Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

15.03.2021 року представник позивачки - адвокат Пушкарьов О.О. звернувся до суду з позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Волдимирович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ярошенко Костянтин Юрійович, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис № 1923 від 24.06.2020 року щодо стягнення з позивача [PERSON] заборгованості на користь ТзОВ «ФК`ІНВЕСТ ХАУС» в розмірі 149 893,07 грн. Позивач зазначив, що вищезазначений виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований в реєстрі за № 1923 від 24.06.2020 року, є таким, що не підлягає виконанню, оскільки при його вчиненні нотаріусом не було дотримано вимог законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів та свідчать про безспірність заборгованості, а сам розмір заборгованості не є безспірним. Представник позивача просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №1923 від 24.06.2020 року щодо стягнення з позивача [PERSON] заборгованості на користь ТзОВ «ФК`ІНВЕСТ ХАУС» в розмірі 149 893,07 грн. Разом з позовною заявою представником позивачки - адвокатом Пушкарьовим О.О. до суду надана заява про забезпечення позову. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.03.2021 року позовну заяву залишено без руху. 21.04.2021 року представником позивачки усунуто недоліки на виконання ухвали суду від 22.03.2021 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.04.2021 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 13.07.2021 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.04.2021 року заяву про забезпечення позову у цивільній справі задоволено. 24.11.2021 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» подав до суду відзив та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.05.2022 року підготовче провадження закрито із призначенням судового засідання. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача надав заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи він був повідомлений належним чином, подав до суду відзив та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, причини неявки не повідомили. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 вересня 2008 року, між ВАТ «Комерційний банк «Надра» [PERSON] та [PERSON] (поручитель) був учений Договір «Автопакет» № 163/П/35/2008-980 ID 879370. Згідно з предметом Договору, а саме п. 1.1. Договору, Банк надає Позичальнику у тимчасове користування, на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (надалі «Кредит») у сумі 44 250,00 (сорок чотири тисячі двісті п`ятдесят гри. 00 коп.). У відповідності до п.1.1.4. Договору, Банк надає позичальнику Кредит з терміном погашення до 06 вересня 2013 року. 24.06.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, було видано виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 1923, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» коштів в сумі 149 893 грн. 07 коп., що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору № 163/П/35/2008-980 від 09 вересня 2008 року згідно якого Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА», код ЄДРПОУ 20025456 (скорочена назва: ПАТ «КБ «НАДРА») надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (надалі «Кредит») у сумі 44 250,00 (сорок чотири тисячі двісті п`ятдесят грн. 00 коп.) 17.09.2020 року приватним виконавцем Ярошенком К.Ю. при примусовому виконанні виконавчого напису № 1923 від 24.06.2020 відкрито виконавче провадження № 63067411. Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] отримала прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11.05.2018 року, між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано 11.05.2018 року шлюб (актовий запис № 200 від 11.05.2018 року). Після реєстрації шлюбу [PERSON] отримала прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. У відповідності до ст. ст.87,88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимогст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та/або здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі, є безспірним. Крім того, відсутні документи, які дозволяють перевірити яким чином нараховувалась заборгованість за несплаченими відсотками. Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Спір про право, який ґрунтується на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, розглядається судом за позовом боржника до стягувача. За змістом свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення в справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005). Таким чином, особа має право пред`явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Враховуючи викладене, зважаючи на допущені порушення Закону України «Про нотаріат» при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог [PERSON] та наявність підстав для визнання виконавчого напису № 1923 від 24.06.2020 року таким, що не підлягає виконанню, з метою ефективного захисту порушеного права позивача. Щодо позовної вимоги про стягнення судових витрат у розмірі 50 000,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до договору № 15-01/21/1 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 15.01.2021 року, між [PERSON] та адвокатом Пушкарьовим Олексієм Олексійовичем укладено договір про надання правничої допомоги, з наданням адвокату повноважень з представництва клієнта у судах, з терміном дії Договору до 31.12.2022 року. Відповідно до Додатку №1 до Договору сторони домовилися про гонорар (винагороду) у розмірі 50 000,00 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, адвокат виконав свої обов`язки перед позивачем та надав їй усі, передбачені договором юридичні послуги. Дослідивши надані стороною позивача письмові докази, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн. підлягає частковому задоволенню у сумі 5000,00 грн., оскільки такий розмір витрат на оплату послуг адвоката буде співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. На підставі положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», на користь позивача судовий збір у розмірі 454,00 грн. та 908,00 грн., в загальній сумі 1362,00 грн. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15,18 Цивільного кодексу України, ст. ст. 34, 87, 89 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5 ,

Outcome: partial