Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернуласьдо суду з позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації (далі по тексту - третя особа, Служба у справах дітей), відповідно до якого просила стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача борг за договором позики від 04.09.2015, борг за договором позики від 23.01.2016 у розмірі 1 709 448, 88 грн., що еквівалентно 65 950, 96 доларів США за курсом НБУ станом на 13.03.2018, а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.09.2015 між [PERSON] (прізвище після укладення шлюбу 22.04.2017 - « [PERSON] ») та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого боржником було отримано кошти у розмірі 20 000, 00 доларів США, зі сплатою 21 % річних за користування позикою, строком до 04.09.2016. Крім того, 23.01.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого боржником було отримано кошти у розмірі 30 000, 00 доларів США, зі сплатою 25 % річних за користування позикою, строком до 23.01.2017. Вказані кошти [PERSON] не повернув у строки, визначені договорами. У подальшому 17.04.2017 позивачу стало відомо, що [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом КМНО Доценко І.П. відкрито спадкову справу. Спадкоємцями померлого є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . У відповідності до положень ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивач направила приватному нотаріусу КМНО Доценко І.П. претензію кредитора з пропозицією спадкоємцям сплатити існуючий борг. Однак кошти позивачу повернуто не було, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. На день складання позовної заяви заборгованість за договорами позики складала 65 950, 96 доларів США, які позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь. Від відповідача 1 відзив не надходив. Представник відповідача 2 у своєму відзиві проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Вказав, що позивач не звертався до відповідача 2 з вимогою про повернення коштів та повідомленням про наявність заборгованості. Крім того, отримати свідоцтво про право на спадщину останній також позбавлений можливості, оскільки в Дарницькому районному суді м. Києва наявна цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права на частину спільного майна подружжя (справа № 753/20754/17), а також у зв`язку із існуванням заборони, встановленої судом. З огляду на зазначене, відповідач 2 не отримав жодного майна від спадкодавця, яким можна було б задовольнити вимоги кредитора. Крім того, у зв`язку з наведеним також неможливо встановити всю спадкову масу, частку майна, яку відповідач 2 отримає у спадщину. Крім того, вказує, що спадкодавець ніколи не повідомляв відповідача 2 про існування зазначених договорів позики, а відтак відповідач 2 ставить під сумнів ту обставину, що спадкодавець підписував зазначені договори. А відтак договори є неукладеними та нікчемними. Також вказав, що якщо спадкодавець і отримував від позивача у позику зазначені кошти, то використав їх в інтересах сім`ї, а тому обов`язок по поверненню боргу і відсотків лежить також і на [PERSON] . Зазначив також, що у договорах позики вказано про отримання спадкодавцем коштів у гривні та зазначено еквівалент отриманої суми у доларах. Відтак, відповідач 2 вважає, що відсотки за користування позикою мали б бути нараховані в гривні, а не в доларах. Так за договором позики від 04.09.2015 спадкодавець отримав кошти у сумі 440 311, 46 грн. Відповідно відсотки за користування позикою за 12 місяців становлять 92 465, 41 грн., а не 6766, 03 долари США. За договором позики від 23.01.2016 спадкодавець отримав позику у сумі 735 652, 05 грн. Відповідно відсотки за користування позикою за 12 місяців становлять 183 913, 01 грн., а не 9184, 63 долари США. Відтак загальна сума відсотків 276 378, 42 грн. Від третьої особи пояснення на надходили. 19.03.2018 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 10.07.2018 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва по справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 06.06.2019 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. 14.09.2020 на адресу суду надійшла копія спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . 16.08.2021 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. 16.08.2021 від представника відповідача 2 надійшов відзив, клопотання про забезпечення доказів, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, клопотання про зупинення провадження по справі 16.08.2021 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва представнику відповідача 2 поновлено строк для подання клопотання про витребування доказів, клопотання задоволено частково. 16.08.2021 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва представнику відповідача 2 поновлено строк для подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, по справі призначено посмертну судово-почеркознавчу експертизу, справу направлено до експертної установи. 28.01.2022 матеріали цивільної справи та ухвалу суду від 16.08.2021 повернуто до суду з експертної установи без виконання. 01.02.2022 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва поновлено провадження по справі. 02.09.2022 від представника відповідача 2 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції. 06.09.2022 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва задоволено клопотання представника відповідача 2 про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції. 13.09.2022 представником відповідача 2 подано заяву про забезпечення доказів. 