Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 18.09.2003 року у відділі ДРАЦС Житомирського МУЮ, актовий запис №1638 та; дочку [PERSON] , [INFO] , залишити на виховання відповідачу, а дочку [PERSON] , [INFO] , залишити на виховання позивачу, посилаючись на те, що сторони припинили фактичні шлюбні відносини, подальше сумісне життя не можливе та між сторонами виник спір з приводу визначення місця проживання дітей. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 19.10.2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони та представник третьої особи не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, в яких позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, а відповідач визнав позов повністю. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що 18.09.2003\~року сторони\~уклали шлюб,\~зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №1638. Від вказаного шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 112 СК України, суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У відповідності до ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішення спору суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. \~\~\~ Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дочки [PERSON] , суд ухвалює рішення про задоволення позову в цій частині. Визнання позову в частині вимог про визначення місця проживання дочки [PERSON] суперечить закону, яким передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: partial