Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

Позиція позивача. Процесуальні дії. 25.08.2021 представник позивача звернувся до Комсомольського міського суду Полтавської області з позовом і свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.04.2011 [PERSON] , отримав кредит у розмірі 11000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 11.07.2021 утворилася заборгованість у розмірі 15485 грн. 93 коп., з яких: 13161 грн. 96 коп. заборгованість за тілом кредиту; 2323,97 грн. заборгованість за простроченими відсотками. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 01.04.2011 у сумі 15485 грн. 93 коп. та понесені судові витрати у розмірі 2270 грн. 00 коп. Ухвалою судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 25.10.2021 передано справу за підсудністю на розгляд до Сумського районного суду Сумської області. Ухвалою судді Сумського районного суду Сумської області від 16.12.2021 передано справу за підсудністю на розгляд до Ковпаківського районного суду м. Суми. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.01.2022 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 23.02.2022. 23.02.2022 надійшла заява від соціального робітника КУ «Берегиня» Моісєєнко А.В. з підтвердженою документально інформацією про визнання за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.12.1998 [PERSON] недієздатним. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідач не з`явився. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Фактичні обставини,\~встановлені судом. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 01.04.2011 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н шляхом оформлення Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.04.2011 станом на 11.07.2021 утворилася заборгованість у розмірі 15485 грн. 93 коп., з яких: 13161 грн. 96 коп. заборгованість за тілом кредиту; 2323,97 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.12.1998 в цивільній справі № 2-3317/98 за заявою [PERSON] про визнання недієздатним [PERSON] - [PERSON] визнано недієздатним. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 5, ч. 1 ст. 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. У відповідності до ст. 41 ЦК України недієздатна фізична особа немає права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє опікун. Згідно з ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема відповідно до п.2 ч.1 цієї статті особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Відповідно до\~частини другої\~статті 215\~ЦК України\~нікчемний правочин\~є недійсним\~через його\~невідповідність вимогам\~законодавства.\~Такий правочин\~недійсний з\~моменту його\~вчинення незалежно\~від того,\~чи визнав\~його таким\~суд. Якщо недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3). Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У відповідності до ч. 2 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У відповідності до ст. 226 ЦК України опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку встановленому статтею 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними (ч.1). Дієздатна сторона зобов`язана повернути опікунові фізичної особи недієздатної особи все одержане нею за цим правочином, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість майна за цінами, які існують на момент відшкодування. Опікун зобов`язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. Якщо майно не збереглося, опікун зобов`язаний відшкодувати його вартість, якщо вчиненню правочину або втраті майна, яке було предметом правочину, сприяла винна поведінка опікуна (ч.3). З урахуванням наведеного, правочини, які вчинені недієздатною особою є нікчемними (статті 41, 203, 215 ЦК України), за винятком схвалених в установленому порядку опікуном. Відповідно до ст. 221 ЦК України правочин вважається схваленим, якщо опікун, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявив претензій другій стороні. У разі відсутності схвалення правочину він є нікчемним. Оскільки фізична особа, яка визнана недієздатною, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, законодавець позбавив її права укладати будь-який правочин, а відтак і нести відповідальність за його невиконання або неналежне виконання. Оскільки оспорюваний кредитний договір укладений недієздатною особою, то в силу вимог частини першої статті 226 ЦК України він є нікчемним, тому необхідно у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Судові витрати. Пунктом 12 статті 2 ЦПК України встановлено, що одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Outcome: dismissed