Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

До Баришівського районного суду Київської області звернулась заявник [PERSON] із заявою про встановлення факту належності їй трудової книжки. В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що у зв`язку з тим, що у трудові книжці, яка видана 19.05.1986 року, вказано дату народження заявника 17.06.1961, а відповідно до паспорта громадянина України дійсна дата народження заявника [INFO] . У зв`язку з цим, Баришівський відділ обслуговування громадян №1 Головного управління Пенсійного фонду України відмовив заявнику прийняти документи на призначення пенсії. 22.08.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами окремого позовного провадження. Заявник в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України щодо невідкланого розгляду даної категорії справ, суд приходить до висновку про необхідність розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.6 ч.1 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, в тому числі трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. У порядку окремого провадження суд розглядає цивільні справи на підтвердження наявності юридичних фактів, що мають значення для створення умов здійснення особою особистих немайнових чи майнових прав відповідно до ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України. Встановлення факту належності зазначених заявником документів має для нього юридичне значення, оскільки необхідне для реалізації права на пенсійне забезпечення. У ході судового розгляду з копії паспорта заявника встановлено, що заявник [PERSON] , народилась [INFO] в с. Шандра, Миронівського району, Київської області. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.07.1982 дата народження заявника вказана 18.06.1961. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу дата народження [PERSON] вказана 18.06.1961. До укладення шлюбу у заявника було прізвище « [PERSON] », після укладення шлюбу « [PERSON] ». При дослідженні копії трудової книжки серії [NUMBER] , яка видана 19.05.1986, встановлено, що дата народження заявника вказана [INFO] . Згідно з відповіддю наданою Баришівським відділом обслуговування громадян №1 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області врахувати трудовий стаж за наданою трудовою книжкою, оскільки дата народження [PERSON] , вказана у трудовій книжці, не відповідає її паспортним даним. Як роз`яснено у п. 1, 12Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Згідно зі ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Відповідно до приписів нормативно-правової бази законодавства України, яке регулює порядок нарахування пенсії, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи. Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах. Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Відомості в архівних витягах щодо трудової діяльності заявника співпадають з відомостями, зазначеними у трудовій книжці. За такого суд приходить до висновку про відсутність підстав ставити під сумнів належність трудової книжки заявникові. Неможливість внесення виправлень до трудової книжки підтверджується тим, що підприємство, що дата видачі трудової книжки 19.05.1961, за часів Української Радянської Соціалістичної Республіки, отже органу, який допустив помилку на сьогодні не існує. Допущена у трудовій книжці помилка є перешкодою реалізації заявником права на призначення пенсії. За такого суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, доведеними доказами по справі, такими, що спрямовані на створення умов для здійснення прав заявника, а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 7ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved