Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

5 серпня 2022 року позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, у якій просив стягнути з [PERSON] на користь КП «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради, заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії місць загального користування в сумі 2720,89 гривень, втрати від інфляційних процесів 1049,99 гривень та 3 % річних в розмірі 112,79 гривень, всього 3883,67 гривень та судові витрати у розмірі 2481, 00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . КП «Вишгородтепломережа» ВМР до вказаного будинку під`єднані всі необхідні комунікації для забезпечення тепловою енергією місць загального користування. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надавав відповідні послуги а відповідач ними користувався. Незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії, оскільки він фактично користувався ними. Відсутність договору про надання послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, що підтверджується правовою позицією, викладеною у Постановах Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 22 грудня 2020 року у справі №311/3489/18. Кошти за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії місць загального користування відповідач не сплачував регулярно та своєчасно, що порушує право позивача на своєчасне одержання плати за надані послуги. На адресу відповідача неодноразово направлялися попередження та підтвердження з вимогою сплатити заборгованість, а також щомісячно направляються квитанції з зазначенням суми боргу. Станом на дату звернення до суду, на адресу позивача скарг та зауважень стосовно нарахувань за надані послуги та якості надання послуг не надходило. До теперішнього часу відповідач у добровільному порядку наявну заборгованість на загальну суму 2720,89 гривень за послуги з постачання теплової енергії місць загального користування не погасив. Витрати від інфляції за весь час прострочення становлять: 1049,99 гривень, 3 % річних становлять 112,79 гривень. Згідно правил частини шостої статті 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог статті 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Після виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29 серпня 2022 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду у судове засідання на 11:00 8 листопада 2022 року, про що сторін повідомлено у встановленому законом порядку. 15 вересня 2022 року засобами поштового зв`язку до Вишгородського районного суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі. 19 вересня 2022 року через канцелярію Вишгородського районного суду Київської області подано відповідь на відзив, у якій представник позивача не погоджується з доводами позивача, які зазначені в відповіді на відзив. 3 листопада 2022 року представником позивача подано до суду заяву про зменшення позовних вимог в які просить стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті послуги з опалення місць загального користування у розмірі 713,79 гривень за період з 1 листопада 2019 року по 30 квітня 2020 року, яка складається з: 600, 92 гривень заборгованість за опалення місць загального користування; 100,83 гривень інфляційні витрати; 12,03 3% річних на заборгованість. У судове засідання, призначене на 8 листопада з`явилися представник позивача та відповідач. У судовому засіданні представник позивача підтримала заяву про зменшення позовних вимог, а відповідач визнала позовні вимоги, зазначені у заві позивача про зменшення позовних вимог та не заперечувала проти їх задоволення. При цьому, відповідач просила врахувати визнання нею позову та стягнути з неї 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог, з таких підстав. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Так, згідно рішення Вишгородської міської ради від 06 серпня 2021 року № 10/1 змінено назву з «Вишгородське районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» на «Комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради, скорочену назву з «ВРКП «Вишгородтепломережа» на «КП «Вишгородтепломережа» ВМР». Відповідний запис про зміни було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 16 вересня 2021 року. Відповідач у справі [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , а отже є споживачем наданих позивачем послуг. Відповідно до актів обстеження теплового вузла обліку по будинку в період з листопада 2019 року по листопад 2020 року позивач забезпечував відповідача послугами за опалення. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії (опалення місць загального користування), які регулюватися Законом України «Про житлово-комунальні послуги», що діяв у відповідний період. Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (зі змінами та доповненнями) та Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року №359 (далі по тексту - Методика, що діяла у відповідний період), якою був встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами. Стаття 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає перелік житлово-комунальних послуг, а саме, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Згідно з частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отримані комунальні послуги. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частиною третьою статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами. Обов`язок утримання житлових приміщень, в тому числі оплату послуг з центрального опалення та постачання гарячої води покладається на власника або наймача приміщення і рівною мірою на повнолітніх членів сім`ї наймача, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно із статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За положеннями статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач зобов`язана оплатити надані послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Свої зобов`язання щодо надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення позивач виконує в повному обсязі. Згідно із статтями 526, 530, 610, 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В порушення зазначених норм закону відповідач зобов`язання не виконує, не розраховується за надані послуги з опалення. Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач належним чином не виконує своїх зобов`язань, на підставі статті 625 ЦК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути втрати внаслідок інфляції та три відсотки річних. Згідно розрахунку заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії місць загального користування з урахуванням витрат від інфляційних процесів та 3% річних за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , сформованим ВРКП «Вишгородтепломережа», заборгованість у період з 1 листопада 2019 року по 30 квітня 2020 року всього складає 713,79 гривень, яка складається із: 600, 92 гривень заборгованість за опалення місць загального користування; 100,83 гривень інфляційні витрати; 12,03 3% річних на заборгованість. Наявність заборгованості у відповідача за послуги з централізованого опалення за адресою її проживання, не заперечується та визнана відповідачем до початку розгляду справи по суті. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім цього, згідно із частиною першою статті 142 ЦПУ України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач, звертаючись до суду із позовною заявою, сплатила суму судового збору у розмірі 2481 гривню, що підтверджується платіжними дорученнями №17 від 17 березня 2021 року та №180 від 1 лютого 2022 року. Отже, враховуючи визнання відповідачем позову до початку слухання справи по суті, суд стягує з відповідача на користь позивача 50% судового збору та повертає позивачу з державного бюджету 50% судового збору.

Outcome: approved