Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначила наступне. З відповідачем вона перебувала у шлюбі з 11.08.2006. Під час шлюбу у них народилися син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . 21.09.2017 шлюб між нею та відповідачем був розірваний. Після розлучення позивач і відповідач змінили місце свого проживання, діти фактично залишити проживати разом з матір`ю. Колишнє подружжя взагалі між собою не спілкуються, батько також не спілкується з дітьми, проте своєчасно сплачує аліменти. На теперішній час позивач разом з дітьми проживає в м. Києві, діти навчаються в школі, вона є фізичною особою-підприємцем, має стабільний дохід, самостійно оплачує оренду квартири у м. Києві та навчання дітей у школі. Підставою звернення позивача з позовом до суду стало те, що позивач для отримання дозволу на виїзд дітей за кордон на відпочинок вимушена розшукувати місце проживання батька дітей, збирати чималу кількість документів для отримання висновку служби у справах дітей щодо виїзду дітей за кордон. Все це на думку позивача ускладнює планування відпочинку, тому позивач вважає, що визначення місця проживання дітей разом з нею дасть їй можливість безперешкодно організовувати відпочинок дітей, розвивати їх спортивну кар`єру, відправляючи на змагання за кордон. Провадження у справі відкрито 16.12.2021 та призначене підготовче засідання. 22.09.2022 підготовче провадження у справі закрито, призначений судовий розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, наполягає на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечує, посилаючись на те, що він ніколи не заперечував проти проживання дітей разом з позивачем, оскільки це питання було визначено ще при розлученні. Він своєчасно сплачує аліменти на утримання дітей, спілкується з ними та ніколи не заперечував щодо відпочинку дітей за кордоном. Проте позивач отримувала таки висновки служби у справах дітей для виїзду їх за кордон без його відома, хоча позивачу відомий його номер телефону. Крім того, 21.09.2022 він надав дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон разом з матір`ю до досягнення дітьми шістнадцятирічного віку. Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, в якому він виклав тіж самі обставини, озвучені ним в судовому засіданні. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, проти позову не заперечує, надав висновок щодо предмету спору. Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками в його свідоцтві про народження серії [NUMBER] зазначені батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 114). [PERSON] народилася [INFO] , батьками в її свідоцтві про народження серії [NUMBER] зазначені батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 118). Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 21.09.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Після розірвання шлюбу прізвище позивача було змінено на [PERSON] (а.с. 121). Також згідно свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER] , видане 23.12.2017 Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, відповідач змінив своє прізвище на [PERSON] , про що 23.12.2017 складено відповідний актовий запис № 152. Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] та [PERSON] разом із матір`ю зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 116,120) В той же час судом встановлено, що діти разом з матір`ю виїхали в м. Київ, проживають в орендованій квартирі та навчаються в школі І-ІІІ ступенів №101 Шевченківського району м. Києва (а.с. 117, 122). Розпорядженнями Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 28.09.2018 затверджені висновки служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації щодо підтвердження місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] , для тимчасового виїзду за межі України. (а.с. 125-128). Також судом встановлено, що 21.09.2022 відповідач надав нотаріально засвідчений дозвіл на тимчасовий виїзд дітей [PERSON] та [PERSON] за кордон разом з матір`ю [PERSON] до досягнення дітьми шістнадцятирічного віку. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 31.08.2022, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] . Суд зазначає, що місце проживання неповнолітніх дітей визначає ЦК України та СК України. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Суд звертає увагу на те, що дітям сторін по справі [PERSON] та [PERSON] вже виповнилося 14 років, тому вони самостійно мають право прийняти рішення щодо свого місця проживання. Крім того, суд зауважує, що згідно зі ст. 119 ЦПК України, підставами позову, які, відповідно до ст.ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Як встановлено судом, фактично спір щодо місця проживання дітей ініційований матір`ю дітей, з якою вони і так фактично проживають, і від якої батько дітей не вимагав зміни їх місця проживання. Більш того, мати дітей, обґрунтовуючи позов зазначила, що для виїзду за межі України на відпочинок вона вимушена звертатися до служби у справах дітей для отримання дозволу на такий виїзд. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. В даному випадку, до суду звернулася мати дітей, з якою й проживають діти, при цьому, доказів того, що батько дітей не погоджується з цим, тобто між батьками дітей існує спір щодо місця їх проживання, позивачем суду не надано. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки на дату розгляду цієї справи судом, неповнолітні діти, щодо визначення місця проживання яких заявлені позовні вимоги, [PERSON] та [PERSON] досягли віку чотирнадцяти років, а тому вони наділені правом самостійно обирати з ким із батьків вони бажають проживати і визначення місця проживання дитини з батьком чи матір`ю буде прямим втручанням у права дитини.

Outcome: dismissed