Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

У січні 2022 року позивач АТ "Криворізька теплоцентраль" звернулось до суду із вказаним позовом до [PERSON] , уточнивши свої вимоги в серпні 2022 року пред`явили вимоги до належного відповідача [PERSON] , з якої просили стягнути суму заборгованості по оплаті за теплопостачання. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є постачальником теплової енергії квартири за адресою: [ADDRESS] , власником якої була відповідач, але не здійснювала оплату за отриману теплову енергію з 30.10.2013 року по 31.01.2020 року, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 31671,20 грн., яку просить стягнути з відповідача, а також зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку щодо сплати заборгованості, просить стягнути з останньої суму інфляційних витрат у розмірі 7675,49 грн., 3% річних у розмірі 2241,70 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 грн. Ухвалою суду від 01 серпня 2022 року скасоване заочне рішення у справі від 23 червня 2022 року, яким було задоволено позовні вимоги АТ "Криворізька теплоцентраль" до [PERSON] , призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 10 серпня 2022 року представником позивача надано клопотання про заміну неналежного відповідача [PERSON] на [PERSON] , а також змінену позовну заяву із вимогами про стягнення з належного відповідача суми заборгованості з а послуги (централізованого) опалення, інфляційних витрат та 3% річних за період з 30.10.2013 року по 31.01.2020 року адресою: [ADDRESS] на загальну суму 41588,39 грн, а також витрати зі сплати судового збору. Від представника первісного відповідача [PERSON] - адвоката Рисіна О.О. надійшов відзив на позову заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки [PERSON] стала власником квартири за адресою: [ADDRESS] з 07 лютого 2020 року, що підтверджується договором дарування квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , дарувальник у договорі підтвердила, що заборгованість по комунальним та іншим платежам щодо квартири відсутня, а за період з 07.08.2020 року по 31.01.2022 року [PERSON] , як новий власник квартири повністю сплачувала за надані послуги. Також просили стягнути з позивача на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5000 грн. У письмових поясненнях від 20 вересня 2022 року представником позивача зазначено, що [PERSON] була власником квартири за адресою: [ADDRESS] з 25 січня 2007 року по 07 лютого 2020 року, а тому до вказаної дати споживала послуги з централізованого опалення та зобов`язана здійснювати оплату за надану послуг. [PERSON] відповідно до договору дарування квартири від 07 лютого 2020 року, прийняла в дар квартиру за вищевказаною адресою і при цьому умовами договору дарування не взяла на себе зобов`язання щодо сплати заборгованості за комунальні послуги попереднього власника квартири. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу неналежного відповідача [PERSON] , позивач вважає, що відшкодування вказаних витрат за рахунок підприємства є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Ухвалою суду від 20 вересня 2022 року за клопотанням представника позивача замінено у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення неналежного відповідача [PERSON] на відповідача [PERSON] . Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзиву на позовну заяву в якому відповідач не погоджується з вимогами АТ "Криворізька теплоцентраль", вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідач [PERSON] не укладала з АТ "Криворізька теплоцентраль" будь-яких договорів про надання послуг. На момент виникнення спірних правовідносин відповідач не користувалась послугами з централізованого опалення та не проживала за адресою: [ADDRESS] , а була зареєстрована та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до договору дарування квартири від 07 лютого 2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] перейшло до [PERSON] з 07 лютого 2020 року, а тому відповідальність щодо сплати послуг з централізованого опалення за період з 08 лютого 2020 року по 31 січня 2022 року повинна нести [PERSON] , як новий власник квартири і у матеріалах справи є достатньо доказів на підтвердження виконання останньою своїх обов`язків щодо сплати наданих АТ "Криворізька теплоцентраль" послуг. Відповідачем зазначено, що розрахунок заборгованості за період з 30.10.2013 року по 31.01.2022 року виходить за межі трирічного строку позовної давності, а тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за період з 30.10.2013 року по 07.08.2019 року. Щодо періоду стягнення заборгованості з 08.08.2019 року по 31.01.2020 року, то [PERSON] у повному обсязі сплачувала за послуги з централізованого опалення, що надавались позивачем, у загальному розмірі 3616,81 грн., що підтверджується роздруківками з сайту "Нова-Ком" та розрахунком, що наданий АТ "Криворізька теплоцентраль". Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Відповідно до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Судом встановлено, що квартира адресою: [ADDRESS] перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", на який відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на послуги централізованого опалення. Як встановлено судом та підтверджено відповідними доказами у справі, у спірний період, виходячи із меж заявлених позовних вимог в остаточній редакції, з 01.10.2013 року по 07 лютого 2020 року власником квартири за адресою: [ADDRESS] була відповідач [PERSON] . Відповідно до копії договору дарування квартири від 07 лютого 2020 року [PERSON] подарувавла, а [PERSON] прийняла в дар квартиру за адресою: [ADDRESS] , при цьому у п.1.5 договору дарувальник стверджує, що заборованість по комунальним та іншим платежам щодо квартири на момент підписання договору відсутня. (а.с.48-50, 69-71). Проте, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, за період з жовтня 2013 року по лютий 2022 року за адресою: [ADDRESS] обліковується заборгованість по оплаті послуг з постачання теплової енергії в розмірі 31671,20 грн. (а.с.6). Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частиною 1 статті 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку. Зі зміненою позовною заявою до належного відповідача [PERSON] представник позивача звернувся до суду 10 серпня 2022 року, що підтверджується вхідним штампом суду (а.с.115), а отже трирічний строк позовної давності щодо щомісячних платежів по серпень 2019 року включно - сплинув. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості в межах строку позовної давності за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року, то з матеріалів справи вбачається, що згідно розрахунку заборгованості, а також роздруківок з сайту "Нова Ком" за адресою: [ADDRESS] відповідач [PERSON] належним чином виконувала зобов`язання по сплаті послуг з централізованого опалення, що надавались АТ "Криворізька теплоцентраль". Так у вказаний період позивачем було нараховано до сплати за жовтень 2019 року - 117,06 грн., за листопад 2019 року - 933,01 грн. за грудень 2019 року - 1390,26 грн., за січень 2020 року - 1176,48 грн., які в повному обсязі сплачені відповідачем. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за період з жовтня 2013 року по серпень 2019 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову, а оскільки за період в межах позовної давності заборгованість відсутня, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Вирішуючи заяву первісного відповідача [PERSON] про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що в даному випадку наявні обставини, які надають [PERSON] право вимоги відшкодування їй фактично понесених судових витрат у зв`язку з безпідставністю залучення до участі у справі, оскільки звертаючись до суду із позовом до [PERSON] та заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за період з жовтня 2013 року по жовтень 2021 року позивачем долучено до позову Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з якого позивач об`єктивно міг дізнатися про дату набуття права власності на квартиру відповідачем з 07.02.2020 року. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог закону, відповідачем [PERSON] надано: договір про надання правової допомоги № 187/15/22 від 14 липня 2022 року, укладений між [PERSON] та адвокатським бюро "Олександра Рисіна", підписаний акт прийому-передачі послуг з правової допомоги від 29 серпня 2022 року за яким [PERSON] були надані наступні послуги: підготовка заяви про перегялд заочного рішення суду - 3 години, підготовка відзиву на позов - 2 години, підготовка заяв та клопотань з процесуальних питань - 1 годині, всього на загальну суму 5000 грн., а також меморіальний ордер № @PL592121 від 21 липня 2022 року про сплату [PERSON] на користь адвокатського бюро грошову суму у розмірі 5000 грн. (а.с.132-140). Вивчивши вказані докази, враховуючи недоведеність позивачем неспівмірності понесених витрат, суд вважає можливим стягнути з АТ "Криворізьька теплоцентраль" на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у сумі 5000 грн. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи результат вирішення спору, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved