачі позовні вимоги визнали, відзиву на позов не надали, просили розглянути справу у їх відсутності. Представник позивача [PERSON] - адвокат Аждер В.А. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія державного акту серії ЯМ №262343 від 29.12.2012р. на право власності на земельну ділянку - земельну ділянку площею 0,1603 га, розташовану по [ADDRESS] , виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); виписка з погосподарської книги №8 Долинської сільської ради Ренійського району про належність житлового будинку [PERSON] ; довідка виконкому Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 05.11.2021р. про склад сім`ї [PERSON] на день її смерті; довідка виконкому Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 05.11.2021р. про склад сім`ї [PERSON] на день його смерті; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку та присадибної земельної ділянки від 18.12.2021р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.11.2021р.; відповідь завідувачки Ренійської держнотконтори від 20.09.2022р.; копія заяви позивача від 27.05.2014р. про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] ; копія заяви відповідача [PERSON] від 27.05.2014р. про відмову від прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] ; копія заяви відповідачки [PERSON] від 27.05.2014р. про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 29.05.2014р. (свідоцтво про право на спадщину не видавалось); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 29.05.2014р. (є чинний заповіт [PERSON] від 15.01.1997р.); копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 29.05.2014р. (дата заведення спадкової справи після смерті [PERSON] - [INFO] ); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 13.09.2022р. (дата заведення спадкової справи після смерті [PERSON] - [INFO] ); копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 22.02.2022р. у справі №510/838/21. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що сторони у справі являються дітьми нині померлих [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] на підставі даних погосподарської книги №8 виконкому Долинської сільради Ренійського (нині - Ізмаїльського) району Одеської області належав житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] . На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини спадкоємець за законом - [PERSON] (дружина померлого) звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, прийняла її в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), крім того, [PERSON] і фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, понесла витрати на поховання, виконала поминальні обряди. Таким чином, після смерті чоловіка його дружині - [PERSON] став належати на праві власності спірний житловий будинок, однак він нею не був оформлений в установленому законом порядку. Крім того, [PERSON] за життя ще належала і земельна ділянка площею 0,1603 га, розташована по [ADDRESS] , виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), згідно державного акту серії ЯМ №262343 від 29.12.2012р. на право власності на земельну ділянку. На випадок смерті [PERSON] розпорядилася належним їй майном, 15.01.1997р. склала заповіт на ім`я своєї доньки - [PERSON] (відповідачки у справі), [INFO] - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини сторони у справі звернулися щодо прийняття спадщини до нотаріальної контори: [PERSON] та [PERSON] - із заявами про прийняття спадщини після смерті матері; [PERSON] (син померлих) - із заявою про відмову від прийняття спадщини. Окрім вищевказаного майна, [PERSON] також належало і інше (земельні ділянки , майновий пай). Однак, ці об`єкти спадкового майна вже були предметами судового розгляду у цивільній справі за №510/838/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, рішення по якій вже було винесено. Згідно рішення Ренійського районного суду Одеської області від 22.02.2022р. позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно були задоволені, за [PERSON] було визнано в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] право власності на: земельну ділянку площею 1,30 га., (кадастровий номер 5124180500:01:005:0344), розташована на території Долинської сільської ради Ізмаїльського (колишнього Ренійського) району Одеської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельну ділянку площею 0,11 га., (кадастровий номер 5124180500:01:005:0486), розташована на території Долинської сільської ради Ізмаїльського (колишнього Ренійського) району Одеської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; майновий пай члена КСП «Анадол» Ізмаїльського (колишнього Ренійського) району Одеської області в розмірі 1889 грн. або 0,04 відсотків, на підставі свідоцтва серії [NUMBER] . Щодо спадкового майна, що є предметом даного судового розгляду, то відповідачка [PERSON] не заперечувала щодо задоволення позовних вимог, визнала їх в повному обсязі. Отже, між сторонами фактично відбувся розподіл спадкового майна, встановлений та визнаний юридично (за рішеннями судів). Отже, позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] за законом (в частині, що не була прийнята за заповітом [PERSON] ) в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки він своєчасно подав заяву про прийняття спадщини до нотаріуса та не відмовився від неї. Проте, незважаючи на своєчасне звернення позивача за прийняттям спадщини, оформити її неможливо у зв`язку із тим, що в нього відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів, про що 30.11.2021р. нотаріусом була винесена відповідна постанова. Необхідні нотаріусу документи позивач надати не може у зв`язку із тим, що на час смерті [PERSON] та [PERSON] житловий будинок не був зареєстрований у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючих документів - у т.ч. і при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) зазначених документів проставляється відповідна відмітка про перехід права власності до набувача чи спадкоємця. Крім того, необхідні нотаріусу документи щодо землі позивач надати не може у зв`язку із втратою їх спадкодавцем. Чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту неможливо оформити спадщину. Згідно п. 5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999р., при втраті (псуванні) державного акту на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат. Так як набуте за спадкуванням право власності позивачем не було оформлено, він не в змозі отримати дублікат державного акту про право власності на землю. Отже, після смерті [PERSON] та [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на нерухомість, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняв спадщину за законом після смерті своєї матері в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач [PERSON] від неї відмовився, а [PERSON] на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець [PERSON] помер у 1997р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р. Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто не звертався, однак, [PERSON] , як спадкоємиця за законом, прийняла її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом . Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У передбачений законом строк для прийняття спадщини [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою для прийняття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку [PERSON] прийняла спадщину як юридично, так і фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по подачі заяви про прийняття спадщини та фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання технічних документів на нерухомість, мешкання у спадковому будинку, догляд за його збереженням, проведення ремонту, сплата за користування комунальними послугами та ін.). Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] . У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначив позивач, після смерті матері (яка прийняла спадщину за законом після смерті чоловіка) у нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок, земельну ділянку. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач також не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину юридично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по подачі нотаріусу у передбачений законом строк заяви про прийняття спадщини, а також по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих та технічних документів на нерухомість, землю, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо). Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, а також в порядку ч. 3 ст. 1269 ЦК України, оскільки подав заяву про прийняття спадщини та постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок та присадибну земельну ділянку з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст.1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved