Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 03.12.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить: - Поділити майно, яке є спільною власністю, придбане у період шлюбу, та визнати право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка у цілому складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 62,6 кв.м., в тому числі житловою площею - 45,3 кв.м. за [PERSON] , [INFO] ; - Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію у розмірі 1/2 вартості придбаного у шлюбі автомобілю марки NISSAN, модель NOTE, 2007 року випуску, номер шасі: [NUMBER] , яка складає 85117,50 грн. Ухвалою суду від 16.12.2021 року провадження по справі відкрито. 11.01.2022 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 27.09.2022 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. До судового засідання сторони та їх представники не з`явились. 18.10.2022 року відповідачем [PERSON] до суду подано заяву, в якій відповідач просить перенести засідання, що призначене до судового розгляду на 24.10.2022 року в зв`язку з його робочою поїздкою, яка відбудеться з 21.10.2022 року по 31.10.2022 року. Також відповідач в заяві повідомляє суд, що його адвокат на той час не знаходитиметься в м. Одеса. На підтвердження викладених в заяві обставин будь-яких доказів суду не надано. 24.10.2022 року адвокат Суворова Ю.І., яка діє на представництво інтересів позивача, подала до суду заяву про неможливість взяти участь в судовому засіданні, в якій позовну заяву підтримала в повному обсязі, просить задовольнити та слухати справу у її відсутність. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Враховуючи наведене та передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, неодноразове призначення справи до розгляду, обізнаність учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу по суті в даному судовому засіданні. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач [PERSON] посилається на те, що сторони з 09.09.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що був розірваний рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2021 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю. В період шлюбу була придбана квартира [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстроване за відповідачем. На сьогоднішній день відповідач повністю не визнає право позивача на придбану у шлюбі квартиру, заборонивши доступ до неї шляхом укладання договору з охоронною фірмою, поставивши квартиру на сигналізацію, що повністю позбавило позивача доступу не тільки до квартири, а й до речей позивача та доньки. Окрім того, відповідач без згоди з позивачем продав спільний автомобіль NISSAN NOTE, реєстраційний номер [NUMBER] , який було придбано в інтересах сім`ї. На підставі викладеного позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] посилається на те, що на теперішній час він проживає в спірній квартирі один, оскільки позивач самостійно прийняла рішення переїхати разом з дитиною в інше місце проживання. При цьому позивач категорично відмовлялась хоча б частково погашати борги за кредитними банківськими договорами та за борговими зобов`язаннями перед фізичними особами. Відповідач стверджує, що на покупку спірної квартири у сторін грошей не було, тому гроші позивач з відповідачем позичили у матері відповідача [PERSON] : частину суми за рахунок проданої квартири матері на підставі довіреності, частину коштів позичили у матері готівкою. Крім того, відповідач в 2018 році позичив гроші у своєї сестри [PERSON] на покупку автомобіля. Відповідач зазначає, що позивач вимагає розподілу спільного майна, намагаючись не повернути [PERSON] борг в сумі 25000 доларів США. Окрім того за період шлюбу у сторін виникло багато дрібних кредитних зобов`язань, оформлених на ім`я відповідача, оскільки позивач ніколи ніде не працювала, тому кредитні договори на неї неможливо було оформити. За позичені кошти відповідачем було зроблено ремонт в квартирі, куплено побутову техніку. Більшість кредитних зобов`язань не виплачено. Позивач відмовляється від виконання боргових зобов`язань. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Відповідно до Договору купівлі-продажу від 01.03.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіною В.І., [PERSON] на умовах, передбачених цим договором продала та передала у власність, а [PERSON] купив та прийняв у власність за обумовлену в цьому договорі грошову суму квартиру під номером [ADDRESS] , яка в цілому складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною лпощею - 62,6 кв.м., в тому числі житловою площею - 45,3 кв.м., і сплачує за неї грошову суму у порядку та на умовах, передбачених цим договором /а.с.5-6/. З відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області на адвокатський запит від 29.10.2021 року №31/15-449аз вбачається, що відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів у період з 09.09.2015 по 26.10.2021 року автомобіль NISSAN NOTE, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1598 куб.см., з 03.05.2018 року за договором купівлі-продажу, укладеним в ТСЦ №5141 РСЦ МВС в Одеській області, був зареєстрований за гр. [PERSON] та 05.08.2021 року за договором купівлі-продажу, укладеним в ТСЦ №4844 РСЦ ГСЦ МВС в Миколаївській області, зареєстрований за гр. [PERSON] /а.с.8/. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2021 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини /а.с.10-12/. 10.08.2021 року [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення боргу в сумі 697500,00 грн. за рахунок спільного майна подружжя: квартири загальною площею 62,6 кв.м., житловою 45,3 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] /а.с.32-36/. 10.02.2021року [PERSON] видала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Арбузинского району Миколаївської області Грицаєнко Л.М., якою уповноважила [PERSON] представляти її інтереси з питань розпорядження (продажу) всієї цілої належної їй квартири [ADDRESS] /а.с.38/. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 19.02.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А., [PERSON] (в особі представника) передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] /а.с.39-40/. Відповідно до розписки від 23.02.2021 року [PERSON] підтверджує, що отримав від своєї матері [PERSON] позику в сумі 25000 доларів США на покупку квартири в м. Одесі. Зобов`язується дані кошти повернути до 23.07.2021 року. Факт цієї позики дружині [PERSON] відомий. Квартира купляється в м. Одеса для проживання сім`ї /а.с.41/. Відповідно до розписки від 23.04.2018 року [PERSON] підтверджує, що він взяв в борг у своєї сестри [PERSON] кошти, які були вилучені з продажу авто OPEL KADETT, 1986 року випуска і зареєстрований на її чоловіка [PERSON] . Кошти у розмірі 2050 доларів США. А також кошти у розмірі 3650 доларів США. Тобто загальна сума коштів складає 7700 доларів США, які зобов`язався повернути за вимогою, в у разі неможливості повернути їх по відповідному курсу валют на час вимоги, зобов`язався переоформити авто на її ім`я, авто, на покупку якого і отримав вказану суму /а.с.53/. На підтвердження наявності боргових зобов`язань подружжя [PERSON] суду надано докази укладення кредитних договорів на споживчі потреби /а.с.72-87/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч.1\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 2 ст. 372 ЦК України визначено , що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Судом встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 09.09.2015 року та 01.03.2021 року купили квартиру [ADDRESS] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Таким чином, придбана в період шлюбу квартира [ADDRESS] , а також автомобіль NISSAN NOTE, 2007 року випуску, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між сторонами в рівних частках. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання права власності на Ѕ частку спірної квартири та на 1/2 частку вартості проданого відповідачем автомобіля. При цьому суд зазначає, що розрахунки сторони позивача щодо вартості вказаного автомобіля стороною відповідача не спростовані. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] посилались на те, що квартира та автомобіль були придбані за рахунок грошових коштів, взятих відповідачем в борг. При цьому сторона відповідача наголошувала на тому, що позивач [PERSON] , заявляючи вимоги про поділ квартири та автомобіля фактично має намір уникнути відповідальності по зобов`язанням з повернення боргів, взятих відповідачем в інтересах сім`ї. Приймаючи до уваги той факт, що стороною відповідача фактично не заперечувались обставини, що квартира та автомобіль були придбані для сім`ї та були об`єктами спільної сумісної власності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для поділу вказаного майна як спільного сумісного майна подружжя. При цьому суд зазначає, що поділ квартири та вартості проданого автомобіля жодним чином не стосується питання наявності чи відсутності боргових зобов`язань колишнього подружжя та спір щодо повернення боргів, взятих в інтересах сім`ї, може бути розглянутий в іншому судовому провадження незалежно від вирішення по суті даної справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved