Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, встановлення додаткової участі у спілкуванні та вихованні дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] того з батьків, хто проживає окремо, а саме батька. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що батьками дітей [PERSON] та [PERSON] є позивач та відповідачка. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.05.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №974 від 22.12.2019 року визначено участь позивача у вихованні його дітей [PERSON] та [PERSON] за наступним графіком: перша та третя неділя місяця з 11.00 години до 18.00 години та щопонеділка та щосереди з 16.00 години до 18.00 години. Незважаючи на вказане рішення , відповідачка продовжує чинити перешкоди щодо спілкування та участі у вихованні батьком своїх дітей, зокрема не надає інформацію про стан здоров`я дітей та про їх пересування, ігнорує дзвінки, не надає можливості батьку спілкуватися з дітьми. В зв`язку з цим просить зобов`язати відповідачку [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дітей [PERSON] та [PERSON] шляхом покладення додаткових зобов`язань - не чинити перешкоди спілкуватися щодня з дітьми електронними засобами зв`язку (телефон та/або соціальні мережі), приймати участь у їх лікуванні (безперешкодний доступ до дітей під час хвороби у місці їх перебування та надання інформації про стан здоров`я дітей) та навчанні, спільному відпочинку влітку 14 днів з донькою та 14 днів з сином, окремо без присутності матері, зобов`язати матір дітей повідомляти батька про від`їзд (обставини та напрям) дітей за межі міста Києва більше ніж на два дні, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дітей. У відзиві на позов відповідачка просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи це наступним. [PERSON] та діти зареєстровані і проживають у квартирі за адресою [ADDRESS] , яка придбана позивачем та відповідачкою в шлюбі. [PERSON] зареєстрований в цій квартирі та має ключі від неї, але фактично не проживає. Він знає, де знаходяться діти, де вони навчаються та які гуртки відвідують, тому твердження позивача, що відповідачка не надає йому жодної інформації про стан здоров`я дітей, ігнорує дзвінки, вчиняє конфлікти та перешкоджає спілкуватися з дітьми не відповідає дійсності. Зазначає, що 22.12.2018 року було прийнято розпорядження, яким встановлено порядок спілкування батька з дітьми, проте 15.02.2019 року позивач вчинив психологічне насилля щодо відповідачки та сина [PERSON] . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.05.2019 року за ун.№ 752/4663/19, а також постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 04.07.2019 року, [PERSON] визнаний винним у домашньому насиллі за ч.1 ст.173-2 КУпАП та щодо нього було застосовано адміністративний арешт на три доби. 20.08.2019 року Голосіївським районним судом м. Києва було встановлено [PERSON] обмежувальний припис на шість місяців, яким заборонено наближатися більш ніж на 20 метрів до місця проживання відповідачки та дітей, заборонено наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця навчання дітей, заборонено листуватися з дітьми. Через шість місяців 20.02.2020 року припис був скасований апеляційним судом. Зазначені обставини насилля в 2019 році призвели до того , що діти змінили своє ставлення до батька, та їх відношення до нього погіршилося. У 2020 році після припинення обмежень, [PERSON] виявив бажання спілкуватися з дітьми. Він приходив до школи, приходив додому, дзвонив по телефону, однак діти не бажали з ним спілкуватися. В зв`язку з цим просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 28.03.2021 року позивач подав до суду позовну заяву із зміною предмету позову, в якій просить зобов`язати відповідачку не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні дітей [PERSON] та [PERSON] надаючи дітей для зустрічей тричі на тиждень: з [PERSON] щовівторка та щочетверга з 17.00 год. до 08.00 год. ранку наступного дня та щосуботи з 09.00 до 20.00 годин, з [PERSON] щопонеділка та щосереди з 17.00. до 08.00 ранку наступного дня та щонеділі з 09.00. до 20.00 годин, а також не чинити перешкоди спілкуватися щодня з дітьми електронними засобами зв`язку (телефон та/або соціальні мережі), приймати участь у їх лікуванні (безперешкодний доступ до дітей під час хвороби у місці їх перебування та надання інформації про стан здоров`я дітей) та навчанні, спільному відпочинку влітку 14 днів з донькою та 14 днів з сином, окремо без присутності матері, зобов`язати матір дітей повідомляти батька про від`їзд (обставини та напрям) дітей за межі міста Києва більше ніж на два дні, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дітей. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Звернулася до суду з клопотанням, в якому просила відкласти розгляд справи до закінчення військового часу в Україні, зазначила, що вона з дітьми перебуває за кордоном. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача. Представник третьої особи звернувся до суду із заявою, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника служби, а також надав суду висновок згідно якого визначено способи участі для [PERSON] наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з дітьми: -з [PERSON] , [INFO] , щовівторка та щочетверга після закінчення шкільних та позашкільних занять до 08 год. 00 хв. наступного дня, щосуботи з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; -з [PERSON] , [INFO] , щопонеділка та щосереди після закінчення шкільних та позашкільних занять до 08год. 00 хв. наступного дня, щонеділі з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., -спільний відпочинок батька з дітьми влітку протягом 14 днів. Батько має погоджувати час та місце зустрічей з дітьми засобами стільникового зв`язку напередодні зустрічі. Всі зустрічі мають відбуватися виключно за згодою дітей. Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2010 року по 2019 рік. Від шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Звертаючись до суду з цим позовом позивач посилається на те, що відповідачем створюються перешкоди у спілкуванні з дітьми. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.05.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини [PERSON] проживає окремо, хоч і зареєстрований за однією адресою з відповідачкою та дітьми. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.05.2019 року у справі за унікальним № 752/4663/19, а також постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 04.07.2019 року, [PERSON] визнаний винним у домашньому насиллі за ч.1 ст.173-2 КУпАП (том 1, а.с. 120-126). 20.08.2019 року Голосіївським районним судом м. Києва було встановлено [PERSON] обмежувальний припис на 6 місяців, яким заборонено наближатися більш ніж на 20 метрів до місця проживання відповідачки та дітей, заборонено наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця навчання дітей, заборонено листуватися з дітьми. Через шість місяців 20.02.2020 року припис був скасований апеляційним судом. Відповідно до висновку від 10.04.2021 року, складеного кандидатом психологічних наук, спеціалістом вищої категорії, завідувачем лабораторії практичної психології Навчально-наукового інституту міжнародних відносин і соціальних наук ПАТ «Вищий навчальний заклад» МАУП, доцента кафедри психології Навчально-наукового інституту міжнародних відносин і соціальних наук ПАТ «Вищий навчальний заклад» МАУП, практичного психолога КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» [PERSON] за результатами психодіагностичного обстеження [PERSON] та [PERSON] , діти мають тісну, надійну прив`язаність до матері та уникаючу прив`язаність до батька. Прив`язаність дітей між собою є особливою, тісною та надійною. Середовище, в якому знаходяться діти, є для них сприятливим та таким, що забезпечує задоволення їхніх базових потреб та всебічний розвиток. Мати є для [PERSON] та [PERSON] опорною особою. За результатами експериментально-психологічного обстеження, рівень інтелектуально-мнестичного розвитку [PERSON] та [PERSON] відповідає віковим нормативам та отриманому життєвому досвідові. Діти з урахуванням їх рівня інтелекту та індивідуально-психологічних властивостей може усвідомлювати реальний зміст власних дій та повною мірою свідомо керувати ними і передбачити їх наслідки. Згідно результатів дослідження, спілкування [PERSON] і [PERSON] із батьком [PERSON] завдає серйозний психологічний дискомфорт дітям Примушування дітей до спілкування з батьком [PERSON] поза волею дітей може вкрай негативно вплинути на психологічний стан та розвиток дітей. Такий примус буде психотравмувальним для дітей. Тому, практичним психологом [PERSON] рекомендовано врахувати бажання дітей [PERSON] та [PERSON] при вирішенні питання про графік, можливість чи неможливість контакту, спілкування з батьком, оскільки воно носить ознаки їх особистих вражень та переконань і не є результатом навіювання чи маніпулювання свідомістю дітей. Особисте спілкування дітей з батьком може відбуватися виключно за наявності позитивного висновку фахівця з психології щодо готовності дітей до здійснення такого спілкування без завдання дітям психологічної шкоди. В судовому засіданні 23.11.2021 року, у відповідності до положень ч.4 ст.232 ЦПК України, судом було проведено допит дітей [PERSON] та [PERSON] у присутності [PERSON] представника Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації. Діти під час допиту були спокійні, врівноважені, на запитання суду категорично заперечили можливість їх спілкування з батьком, зазначивши, що не бажають цього. [PERSON] пояснила, що вже три роки вона живе з мамою і братом. З татом в неї були погані стосунки. Тато бив її, коли вона не хотіла спати, і силою заставляв іти в садок. Після того, як батько почав жити окремо, вона стала спокійнішою, раніше була нервовою, зажатою. Тато штовхав її брата [PERSON] , коли було розлучення з мамою, кидав ложку в лоб йому. З вересня приходив двічі, з чужими людьми, погрожував, що виселить з квартири. Не хоче спілкуватися з ним, бо батько лише принижує її, говорить, що вона не доглянута. Пояснила, що в неї є мобільний телефон, однак номер телефону батькові давати дитина не хоче. Батько заходить в програму « Зум », де ведуться уроки, спостерігає, та пише, що вона не розчесана, не так тримає руки. Раніше писав у загальний чат «Зуму» і це бачили всі однокласники. З мамою відносини нормальні, конфліктів не буває. Мама ніколи не говорила погано про тата. [PERSON] сама не хоче з ним спілкуватися. [PERSON] пояснив, що наразі проживає з мамою і сестрою. Батько приходить до них рідко, близько двох разів на рік. Останній раз приходив з чужими людьми. [PERSON] не хоче залишатися з ним, вона дуже хвилюється після його візитів. Батько казав, що буде заставляти її гуляти з ним. Данило категорично відмовляється від прогулянок з ним. Батько його називає «байстрюком», бив його, виганяв дитину в тамбур. Коли він не правильно тримав ложку, батько давав йому «під затильника». Постійно був дуже вимогливий до нього. Данилу відомо, що [PERSON] не рідний тато. Не пам`ятає, чи запитували у нього згоди на усиновлення. Де тато живе не знає. Утримує їх мама. Данило має мобільний телефон, але татові номер давати не збирається. Зі змісту висновку №01 від 06.01.2022 року психологічного обстеження малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , підготовленим Міським центром дитини, вбачається наступне. У [PERSON] достатній рівень обізнаності щодо своєї особистості, родини. Розвиток пізнавальної сфери, уваги, уяви, пам`яті відповідають віковій нормі. Дитина здатна тривалий час концентрувати увагу на виконанні завдань, старанна та відповідальна. Психоемоційний стан дитини, під час діагностики, переважав спокійний та врівноважений. Присутні тривожність, подавлена агресивність. До складу сім`ї включає матір, брата, дідуся [PERSON] , бабусю [PERSON] , хресну матір та її чоловіка. Матір - найбільш близька людина в житті дитини. Сформовано довірливі відносини з матір`ю. Дівчинка вільно та спокійно почувається в її присутності. Це важлива і значима фігура в житті дівчинки. Дитина довіряє матері відчуває в ній опору та захист. Важливими людьми для дитини є також бабуся, брат [PERSON] , бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] . По відношенню до батька діагностується уникаюче ставлення та емоційне дистанціювання. Дитина демонструє образу по відношенню до батька. Кожного разу при згадці про батька, [PERSON] згадує про негативні ситуації, пов`язані із діями батька по відношенню до неї, брата чи матері. У ході спостереження за поведінкою та емоційними реакціями дитини було помічено, що коли дитина згадувала про батька, то починала хвилюватися, сердитися. У проективній методиці «Сім`я тварин» всі члени сім`ї, на малюнку зображені маленькими, біля самого краю листа, що може свідчити про знижений настрій дитини, тривогу, почуття непристосованості та незахищеності. Цей емоційний стан дитини пов`язаний саме із сімейною сферою, тобто асоціації, які виникають через сімейну ситуацію, викликають у дитини тривогу, пригніченість, зниження настрою. Дівчинка залучена до конфлікту дорослих. Під час зустрічей з психологом дівчинка неодноразово переказувала інформацію, яка стала їй відома від матері. Події, про які розповідає дитина, а саме - застосування батьком фізичних покарань до неї та брата, конфлікти між батьками, виклики поліції , негативні відгуки матері про батька, мають травмуючий вплив на психіку дитини та призводять до бажання дитини відсторонитися від батька. Данило тактовний та відкритий до взаємодії, комунікабельний. Може обґрунтувати свій вибір, пояснити думку. У [PERSON] діагностується середній рівень самооцінки, присутня самокритичність. Присутня подавлена агресивність, напруга. До своєї сім`ї включає матір та сестру. У дитини прослідковується емоційний зв`язок з матір`ю. Матір сприймає як близьку та важливу для себе фігуру, говорить про довіру до неї. У дитини гарні відносини також з бабусею та дідусем. Серед значимих чоловічих фігур виділяє дідуся. Розповідає, що йому подобається із ним спілкуватись та проводити час. Щодо батька, дитина налаштована вороже, присутня образа, злість на батька [PERSON] залучений у конфлікт між батьками, відчуває відповідальність за рішення дорослих, вважає, що він міг вплинути на розлучення батьків. Дитина постійно згадувала неприємні ситуації, критикувала поведінку батька. Події, про які згадує дитина, а саме - застосування батьком фізичних покарань, той факт, що дитина була свідком конфліктів між батьками, мають травмуючий вплив на психіку [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] демонструють однобоке ставлення до матері та батька, де відносини із матір`ю діти наділяють виключно позитивним змістом (говорять про матір, та її родину як про самих добрих та хороших, зазначають, що сумують за ними тощо); батькові діти приписують виключно негативні риси, адресують йому звернення про те, що не люблять його, кажуть про нього, що він злий, жорстокий, агресивний тощо. Відсутність в дітей амбівалентного ставлення до кожного із батьків, поляризація дітей у відношенні матері та батька виникає в ситуації конфлікту між батьками, коли діти, щоб не знаходитись в епіцентрі конфлікту та уникнення занадто складної для психіки задачі, обирають обмеження взаємовідносин з одним із батьків та наділяють його виключно негативними рисами. Оскільки матір для дітей є значимим та авторитетним дорослим,ставлення дітей до батька обумовлюється особливостями взаємовідносин між батьками. Але присутність у взаємовідносинах між батьком та дітьми випадків тілесних покарань зі сторони батька, психологічного тиску, про що [PERSON] та [PERSON] неодноразово повідомляли під час діагностики, також призводять до бажання дітей відсторонитися від батька. Дітям необхідний час для налагодження контакту із батьком. Рекомендовано поступове налагодження спілкування батька із дітьми під час їх зустрічей. Зустрічі мають відбуватися в безпечній та спокійній обстановці, з урахування бажання дітей, в присутності соціального працівника, психолога Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді або іншої нейтральної третьої особи, яка є безпечною для дітей. Правовідносини, що підлягають розгляду судом, врегульовано наступними нормами чинного законодавства. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За приписами ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В силу ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. 20.11.1989 року Організацією Об`єднаних Націй була прийнята Конвенція про права дитини, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року. Згідно ст.3 цієї Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (ст.12). Розкриваючи зміст принципу найкращих інтересів дитини і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи: «Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46). Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі елементи, що фігурують у переліку, повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50). У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту. Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80). Діти за волею обох батьків стали свідком їх конфлікту, спостерігали реальні конфлікти у випадку, коли тато піднімав руку на матір, а також піднімав руку і на сина, коли той намагався заступитися за матір. В силу віку та вразливості, [PERSON] сприймає себе винним у конфлікті між батьками, [PERSON] пам`ятає, що батько застосовував до неї фізичну силу, ображав її, тому діти хочуть з ним спілкуватися. Про ці обставини діти повідомили суд при допиті в якості свідка. За цей період у дітей сформувалась певна образа на батька за його відношення до матері, до них, яку можна оцінити і як наслідок самостійних висновків, і як висновків, сформованих за допомогою дорослих людей, які мають для дітей авторитет. Діти не розуміють прагнення батька обмежити їх у спілкуванні з дідусем і бабусею. Діти відкидають будь-яку можливість подальшого спілкування з батьком, кажуть, що не бажають цього, бо тато не дослухається до прохань дітей, принижує, ображає їх. Ситуація, яка склалась в їхньому житті негативно вплинула на відношення до батька, внаслідок чого [PERSON] та [PERSON] не бажають зустрічей з ним, зазначаючи, що без нього їм буде краще і спокійніше. З указаних обставин, суд не вважає, що в найкращих інтересах [PERSON] та [PERSON] є спілкування з батьком в присутності матері чи психолога, оскільки це може завдавати їм ще більшої шкоди, з урахуванням неприязнених відносин між батьками. Діти вважають, що тато не прислухається до їх прохань і бажань. Суд не може не зважувати на бажання дітей бути почутими батьками та іншими, зокрема судом. Саме тому, суд вважає, що в даній справі забезпеченню принципу найкращих (найвищих) інтересів дітей сприятиме встановлення способу участі батька у їх вихованні шляхом надання йому побачень з дітьми: з [PERSON] - щовівторка та щочетверга після закінчення шкільних та позашкільних занять до 08.00 год. наступного дня, щосуботи з 09.00 год. до 20.00 год., з [PERSON] - щопонеділка та щосереди після закінчення шкільних та позашкільних занять до 08.00 год. наступного дня, щонеділі з 09.00 год. до 20.00 год. та спільний відпочинок батька з дітьми влітку протягом 14 днів. Ці заходи застосовуються судом на момент вирішення справи, їх подальша доля буде залежати вже не від дитини, чи суду, а від батька, який сприятиме поверненню довірливих та близьких взаємовідносин дітей та його. Після цього, у випадку зміни відношення дітей до зустрічей з батьком та зміні обставин, встановлених цим судовим рішенням, може бути реалізовано право на пред`явлення нового позову чи самостійного вирішення цього питання в межах сім`ї, без втручання органів державної влади. Крім перелічених положень законодавства, суд також враховує те, що відповідно до положень ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ, яка сформувалась в справах, що стосуються права на повагу до приватного та сімейного життя, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб національні органи влади намагались встановити справедливий баланс між інтересами дитини та інтересами батьків, приділяючи особливу увагу найкращим інтересам дитини. Незважаючи на те, що практика Суду вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не є обов`язковими, а заперечення дітей, які мають бути наділені належною вагою, не обов`язково є достатніми для подолання інтересів батьків, особливо в тому, щоб мати постійний контакт з дитиною (див. K. B. та інші проти Хорватії, № 36216/13, § 143, 14.03.2017 року). Зокрема, право дитини висловлювати свої власні погляди не повинно тлумачитися як надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються, а також проведення експертизи для визначення їх найкращих інтересів (див. C. проти Фінляндія, № 8249/02, §§ 57-59, 9 травня 2006 року); такі інтереси зазвичай диктують, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може зашкодити його здоров`ю та розвитку ( справа Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії, § 136). Хоча основною метою статті 8 є захист особи від свавілля органів державної влади, існують, крім того, позитивні зобов`язання щодо ефективної «поваги» до сімейного життя (див. наведене вище в § 63). Суд неодноразово стверджував, що у справах, що стосуються прав контакту одного з батьків, держава, в принципі, зобов`язана вживати заходів з метою возз`єднання батьків зі своїми дітьми та зобов`язання сприяти таким возз`єднанням, наскільки інтереси дитини говорять про необхідність збереження особистих відносин і, якщо це необхідно, «відновити» сім`ю (див., серед іншого, Іньякколо-Зенід, цитоване вище, § 94). Однак обов`язок національних органів влади вживати заходів для поліпшення контактів не є абсолютним. Це обов`язок засобів, а не результату, і він може вимагати підготовчих або поетапних заходів. Характер та масштаби такої підготовки залежатимуть від обставин кожної справи, але співпраця та розуміння всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Однак, оскільки органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, відсутність цих заходів не є обставиною, яка сама по собі може звільнити їх від своїх позитивних зобов`язань згідно зі статтею 8. Навпаки, така підготовка вимагає від органів влади вжити заходів для узгодження конфліктуючих інтересів маючи на увазі найкращі інтереси дитини як першочергового питання (Рібич проти Хорватії, № 27148/12, § 94, 2 квітня 2015 року. Отже, вирішальним є те, чи національні органи влади вжили всіх необхідних заходів для полегшення контактів, які можуть обґрунтовано вимагатися в особливих обставинах кожної справи (див., mutatis mutandis, Купінгер проти Німеччини, № 62198/11, § 101, 15 січня 2015 року та Хукканен проти Фінляндії, 23 вересня 1994 року, § 58, Серія A № 299-A). Застосовуючи вищевказані стандарти захисту прав людини у даному провадженні, суд зауважує про те, що у взаємовідносинах між [PERSON] та дітьми тривалий час приймають опосередковану участь органи державної влади, а саме суд, орган опіки та піклування, соціальні служби. Думка дітей, щодо небажання спілкуватися з батьком є тривалою та незмінною, що вбачається із висновку Міського центру дитини, підтверджена суду під час допиту дітей. Думка [PERSON] та [PERSON] в даному випадку сама по собі не стала б підставою для ухвалення саме такого рішення, однак в сукупності з тривалістю конфлікту між батьками, прив`язаністю дітей до матері, категоричну і сталу незгоду дітей на спілкування з батьком, захищаючи їх найкращі (найвищі) інтереси, суд дозволяє собі у рішенні встановити в якості умови для подальшої участі батька у житті дітей наявність їх згоди на такі зустрічі. Таке рішення, на думку суду, буде справедливим до ситуації, яка склалась в житті дітей та сприятиме налагодженню відносин між батьком та дітьми шляхом вчинення кожним з них дій, спрямованих на досягнення цієї мети, та стимулюватиме відновлення стосунків дітей та батька через певний проміжок часу. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи, що зміни до встановленого судом графіку можуть вноситись за їх спільної згоди шляхом проведення переговорів. Рішення суду не позбавляє сторін можливості самостійно визначитись з іншими способом та порядком участі батька у вихованні дитини.

Outcome: partial