Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкоду у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] ). Відповідно до акту прийому-передачі межових знаків на зберігання, було закріплено в натурі межі даної земельної ділянки в вигляді дерев`яних стовпів, що визначають встановлені межі земельної ділянки і відокремлюють її від суміжних з нею землеволодінь. В травні 2017 року чоловік [PERSON] без мого відому почав переустановку частини забору на земельній ділянці позивача вже за існуючим цегляним забором. Після неодноразових звернень до правоохоронних органів, позивачем отримано висновок про неможливість встановлення причетних осіб до пошкодження паркану позивача. Позивач вказує, що самозахват земельної ділянки відбувався з вини відповідача, а відтак вона звернулася до суду за захистом порушеного права та просила суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом демонтажу частини металевого паркану та відновити спільну межу земельних ділянок. Не погоджуючись з позовом [PERSON] , [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Зустрічний позов обґрунтований тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] ). Відповідно до абрису встановлено порушення з боку [PERSON] меж її земельної ділянки, а саме встановлення двох нежитлових приміщень, цегляного паркану на території її земельної ділянки, а також вигрібної ями та цегляної колони. [PERSON] 30.06.2015 року було надано заяву посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа Строгою М.Д. за реєстровим №634, відповідно до якої [PERSON] зобов`язалась в період до 01.11.2015 року провести демонтаж двох нежитлових приміщень, які розташовані на межі з земельною ділянкою [PERSON] та зобов`язалась до 01.11.2015 року привести межу між ділянками у відповідність до кадастрового плану земельних ділянок. Однак, дані зобов`язання не були виконанні, а відтак [PERSON] просить суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу вигрібної ями (бетонного фундаменту), демонтажу цегляної колони та демонтажу нежитлової будівлі. У судових засіданнях позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав викладених у позові., При цьому проти зустрічних позовних вимог заперечували в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на зустрічний позов. Відповідач за первісним позовом та її представник в судових засіданнях заперечували проти задоволення первісного позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов, та просили суд задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] є власником земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] ), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до акту прийому-передачі межових знаків на зберігання, було закріплено в натурі межі даної земельної ділянки в вигляді дерев`яних стовпів, що визначають встановлені межі земельної ділянки і відокремлюють її від суміжних з нею землеволодінь. [PERSON] є власником земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] ), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до акту прийому-передачі межових знаків на зберігання, було закріплено в натурі межі даної земельної ділянки в вигляді дерев`яних стовпів, що визначають встановлені межі земельної ділянки і відокремлюють її від суміжних з нею землеволодінь. Згідно пункту "г" ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. 30 червня 2015 року [PERSON] було надано заяву, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа Строгою М.Д. за реєстровим №634, відповідно до якої [PERSON] зобов`язалась в період до 01.11.2015 року провести демонтаж двох нежитлових приміщень, які розташовані на межі з земельною ділянкою [PERSON] та зобов`язалась до 01.11.2015 року привести межу між ділянками у відповідність до кадастрового плану земельних ділянок. Однак, дані зобов`язання не були виконанні. Одним з двох із зазначених приміщень, які мали бути демонтованими [PERSON] , є споруда, яка виконувала функції накопичувача відходів життєдіяльності. Як зазначено вище, вказана споруда облаштована позивачем за первісним позовом з порушенням державних будівельних законодавчих норм на межі з земельною ділянкою відповідача за первісним позовом. Так, відповідно до Акту від 26.09.2015 року, підписаного членами СТ «40 років Жовтня», встановлено факт несанкціонованого та протиправного облаштування [PERSON] конструкції-накопичувача відходів життєдіяльності, яка розташована поза зоною її земельної ділянки (на береговій лінії з озером), однак поєднана трубою для зливу відходів зі спорудою позивача за первісним позовом. Таким чином, вказана конструкція порушує права [PERSON] як власника земельної ділянки, на межі з якою протиправно побудовано та не демонтовано вказану нежитлову будівлю. Згідно державним будівельним нормам, які також відображено в Статуті СТ «40 років Жовтня», будь-яка споруда, тим більше вигрібна яма повинна бути розташована на відстані не менше одного метра від спільної межі земельних ділянок. Як вбачається з матеріалів справи фотокарток, лінія спільної межі земельних ділянок знаходиться на відстані 55 см від краю колони. Відповідно до схеми - вигрібна яма (бетонна плита) знаходиться частково на території земельної ділянки [PERSON] . При цьому, як вказує [PERSON] , що травні 2017 року чоловік [PERSON] без її відому почав пересування частини забору на земельній ділянці позивача вже за існуючим цегляним забором, в наслідок чого вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів та нею отримано висновок про неможливість встановлення причетних осіб до пошкодження паркану позивача. Крім того, як зазначає [PERSON] після виявлення в травні 2017 року нею порушень з боку [PERSON] , вона також зверталася до правоохоронних органів з питань пошкодження частини її металевого паркану. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до вимог ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 6,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" спори щодо додержання правил добросусідства - обов`язку власників і землекористувачів обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей, розглядаються судами відповідно до статей 103-109 ЗК України. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Нежитлові споруди (туалет та бочки з відходами), побудовані на ділянці [PERSON] з порушенням норм відстані до межі з моєю земельною ділянкою, а також розташування вигрібної ями частково на її земельній ділянці. Згідно зі ст.ст. 12-13 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу вищезазначеного, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факти, що перешкода (паркан) переміщена на територію земельної ділянки [PERSON] за рахунок незаконних дій [PERSON] та перешкода цегляна колона порушує права [PERSON] , за рахунок незаконних дій [PERSON] , а відтак в задоволенні первісного позову необхідно відмовити в повному обсязі та відмовити в задоволені зустрічних позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу цегляної колони та частини забору. При цьому, вимоги [PERSON] щодо зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу вигрібної ями (бетонного фундаменту під парканом (літера „Г" на схематичному плані земельної ділянки)), розташованої частково на земельній ділянці, що належить на праві власності [PERSON] та частково на земельній ділянці, що належить на праві власності [PERSON] , кадастровий номер 8000000000:90:879:0046, облаштованої з порушенням норм щодо відстані в 1 метр від межі вказаних земельних ділянок та проведення рекультивації землі у зазначеному місці демонтажу; демонтажу частини господарчого блоку (літера „Б" на схематичному плані земельної ділянки), розташованої з порушенням норм щодо відстані в 1 метр від межі вказаних земельних ділянок, що належать на праві власності [PERSON] та [PERSON] та проведення рекультивації землі у зазначеному місці демонтажу є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно із ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування вжитих ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 05 червня 2018 року заходів забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial