Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо- транспортної пригоди моральної шкоди 40000,00 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.10.2021 об 11 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем Opel д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем Honda Accord д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, завдано матеріальні збитки, чим порушив п. 13.1 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивач та його сім`я, переживали душевні страждання, переживання, адже вся сім`я знаходилась в салоні Honda Accord д.н.з. [NUMBER] . З моменту настання дорожньо-транспортної пригоди, дворічна донька погано спала та мала пригнічений стан, протягом місяця боялася (мала істерики) бути посаженною в салон автомобіля. У зв`язку з поганим сном доньки позивач і його дружина не висипалися і ймовірна можливість настання наслідків шкоди здоров`ю доньки, після ДТП, тримала їх у стресі та вони знаходилися у негативному настрої. Також у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, який був у користування позивача, змінився звичайний уклад життя позивача. В судове засідання позивач та його представник не з`явився, в матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи без участі сторони позивача, вимоги позовної заяви підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі. До суду подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що з метою недопущення невиправданих затримок у виплаті страхового відшкодування відповідач вчиняв всі необхідні дії, також компенсував позивачу витрати по оплаті евакуатора, був на зв`язку з позивачем з метою добровільного відшкодування понесених позивачем додаткових витрат. Відповідач у своєму відзиві зазначає, що позивачем не надано суду розрахунку глибини душевних страждань з приводу зазначених ним негативних подій, які відбулися після ДТП, а тому просить відмовити у позові в повному обсязі. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.02.2022 передано справу для розгляду до Печерського районного суду м. Києва за підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2022 визначено головуючого суддю Головко Ю. Г. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.06.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. 10.10.2021 об 11 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем Opel д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем Honda Accord д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, завдано матеріальні збитки, чим порушив п. 13.1 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 04.11.2021 у справі № 753/21428/21 визнано винним [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ч. 1-2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний суд України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Як зазначалося, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 04.11.2021 у справі № 753/21428/21, [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, за ст.124 КУпАП - порушення правили дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, зібраними у справі доказами підтверджується наявність вини водія [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди і дані обставини щодо винуватості [PERSON] додатковому дослідженню та доказуванню при розгляді даної справи не підлягають. Суд вважає, що матеріалами справи доведено, що від протиправних дій відповідача, хоч і ненавмисних, потерпілими є позивач та його сім`я, зокрема донька [PERSON] , яка є малолітньою особою. Не могло не вплинути на дитячу психіку та її нервовий стан самі обставини попадання в дорожньо-транспортну пригоду. Також, судом приймається факт того, що пошкодження автомобіля при ДТП змінило звичний уклад життя позивача, та спричинило додаткові незручності та переживання у організації поїздок до роботи, по сімейним справам та відпочинку. Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Суд враховує фізичний стан позивача в результаті ДТП, глибину фізичних та душевних страждань позивача, беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 2000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у ч. 1 ст. 137 ЦПК України. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представництво інтересів позивача здійснено адвокатом Бугаєнко О.Г. на підставі договору про надання правової допомоги № 04/01-22 від 04.01.2022, відповідно до розрахунку витрат на правничу допомогу відповідно до договору від 04.01.2022 сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару за надання адвокатом правничої (правової) допомоги у розмірі 5000,00 грн. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи між Адвокатським бюро «Олександра Бугаєнка» та [PERSON] , 04.01.2022 укладено договір № 04/01-22 про надання правничої допомоги. Проте, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, а саме: квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Тому суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення із відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., відсутні. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Outcome: partial