Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті від заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років; Ѕ частину додаткових витрат на навчання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 66 360,50 грн.; витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.07.1999 між сторонами було зареєстровано шлюб, який було розірвано 30.07.2010, від даного шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] , який постійно проживає з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Протягом останніх років [PERSON] в добровільному порядку участі у забезпеченні дитини не приймає. [PERSON] одноособово, повністю утримує дитину, забезпечує її життєво необхідні потреби на харчування, одяг, лікування, розвиток, відпочинок. У 2018 році [PERSON] було отримано судовий наказ, у відповідності до якого вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті від заробітної плати (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною повноліття. [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, а тому стягнення аліментів за вищевказаним судовим наказом припинилось. Разом з тим, у 2019 році [PERSON] почав навчання в Коледжі економіки, права та інформаційних технологій Університету «КРОК». Позивач сплачувала кошти за навчання в повному обсязі, відповідач жодної участі не брав. За навчання в Коледжі економіки, права та інформаційних технологій Університету «КРОК» всього було сплачено 24 721 грн. Оплата освітніх послуг в Коледжі економіки, права та інформаційних технологій Університету «КРОК» підтверджується відповідними квитанціями та довідками навчального закладу, які додаються до заяви. [PERSON] закінчив навчання в Коледжі економіки, права та інформаційних технологій Університету «КРОК» та отримав відповідне свідоцтво про здобуття повної загальної середньої освіти. Крім того, у 2021 році [PERSON] був зарахований здобувачем ступеня вищої освіти бакалавра денної форми навчання за спеціальністю «Право» та нині є студентом 1-го курсу навчально-наукового інституту №1 Національної академії внутрішніх справ, що підтверджується відповідною довідкою та договорами, які додаються до заяви. Вартість навчання згідно договору про надання платної освітньої послуги за весь період навчання складає 108 000,00 грн. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. [PERSON] в добровільному порядку приймати участь у додаткових витратах на дитину не бажає, від виконання свого обов`язку, передбаченого ст. 185 СК України, - ухиляється, тому [PERSON] вимушена звернутись до суду з заявою про стягнення додаткових витрат на навчання дитини. Відповідач є працездатною особою, працевлаштований у КП «Київміськсвітло», має стабільний дохід, має задовільний стан здоров`я. Інших дітей чи утриманців у відповідача не має. Будь-які причини, які б обмежували можливість відповідача сплачувати аліменти - відсутні. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.06.2022 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи і визначено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем було отримано особисто 25.05.2022, що підтверджується трекінгом пошуку відправлень АТ «Укрпошта». Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, будь-яких інших заяв по суті справи, клопотань сторонами подано не було. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, 23.07.1999 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який було розірвано 30.07.2010. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 06.04.2004. 05.05.2018 Дніпровським РВДВС м. Києва на підставі судового наказу було відкрито виконавче провадження № 56325165 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті від заробітної плати (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Аліменти за судовим наказом відповідачем сплачувались належним чином, що підтверджується листами КП «Київміськсвітло» № 053/286-5147-04/2021 від 06.12.2021, № 053/286-4-04/2022 від 04.01.2022, № 053/286-315-04/2022 від 07.02.2022, звітами про здійснені відрахування та виплати за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2021 року, за період з 01 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року, за період з 01 січня 2022 року по 31 січня 2022 року, роздруківками скріншотів з інформацією про отримання грошових коштів за виконавчим провадженням. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, внаслідок чого стягнення аліментів за судовим наказом припинилось. З 2019 року [PERSON] почав навчання в Коледжі економіки, права та інформаційних технологій Університету «КРОК», що підтверджується відповідним Договором про надання освітніх послуг №33309-К від 01.08.2019 (з Додатком 1). У 2021 [PERSON] закінчив навчання в Коледжі економіки, права та інформаційних технологій Університету «КРОК» та отримав відповідне свідоцтво про здобуття повної загальної середньої освіти (з додатком). Позивач сплачувала кошти за навчання в повному обсязі, що підтверджується відповідними квитанціями та довідками навчального закладу, що містяться у матеріалах справи. Так, відповідно до квитанцій, що містяться у матеріалах справи позивачем за навчання спільного з відповідачем сина у Коледжі економіки, права та інформаційних технологій Вищого навчального закладу «Університет економіки та права «КРОК» було сплачено 5 585,00 + 1 185,00 + 3 475,00 + 14 476,00 = 24 721 грн., за період навчання 2019-2021 н.р. У 2021 році [PERSON] був зарахований здобувачем ступеня вищої освіти бакалавра денної форми навчання за спеціальністю «Право» та нині є студентом 1-го курсу навчально-наукового інституту №1 Національної академії внутрішніх справ, що підтверджується відповідною довідкою № 46/02/1993 від 11.04.2022. Так, у відповідності до договору № ІД21-868ю/1 від 20.08.2021 (далі - Договір), укладеного між Національною академією внутрішніх справ та [PERSON] (замовник), [PERSON] (здобувач), предметом даного договору є фінансові зобов`язання замовника щодо оплати освітньої послуги, що надається здобувачу закладом. Згідно п.3.1. Договору, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання (8 семестрів) становить 108 000 гривень. Частиною 9 ст. 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральною Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага має приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, позивачем на обґрунтування заявлених позовних вимог було надано відповідно докази, що підтверджують понесення додаткових витрат на утримання спільного з відповідачем сина, а саме: щодо оплати навчання. Відповідачем не подано до суду будь-яких належних та допустимих доказів щодо надання ним коштів на утримання неповнолітньої дитини, в тому числі, щодо участі у додаткових витратах на її утримання у період 2019 - 2021 р.р.. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, інших осіб на утриманні не має, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей. Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги надані суду докази, оцінюючи їх з позиції належності та допустимості, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті від заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.05.2022 до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років, а також про стягнення понесених позивачем додаткових витрат на оплату навчання спільного сина у розмірі 66 360,50 грн, що становить 50% від загальної суми додаткових витрат на оплату навчання сина, оскільки саме такий розмір додаткових витрат підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.),документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 14.04.2022 між адвокатом Ларичевим В.В. та Ткаченко Н.М. укладено договір про надання правової допомоги з протоколом гонорару адвоката, за умовами якого, адвокат бере на себе зобов`язання щодо складання та подання позовної заяви про стягнення з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , аліментів та додаткових витрат на навчання сина [PERSON] , [INFO] . За надані послуги адвокат отримує від клієнта винагороду в сумі 6 000,00 грн. На момент підписання Протоколу Гонорар адвоката сплачено Клієнтом в повному обсязі. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Великою Палатою Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/92/15/15-ц визначено, що пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В той же час, відповідачем заяв про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду не подавалось. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 6 000 грн, які документально підтверджені наданими позивачем доказами. В силу п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову, з урахуванням ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Outcome: approved