Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-27 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. 1.1. В липні 2022 року Бориспільська міська рада звернулась до суду з вказаним позовом та посилалась на те, що позивач є власником фельдшерсько-акушерського пункту по [ADDRESS] . В приміщення цього об`єкту нерухомого майна самоправно вселився [PERSON] разом з його сім`єю, яка складається з дружини [PERSON] та дочки [PERSON] . Ця обставина перешкоджає позивачу володіти фельдшерсько-акушерським пунктом та використовувати його за призначенням. 1.2. Тому Бориспільська міська рада просить виселити відповідачів з приміщення фельдшерсько-акушерського пункту по [ADDRESS] без надання їм іншого житла. 2. Інформація про рух цивільної справи. 2.1. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 липня 2022 року (а.с.34-35) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим Бориспільською міською радою, була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О. 2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 4 серпня 2022 року (а.с.42-43) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 16 вересня 2022 року (а.с.164-165) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2022 року (а.с.182-183) до участі у розгляді цивільної справи був залучений [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів. 3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. 3.1. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] та представник ГУ ЖКГ виконавчого комітету Бориспільської міської ради Динник О.В. підтримують позов та наполягають на його задоволенні. 3.2. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що відповідачі законно вселились в приміщення фельдшерсько-акушерського пункту по [ADDRESS] . Вони виконали ремонтні роботи у зайнятих ними приміщеннях, облаштували системи енерго- та газопостачання. Крім того, у відповідачів відсутнє інше житло. Тому [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] просять суд відмовити у задоволенні позову. 3.3. [PERSON] також просить суд відмовити у задоволенні позову. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 4.1. Встановлено, що Сеньківській сільській раді належав фельдшерсько-акушер-ський пункт з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно №1834 від 17 травня 2011 року (а.с.20). З копії технічного паспорта на будівлю (а.с.22-27) вбачається, що фельдшерсько-акушерський пункт складався з веранди 1-1 площею 3,8 кв.м., кімнати 1-2 площею 10,2 кв.м., кімнати 1-3 площею 14,2 кв.м., кухні 1-4 площею 11,3 кв.м., кладової 1-5 площею 3,3 кв.м., кабінету 1-6 площею 12,4 кв.м., кабінету 1-7 площею 12,0 кв.м. та коридору 1-8 площею 9,3 кв.м. 4.2. 13 листопада 1995 року [PERSON] був відряджений до Михайлівської православної церкви в с. Велика Стариця Бориспільського району. Це підтверджується копією відрядження, складеного секретарем Київської єпархії УПЦ від 13 листопада 1995 року (а.с.79). 4.3. Рішенням виконавчого комітету Сеньківської сільської ради №9 від 24 січня 1997 року (а.с.81) приміщення фельдшерсько-акушерського пункту, які були виділені [PERSON] для проживання разом з його сім`єю, були передані церковній общині Михайлівської православної церкви в с. Велика Стариця Бориспільського району. 4.4. 1 січня 2011 року Сеньківська сільська рада уклала з [PERSON] договір оренди майна №5 (а.с.13-15, 82-85), за яким Сеньківська сільська рада передала у користування [PERSON] будівлю по [ADDRESS] строком на 6 місяців до 1 липня 2011 року. 4.5. 30 червня 2011 року Сеньківська сільська рада уклала з [PERSON] додаткову угоду №3 до договору оренди майна №5 від 1 січня 2011 року (а.с.16), зі змісту якої вбачається, що строк користування [PERSON] будівлею по [ADDRESS] був продовжений до 30 вересня 2011 року. 4.6. 1 жовтня 2011 року Сеньківська сільська рада уклала з [PERSON] додаткову угоду №4 до договору оренди майна №5 від 1 січня 2011 року (а.с.17), зі змісту якої вбачається, що строк користування [PERSON] будівлею по [ADDRESS] був повторно продовжений до 31 грудня 2011 року. 4.7. Однак на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №715-р від 12 червня 2020 року Сеньківська сільська рада була реорганізована шляхом об`єднання з Рогозівською сільською радою, Любарецькою сільською радою, Кучаківською сільською радою, Іванківською сільською радою, Глибоцькою сільською радою та Бориспільською міською радою у Бориспільську об`єднану територіальну громаду з адміністративним центром в м. Бориспіль. Ця обставина свідчить про те, що Бориспільська міська рада набула право власності на фельдшерсько-акушерський пункт з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . 4.8. Рішенням Бориспільської міської ради №858-12-VIII від 17 серпня 2021 року (а.с.29) фельдшерсько-акушерський пункт з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] був переданий в оперативне управління ГУ ЖКГ виконавчого комітету Бориспільської міської ради. 4.9. Зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №273 121543 від 3 вересня 2021 року (а.с.28) вбачається, що на підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування за ГУ ЖКГ виконавчого комітету Бориспільської місь-кої ради було зареєстровано право оперативного управління фельдшерсько-акушерським пунктом з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . 4.10. Правовідносини регулюються главою 2 «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду» ЖК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а. національне законодавство. 5.1. Відповідно до п.1 ч.3 ст.2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права. 5.2. Згідно з ч.2 ст.10 ЦПК України вказаний принцип полягає у тому, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 5.3. Відповідно до ч.1 ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. 5.4. Згідно з ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбав-лений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 5.5. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. 5.6. Згідно з ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. б. міжнародні стандарти. 5.7. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини. 5.8. Згідно з п.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має прав на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. 5.9. Відповідно до п.2 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. 5.10. Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в п.40 рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займане або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п.1 ст.8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Як зазначено в п.53 рішення Європейського суду з прав людини від 25 вересня 1996 року у справі «Баклі проти Сполученого Королівства», нічого у ст.8 Конвенції не свідчить на користь того, що концепція «житла» має обмежуватись резиденцією, яка облаштована відповідно до законодавства. Зокрема, в п.46 рішення від 24 листопада 1986 року у справі «Гіллоу проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що навіть якщо особа припиняє свій зв`язок із житлом (перестає в ньому проживати та певний час не з`являється в ньому), однак зберігає своє право володіння на нього, то такі зв`язки особи з житлом також визнаються достатніми для цілей п.1 ст.8 Конвенції. Загалом термін «житло» в тлумаченні Європейського суду з прав людини означає насамперед місце, де особа відчуває себе «вдома». Цей висновок напрошується в результаті аналізу семантичного значення цього терміну офіційними мовами Конвенції. Так, в англійському тексті вживається «home», що значить дім, житло, а також «at home», що означає вдома; а у французькому тексті «domicile», що значить житло, місце проживання, а також «a domicile», що означає вдома. Тобто наголос робиться на аспекті важливості об`єкту (помешкання) для особи, задоволення її потреб, а не на характеристиці самого об`єкту, приміром його відповідності певним вимогам. 5.11. Крім того, як роз`яснив Європейський суд з прав людини в п.26, п.27 рішення від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України», втрата житла є крайньою формою втручання у право на повагу до житла (п.50 рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКанн проти Сполученого Королівства»). Рішення про виселення становитиме порушення ст.8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно з законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у п.2 ст.8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Будь-яка особа, якій загрожує виселення, повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування (п.148, п.155 рішення від 17 жовтня 2013 року у справі «Вінтерстайн та інші проти Франції»). 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. а. щодо відсутності підстав для виселення з житла. 6.1. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] був відряджений до церкви, яка розташовується в с. Велика Стариця. У зв`язку з тим, що медична амбулаторія була облаштована в с. Гоголів, фельдшерсько-акушерський пункт в с. Велика Стариця був у занедбаному стані. Тому Сеньківський сільський голова надав [PERSON] частину приміщень фельдшерсько-акушерського пункту для проживання разом з його сім`єю, яка на той час складалась з дружини [PERSON] та дочки [PERSON] . Показання свідка [PERSON] узгоджуються з рішенням виконавчого комітету Сеньківської сільської ради №9 від 24 січня 1997 року (а.с.81) та копією договору оренди майна №5 від 1 січня 2011 року (а.с.13-15, 82-85), зі змісту яких вбачається, що вселення відповідачів у приміщення фельдшерсько-акушерського пункту по [ADDRESS] відбулось не самовільно, а з дозволу Сеньківської сільської ради, якій на той час належав цей об`єкт нерухомого майна. З копій паспортів громадян України, виданих на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-12, 18, 19), вбачається, що місце проживання відповідачів зареєстровано в с.Велика Стариця Бориспільського району. Крім того, зі змісту витягів з реєстру Бориспільської територіальної громади від 25 червня 2022 року (а.с.77, 78) вбачається, що місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстровано по [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що відповідачі не мають іншого місця проживання в с. Велика Стариця Бориспільського району, вказані письмові докази також опосередковано доводять те, що вселення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в приміщення фельдшерсько-акушерського пункту відбулось не самовільно. В такому випадку підстави для виселення відповідачів без надання їм іншого житла в порядку, передбаченому ч.3 ст.116 ЖК України, відсутні. б. щодо непропорційного втручання у право на повагу до житла. 6.2. В ході розгляду цивільної справи встановлено, що відповідачі займають ізольовану частину фельдшерсько-акушерського пункту, яка складається з кімнати 1-2 площею 10,2 кв.м., кімнати 1-3 площею 14,2 кв.м. та кухні 1-4 площею 11,3 кв.м. З роздрукованих світлин (а.с.120-121) вбачається, що вказані приміщення відремонтовані та придатні для постійного проживання. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона допомагала відповідачам проводити ремонт у наведених приміщеннях. Зокрема, свідок [PERSON] штукатурила стелю та клеїла шпалери в обох кімнатах. Крім того, її чоловік [PERSON] приймав участь у бурінні скважини, а також в облаштуванні системи водопостачання та душової кабіни в частині фельдшерсько-акушерського пункту, в якій проживають відповідачі. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що подвір`я фельдшерсько-акушерського пункту перебувало у вкрай занед-баному стані. Він допомагав вивозити сміття та разом з Є. Погукаєм здійснював буріння скважини для забезпечення відповідачів водопостачанням. Зі змісту довідки начальника Бориспільського РП ПАТ «АЕС Київобленерго» №К04-02/1322 від 13 травня 2011 року (а.с.89) вбачається, що починаючи з 1998 року до приміщень фельдшерсько-акушерського пункту, в яких проживають відповідачі, постачається електрична енергія. З цією метою [PERSON] уклав договір про користування електричною енергією №200258187 (а.с.90-93) та оплачує послуги з постачання електричної енергії. Це підтверджується копіями відповідних квитанцій (а.с.94). Крім того, зі змісту листа начальника Бориспільської ФЕГГ ПАТ «Київоблгаз» №833 від 12 червня 2012 року (а.с.95) вбачається, що до приміщень фельдшерсько-акушерського пункту, в яких проживають відповідачі, також постачається природний газ. Тому [PERSON] уклав договір про надання населенню послуг з газопостачання №53453-9 (а.с.96-101) та оплачує ці житлово-комунальні послуги. Ця обставина підтверджується копією квитанції (а.с.102). [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] безперервно проживають в приміщеннях фельдшерсько-акушерського пункту понад 25 років поспіль. Ретельний аналіз обставини, викладених в цьому абзаці, переконливо свідчить про те, що приміщення фельдшерсько-акушерського пункту по [ADDRESS] є житлом відповідачів у розумінні п.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі по тексту Конвенції). 6.3. Виселення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з приміщень фельдшерсько-акушерського пункту без надання їм іншого житла не ґрунтується на ч.3 ст.116 ЖК України та суперечить ч.2 ст.109 цього ж Кодексу. Суд критично оцінює посилання представника позивача [PERSON] на ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, адже між Бориспільською міською радою та відповідачами виникли не цивільні (речові), а житлові правовідносини, які регулюються ч.2 ст.109 ЖК України. Тому виселення відповідачів з приміщень фельдшерсько-акушерського пункту без надання іншого житла не може вважатись таким, що здійснюється «згідно із законом» в розумінні п.2 ст.8 Конвенції. Крім того, вжиття цього заходу жодним чином не обумовлено інтересами національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, не пов`язано із запобіганням заворушенням чи злочинам, а також не має жодного відношення до захисту здоров`я чи моралі або захисту прав і свобод інших осіб. Тому виселення відповідачів з приміщень фельдшерсько-акушерського пункту не вважається «необхідним у демократичному суспільстві» в розумінні п.2 ст.8 Конвенції. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не мають іншого житла. Це свідчить про те, що виселення їх з приміщень фельдшерсько-акушерського пункту без надання іншого житла призведе до непропорційного втручання держави у право відповідачів на повагу до їх житла, гарантованого п.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. в. висновки суду. 6.4. З огляду на це суд вважає, що підстави для виселення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з приміщень фельдшерсько-акушерського пункту по [ADDRESS] відсутні. Тому з метою запобігання порушення права відповідачів на повагу до їх житла у задоволенні позову, пред`явленого Бориспіль-ською міською радою, належить відмовити. 7. Розподіл судових витрат. 7.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 7.2. Бориспільська міська рада сплатила судовий збір в розмірі 2481 гривні. Ця обставина підтверджується платіжним дорученням №442 від 13 липня 2022 року (а.с.6). Однак у задоволенні пред`явленого позову відмовлено. 7.3. З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з відповідачів вказаних судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed