Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, в якому просила стягнути аліменти на її користь в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно з моменту звернення до суду довічно. В обґрунтування позову вказала, що вона є пенсіонеркою за віком, має тяжке захворювання та потребує амбулаторного й стаціонарного лікування. При цьому розмір пенсії є незначним, у зв`язку з чим її матеріальне становище є скрутним, а її донька за таких обставин ніякої фінансової допомоги не надає, при цьому маючи змогу надавати таку допомогу, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідач подала відзив на позову заяву, у якому відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву вказала, що у відповідача не виник обов`язок утримувати матір, оскільки позивачем не доведено факт потреби матеріальної допомоги, як і не надано підтвердження проходження відповідного лікування або придбання ліків. При цьому витрати на амбулаторне або стаціонарне лікування, придбання ліків, про що стверджує позивач, є додатковими витратами на утримання, а не аліментами. Також відповідач зазначає, що позивачем подано недостовірну інформацію щодо її місця роботи та доходів. Щодо сімейних стосунків матері та доньки відповідач зазначила, що мати ніколи в житті не виконувала належними чином свої материнські обов`язки по відношенню до дитини та навіть не намагалася покращити своє ставлення до доньки, не цікавилась її життям та навіть шахрайським способом шляхом підроблення документів продала квартиру, що перебувала у спільній власності, і не запропонувала доньці частину доходу від її продажу, що свідчить про негативне ставлення матері до доньки. Представником позивача було подано відповідь на відзив, у якому вона просила задовольнити позов у повному обсязі та вказала на недостовірність поданої відповідачем інформації щодо заперечення підстав для задоволення позову. Крім того, відповідачем було подано заперечення на відповідь на відзив, у якому вона вказала на зловживання процесуальними правами позивачем та її представником та просила відмовити задоволенні позову у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала з приводу задоволення позову, вважала його безпідставним та необґрунтованим. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] ; мати [PERSON] , батько - [PERSON] (а.с.16; 18, т. 1). Згідно актового запису про шлюб №766 від 28.06.1992 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON] (а.с.238, т. 1). При цьому [PERSON] є непрацездатною особою, пенсіонером за віком та отримує пенсію, сума якої за період з серпня 2020 року по січень 2021 року становить 10386,00 гривень (а.с.19, т. 1). Згідно довідки про доходи №419/1600-0207-20 від 20.08.2021 [PERSON] за період з січня 2021 по липень 2021 отримала пенсію у загальному розмірі 12468,00 грн (а.с.177, т.1). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 4 кварталу 2020 по 1 квартал 2021 [PERSON] має загальний розмір доходу 3247,38 грн (а.с.215, т. 1). Разом з тим [PERSON] не отримує соціальну допомогу, що підтверджується довідкою УСЗН Полтавської РДА №680 від 03.12.2021 (а.с.49, т.2), та не перебуває на обслуговуванні КУ «ЦНСП виконавчого комітету Чутівської селищної ради» згідно довідки №03/552 від 18.11.2021 (а.с.50, т. 2). [PERSON] має захворювання: ІХС Дифузний кардіосклероз СН ІІА ФК ІІ, Гіпертонічна хвороба ст. ст. 3 ризик високий, ДР СТ СТ ДОІА нижніх кінцівок з больовим синдромом, розповсюдженим остеохондрозом хребта та потребує амбулаторного та стаціонарного лікування, що підтверджується довідкою №30 КНП «Чутівський центр ПМСД» від 08.02.2021 року. ( а.с. 21, т. 1). Водночас згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків за 2017-2022 роки [PERSON] нараховано: за 2020 - 388730,48 грн; 2021 - 615245,88 грн; лютий 2022 - 0,00 грн, однак виплачено 18045,46 грн доходу за грудень 2021 (а.с.177-181, т. 2). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 27.05.2022 [PERSON] у лютому 2022 виплачено 18045,46 грн страхової виплати (а.с.104, т.2). Крім того, згідно довідки МСЕК серії 12 ААВ №529804 [PERSON] має другу групу інвалідності (а.с. 86; 107, т.2). Записами трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] підтверджується факт трудової діяльності вказаної особи з 1990 року по 2021 рік (а.с.83-85; 103; 106; 108-110, т. 2). Згідно зі ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. У відповідності до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення), непрацездатність матері, батька та потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц),. У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Обов`язок дітей утримувати батьків не залежить від їхнього матеріального стану. Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Крім того, при розгляді справи суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц, від 10 січня 2019 року в справі № 369/7004/17. Отже, з матеріалів справи не вбачається підстав, передбачених ст.204 СК України, для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача . Оскільки [PERSON] є непрацездатною, страждає рядом хронічних захворювань, отримує незначний розмір пенсії, то потребує матеріальної допомоги від своєї повнолітньої дочки. При цьому посилання відповідача на те, що вона має другу групу інвалідності, що позбавляє її можливості в повній мірі працювати та утримувати матір, є необгрунтованими, оскільки обов`язок роботодавців надавати роботу особам з інвалідністю передбачено ст. 172 КЗпП, що, в свою чергу, свідчить про визначену чинним законодавством можливість працевлаштування зазначеної категорії осіб. При цьому останньою не надано беззаперечних доказів того, що вона дійсно не може працювати за станом здоров`я. Разом з тим суд враховує стан здоров`я відповідача та те, що вона має другу групу інвалідності при визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з неї на утримання матері та доходить висновку про необхідність стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно з моменту звернення до суду довічно. Також суд вказує, що наявність неприязних стосунків між позивачем та відповідачем не нівелює обов`язку доньки утримувати свою непрацездатну матір і не є беззаперечним доказом ухилення останньої від виконання своїх материнських обов`язків. Водночас суд зазначає, що питання законності продажу позивачем об`єкта нерухомого майна, на що посилається відповідач, не є предметом дослідження у даній цивільній справі та може бути предметом розгляду в межах іншої цивільної справи. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Тому відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в рахунок держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial