Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що 24.09.2021 року державним виконавцем було відкрите виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на належну позивачу квартиру по [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості позивача на користь відповідача за кредитним договором в сумі 12801,97 доларів США, що еквівалентно 357169,84 грн. При цьому позивач вказує, що дійсно укладав з відповідачем кредитний договір від 26.07.2007 року №NKT0GA00000023, проте повністю погасив кредит відповідно до судових рішень. Крім того, позивач вказує, що виконавчий напис вчинений нотаріусом поза межами трирічного строку. Також, позивач вважає, що на час вчинення виконавчого напису між сторонами існував спір щодо розміру заборгованості за даним кредитним договором, який розглядався в судах. Крім того, до суми заборгованості, на погашення якої був вчинений виконавчий напис, була включена комісійна винагорода за надання фінансового інструменту в сумі 1086,06 доларів США, натомість кредитний договір від 26.07.2007 року №NKT0GA00000023 в цій частині визнаний недійсним за рішенням суду. Також до заборгованості за кредитним договором включена пеня більш ніж за 11 років, тобто поза межами строків позовної давності. На підставі викладеного, позивач просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Швеця Р.О. про звернення стягнення на квартиру по [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26.07.2007 року №NKT0GA00000023. Процесуальні дії у справі та заяви сторін: Позов надійшов до Баштанського районного суду Миколаївської області 25.01.2022 року. 31.01.2022 року за заявою позивача вжиті заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оскарженого в судовому порядку виконавчого документа. 31.01.2022 року відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та в учасників витребувані додаткові докази. 23.09.2022 року ухвалою суду витребувані додаткові докази у відповідача. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позову. Відповідач не забезпечив явку до суду свого представника, про час слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином. 17.10.2022 року до суду надійшов відзив на позов. У відзиві відповідач заперечив проти задоволення позову, оскільки наявність на час вчинення виконавчого напису спору між сторонами про стягнення заборгованості за кредитним договором не спростовує безспірності заявленої заборгованості, натомість нотаріусу для вчинення виконавчого напису були надані всі необхідні визначені відповідним переліком документи. Визначені ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строки не є строками позовної давності та, на думку відповідача, перебіг такого строку має початись з дати закінчення договору. Вважає, що позивач не спростував того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення виконавчого напису була іншою, ніж та, яка була запропонована в ньому до стягнення. 17.10.2022 року від відповідач надійшли копії витребуваних судом доказів. Заявлений позивачем в позові в якості третьої особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. до суду не з`явився, пояснень на позов не надавав. Заявлений позивачем в позові в якості третьої особи Баштанський відділ державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не забезпечив явку до суду свого представника, пояснень на позов не надавав. Оскільки ухвали суду про витребування додаткових доказів виконана не всіма учасниками, то суд відповідно до ч.10 ст. 84 ЦПК України вирішив здійснити розгляд справи за фактично наявними в ній доказами. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №66940572 від 24.09.2021 року; копію позовної заяви від 26.06.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості; копію кредитного договору від 26.07.2007 року №NKT0GA00000023; копію ухвали судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.07.2015 року про відкриття провадження по справі №468/1095/15-ц; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 12.12.2017 року по справі №468/1095/15-ц; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 20.12.2018 року по справі №468/1095/15-ц; копію постанови апеляційного суду Миколаївської області від 13.02.2018 року по справі №468/1095/15-ц; копію постанови Миколаївського апеляційного суду від 04.04.2019 року по справі №468/1095/15-ц; копію постанови Верховного Суду від 28.10.2020 року по справі №468/1095/15-ц; копію квитанції від 02.12.2020 року; копію постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №65252328 від 06.05.2021 року; копію заяви про вчинення виконавчого напису від 12.10.2018 року; копію іпотечного договору від 26.07.2007 року; копію виписки з рахунка; копію письмової вимоги про усунення порушень; копію списку згрупованих поштових відправлень від 17.09.2018 року; копію опису вкладення до цінного листа від 17.09.2018 року), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 26.07.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (яке в подальшому змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] (позичальником) було укладено кредитний договір № NKT0GA00000023, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 26.07.2007 року по 25.07.2017 року у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 26400 доларів США з них 24000 доларів США на споживчі цілі, 2400 доларів США на сплату страхових платежів, з умовою сплати відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 7.3 кредитного договору виконання позичальником своїх зобов`язань по поверненню кредиту було забезпечене іпотекою квартири по [ADDRESS] . 03.11.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. за заявою АТ КБ «ПриватБанк» був вчинений виконавчий напис за реєстровим номером 6547 про звернення стягнення на квартиру по [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26.07.2007 року №NKT0GA00000023 в сумі 12810,97 доларів США, що еквівалентно 357169,84 грн, з яких: 6354,85 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 4349,60 доларів США - заборгованість за відсотками; 1086,46 доларів США - заборгованість з комісії; 1020,06 доларів США - пені. На підставі виконавчого напису нотаріуса 24.09.2021 року державним виконавцем було відкрите виконавче провадження. Порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється Главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.1 пункту 3 Глави 16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачена можливість вчинення виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, та для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, встановлені такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Натомість, Верховний Суд в постанові від 31.10.2018 року по справі №308/11193/16-ц вказав, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог до боржника. Також відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.03.2019 року по справі №137/1666/16-ц вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому, до суми заборгованості за кредитним договором від 26.07.2007 року №NKT0GA00000023, на погашення якої був вчинений виконавчий напис про звернення стягнення на майно, була включена заборгованість з комісії в сумі 1086,46 доларів США, натомість за рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 12.12.2017 року по справі №468/1095/15-ц, яке набрало законної сили 13.02.2018 року (з часу прийняття постанови Миколаївським апеляційним судом по даній справі) визнана недійсною умова вказаного кредитного договору щодо обов`язку позичальника по сплаті винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, а також у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця. Отже на час вчинення виконавчого напису 03.11.2018 року існував не просто спір про розмір заборгованості за кредитом чи його складовими, а існувало таке, що набрало законної сили, рішення суду про недійсність умови договору про нарахування комісії. Незважаючи на це, до загальної суми боргу, на погашення якої був вчинений виконавчий напис, така комісія була безпідставно включена. За такого, спростовується безспірність сум заборгованості, на погашення яких був вчинений виконавчий напис. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що вимога про дострокове повернення кредиту за договором від 26.07.2007 року №NKT0GA00000023 розглядалася Баштанським районним судом Миколаївської області та судами вищих інстанцій в справі №468/1095/15-ц за позовом кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк», поданим до суду в липні 2015 року. По вказаній справі було прийняте рішення про стягнення відповідної суми заборгованості. Натомість, відповідно до постанови Верховного Суду від 26.09.2018 року по справі №639/3156/16-ц якщо за рішенням суду стягнуто заборгованість за кредитним договором у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Згідно з постановою Верховного Суду від 20.02.2019 року по справі №372/3743/15-ц реалізація кредитором права на дострокову вимогу про повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, може реалізовуватись кредитором як шляхом пред`явлення позову до суду, так і шляхом направлення письмової вимоги боржнику, якщо договором не передбачено іншого порядку. Тому кредитор, звернувшись в липні 2015 року з позовом до позичальника про дострокове повернення кредиту фактично змінив строк виконання кредитного зобов`язання, натомість до суми заборгованості, на погашення якої звернуте стягнення на майно за виконавчим написом, включені суми заборгованості, в тому числі за відсотками та пенею, що була нарахована, за період з 26.07.2007 року по 28.08.2018 року, тобто в тому числі і після закінчення зміненого кредитором строку повернення кредиту. При цьому, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року №202/4494/16-ц провадження №14-318цс18 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року №723/304/16-ц провадження №14-360цс19 стягнення процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права. За такого, після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати проценти, комісію та пеню, а має право на отримання окрім суми боргу двох видів плати: 1) компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення, 2) трьох процентів річних від простроченої суми. Тому нарахування кредитором визначених кредитним договором процентів після закінчення зміненого ним же строку кредитування не ґрунтуються на нормах матеріального права, а, отже, свідчить про спірність таких нарахувань. В свою чергу, факт звернення позивача в липні 2015 року до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом свідчить про порушення положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні виконавчого напису 03.11.2018 року, оскільки на той час минуло більше трьох років з часу виникнення права вимоги про дострокове погашення боргу за кредитом, строк якої був на власний розсуд змінений кредитором. Таким чином, вчинений 03.11.2018 року виконавчий напис стосується заборгованості безспірність якої спростована судовим рішенням, яке набрало на той час законної сили, щодо включення до суми боргу комісії, крім того до загальної заборгованості були включені суми, які не могли бути нараховані після закінчення зміненого кредитором строку кредитування, що спростовує безспірність заявлених для вчинення виконавчого напису вимог. За таких обставин, достатніх підстав для вчинення виконавчого напису не було, тому виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved