Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом у якому просить: - визнати рішення і дії по зняттю [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] незаконними; - визнати незаконним та скасувати рішення Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 02.10.2020 №2/19-20, про передачу [PERSON] у власність квартири за адресою: [ADDRESS] ; - зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2021 було відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою від 27.07.2022 підготовче засідання закрито, справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою від 07.11.2022 справу вирішено розглядати в порядку заочного провадження. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 17.08.1978 видано ордер на право зайняття квартири за адресою: [ADDRESS] на [PERSON] , яка померла [INFO] , позивача та [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач зареєстрована у вказаній квартирі та з реєстрації не знімалася. 10.09.2021 невідомі люди виселили її із квартири. Як з`ясувалося позивача було знято із реєстрації у вказаній квартирі 17.05.2012. Таке зняття є незаконним оскільки на її звернення не надано документів, на підставі яких її знято з реєстрації. Оскільки на час приватизації позивач проживала у квартирі то її приватизація на [PERSON] порушує право позивача на приватизацію. Оскілки позивача неправомірно позбавлено права користування житлом, таке право підлягає відновленню шляхом зобов`язання останнього власника квартири вселити позивача до квартири. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, дала пояснення, аналогічні фабулі позовної заяви. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причин неявки не повідомили. Від Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР надійшла заява про розгляд справи за відсутності Департаменту. Обставини, встановлені судом. Згідно ордеру №2107 [PERSON] , основний квартиронаймач, [PERSON] , дочка та [PERSON] , син надано право зайняти квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно паспорта громадянина України позивача місце проживання останньої зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 18.10.1982. Відмітка про зняття з реєстрації місця проживання відсутня. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2020. Попереднім власником квартири вказано [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Департаментом житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 02.10.2020. Згідно документів наданих Департаментом житлового господарства ДМР свідоцтво про право власності від 02.10.2020 видано на підставі рішення органу приватизації за заявою [PERSON] . Із паспорта громадянина України останнього вбачається факт реєстрації у квартирі місця проживання останнього з 29.11.2005. Позивачем долучено копію договору купівлі-продажу квартири, укладеного 15.10.2021 між [PERSON] та [PERSON] . Квартиру продано за 190 тис.грн. Із відповідей Відділу обліку проживання фізичних осіб Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від вбачається, що місце проживання позивача було зареєстровано у спірній квартирі з 02.10.1979 по 17.05.2012. Відділ здійснює свої повноваження з 04.04.2016 тому не може надати документів про зняття із реєстрації яке мало місце 17.05.2012. Згідно відповіді Шевченківського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області віл 07.07.2021, документів про зняття місця проживання позивача у спірній квартирі надати не має можливості, оскільки строк їх зберігання становить 3 роки. Свідки [PERSON] та [PERSON] вказали, що позивач проживала у спірній квартирі до 2021 року. [PERSON] у квартирі не проживав. [PERSON] вказала, що останні два роки в квартирі проживає [PERSON] із дочкою. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2\~724 грн. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. У відповідності до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4). Стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у редакції, що діяла на час зняття позивача із реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до органу реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено за зверненням іншої особи та на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку. Відповідно до п.1.2 Інструкції з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні органами Державної міграційної служби України, затвердженої Наказом МВС України 13.04.2012 №321, яка діяла на момент зняття позивача зі реєстрації, ведення реєстраційного обліку здійснюється відділами, секторами адресно-довідкової роботи головних управлінь (управлінь) Державної міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та управліннями, відділами (секторами) міграційної служби в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення з дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних. За пунктом 1.3 Інструкції, реєстраційний облік здійснюється у формі картотек, які складаються з талонів зняття з реєстрації місця проживання в Україні та відомостей про\~реєстрацію місця\~проживання фізичних\~осіб (додаток\~1). Реєстраційний облік ведеться на паперових носіях та в електронному форматі (за наявності відповідного обладнання та програмного забезпечення) у межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці відповідного територіального органу. Згідно п.4.1 Інструкції, талони та відомості підбираються і розкладаються в картотеку в алфавітному порядку. Алгоритм розкладання талонів зняття з реєстрації місця проживання та відомостей про реєстрацію місця проживання фізичних осіб\~наведений у додатку 8 до цієї Інструкції. За приписами п.4.2 Інструкції, відомості зберігаються в картотеці до надходження талонів стосовно цих осіб, після чого вилучаються і знищуються. Талони зберігаються в картотеці до надходження відомостей за новим місцем проживання або протягом шести років, після чого вилучаються і знищуються. Висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 10.02.2021 у справі №755/14304/19, за яким «зняття з реєстрації дійсно відбувається за заявою, однак лише тієї особи, яка бажає знятись з місця реєстрації. Заява подається особисто, або її уповноваженим представником», ґрунтується на нормативно-правових актах, які не були чинними на час зняття з реєстрації позивача. Проте такий висновок випливає також із наведених вище нормативних актів, чинних на час зняття з реєстраці місця проживання позивача. У відповідності до ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. За приписами ч.2 ст.8 вказаного Закону, передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За приписами ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За висновком Великої Палати ВС, наведеним у постанові від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі\~N910/3009/18 (провадження N12-204гс19) від 04.09.2018 вказано, що ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). Правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті\~215,\~216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи та правила статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Вказаний висновок вказаний у постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №211/1553/21. За висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними в постанові від 15.06.2021 у справі №922/2416/17, за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не могла знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 за провадженням №12-127гс19). При вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження. Висновки суду. Звертаючись до суду позивач стверджує про порушення права на приватизацію, та оскаржує приватизацію квартири. Скасування рішення про приватизацію квартири має наслідком повернення квартири у комунальну власність. У такий спосіб захищається право особи, яка була позбавлена права на приватизацію шляхом надання їй відповідної можливості. Проте позивач не ставить питання про визнання недійсним подальшого договору купівлі-продажу квартири. Позивач має право на відповідне оскарження, що підтверджується наведеними висновками Верховного Суду. Викладене унеможливлює відновлення права позивача на приватизацію, про яке ним вказується у позові. Тобто заявлені позивачем позовні вимоги не можна визначити як ефективний спосіб захисту прав позивача. Окрім того, позивача знято з реєстрації у 2012 році, позов до суду подано лише у 2021 році. Протягом майже дев`яти років позивач не заперечувала факту зняття її з реєстрації місця проживання, не проявляла необхідного контролю за належним їй речовим правом. Позивачем не долучено вироку, яким би було встановлено незаконність зняття з реєстрації її місця проживання (факт підроблення документів, втручання до реєстраційного обліку в електронному форматі). При цьому, позивач стверджує, що основний квартиронаймач помер у 2001 році, [PERSON] у 2007 році. Проте позивач не зверталася за зміною договору найму на своє ім`я. Так само як і не зверталася про зміни договорів на постачання житлово-комунальних послуг на своє ім`я. Із копії паспорта громадянина України вбачається, що у 2005 році місце проживання [PERSON] було зареєстровано у спірній квартирі, що не могло бути можливим без згоди позивача (ч.1 ст.65 ЖК України). Протягом усього часу не зверталася позивач і за приватизацією квартири. Позивач вказує, що про необхідність її вичленення їй повідомили в серпні 2021 року, тоді як перші звернення представника позивача до органів приватизації та реєстрації місця проживання датовані липнем 2021 року (про що вказано у відповідних відповідях). За вказаних обставин, враховуючи, що документи щодо зняття із реєстрації місця проживання позивача не можуть бути досліджені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання, суд надає перевагу власнику квартири, який не міг розраховувати на набуття у власність квартири вільної від незареєстрованого обтяження квартири правом на проживання позивача. У справі №755/14304/19, на яку посилається позивач, судами було встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання однієї особи відбулося за заявою іншою, без наявності відповідного уповноваження та рішення суду. У даній справі відповідних обставин не можна встановити у зв`язку із ненаданням відповідних документів. Судом також враховано житлову площу квартири у 27,4 кв.м. яка достатня для двох осіб (норма жилої площі на особу 13,65 згідно ст.47 ЖК України) та пояснення свідка про проживання у спірній квартирі відповідача із дочкою. Суд бере до уваги, що позивачем не доведено факт її примусового виселення із квартири, а також що такі дії вчинені відповідачем. При цьому незаконне виселенняє кримінально-караним діянням. Свідки не підтвердили вказаного факту, їм нічного не відомо про факт зняття позивача із реєстрації місця проживання у спірній квартирі. Вказані обставини в сукупності вказують на відсутність підстав для задоволення позову. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем не підлягають відшкодуванню. Відповідачами судових витрат не заявлено.

Outcome: dismissed