30.09.2022 від представника відповідача 2 надійшли доповнення до заяви про забезпечення доказів. 30.09.2022 у судовому засіданні представник відповідача 2 відмовився від доповнень до клопотання про витребування доказів. 30.09.2022 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва представнику відповідача 2 відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів. 30.09.2022 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва відмовлено представнику відповідача 2 у задоволенні заяви про відвід головуючому судді. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач 1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідач 2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи заперечував проти позовних вимог частково, а саме щодо стягнення заборгованості з відповідача 1 неповнолітнього [PERSON] . В іншій частині позивних вимог покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, встановив такі обставини. У судовому засіданні встановлено, що 04.09.2015 між [PERSON] (прізвище після укладення шлюбу 22.04.2017 - « [PERSON] ») та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого боржником було отримано кошти у розмірі 20 000, 00 доларів США, зі сплатою 21 % річних за користування позикою, строком до 04.09.2016. На підтвердження отримання коштів у сумі 20 000, 00 доларів США [PERSON] надано відповідну розписку. 23.01.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого боржником було отримано кошти у розмірі 30 000, 00 доларів США, зі сплатою 25 % річних за користування позикою, строком до 23.01.2017. Також на підтвердження отримання коштів у сумі 30 000, 00 доларів США [PERSON] надано відповідну розписку. Дійсність вказаних договорів у судовому засіданні спростована не була, а наявність оригіналів договорів позики та оригіналів розписок у позивача (позикодавця), згідно ст.545 ЦК України, свідчить про те, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. У свою чергу, з матеріалів справи не вбачається, що позивач зверталась із письмовою вимогою про повернення коштів до [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] [PERSON] , [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , актовий запис № 6023. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Приватним нотаріусом КМНО Доценко І.П. зареєстровано спадкову справу № 2/2017. Із заявами про прийняття спадщини звернулась [PERSON] в інтересах малолітнього сина [PERSON] , [INFO] - як законний представник спільної з померлим дитини та як колишня дружина померлого та [PERSON] , [INFO] як син померлого. Постановою приватного нотаріуса КМНО Доценко І.П. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] , оскільки шлюб між ними було розірвано і на момент смерті спадкодавця [PERSON] не є тією дружиною, яка пережила спадкодавця. З матеріалів справи також вбачається, що на розгляді у Шевченківському районному суді м. Києва перебуває справа № 753/20754/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права на частину спільного майна подружжя, по справі відкрито провадження, рішення по справі не прийнято на момент розгляду зазначеної справи. Також з матеріалів справи вбачається, що свідоцтво про право на спадщину не отримано жодним із спадкоємців. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У свою чергу, відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Об`єктом відносин спадкування виступають права та обов`язки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1ст.1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1ст.1221 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Згідно ч. 1, 2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. З огляду на зазначене, законодавець передбачив спосіб, у який відбувається реалізація права кредитора на задоволення своїх вимог до спадкоємців боржника, а саме - звернення судом стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2021 року у справі № 202/7691/17 (провадження № 61-5042св21), зазначено, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, (провадження № 61-25487св18), на яку посилаються позивачі у касаційних скаргах, зазначено, що, "враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують, яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12. Разом з тим, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Так, законодавець пов`язує виникнення права у кредитора на задоволення своїх вимог спадкоємцями боржника з отриманням останніми свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що на день винесення рішення по справі свідоцтва останніми отримано не було. Неможливо встановити також обсяг та вартість майна, яке увійшло до складу спадщини, оскільки наразі існує спір щодо майна, яке увійшло до складу спадщини між колишньою дружиною боржника та його сином. Крім того, позивач просить стягнути із спадкоємців заборгованість за договорами позики солідарно. Однак, зважаючи на наведене, що суд позбавлений можливості встановити обсяг спадкового майна та його вартість, не вбачається з можливе і визначити межі відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України та обрати спосіб стягнення коштів з останніх. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги заявлені кредитором спадкодавця є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed