Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що за рішенням суду з нього стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частини його доходу. Відповідач виконував рішення суду до 25 лютого 2022 року. З того часу він свідомо ухиляється від сплати аліментів, заборгованість становить 17\~667 грн. Через збройну агресію, вона, дитина та відповідач вимушено залишили м.Олешки Херсонської області та проживали спільно в м.Боярка. Але знову спільне життя не склалось та вона з сином переїхали. Вже понад півроку вона самостійно, власними силами намагається утримувати сина, а відповідач усупереч вимогам закону ухиляється від будь-якої матеріальної допомоги, в тому числі у період хвороби дитини. Вказала, що відповідач має вищу освіту та середній заробіток його професії становила у 2020 році близько 20\~000 грн.. Від спільних знайомих їй стало відомо, що матеріальне становище відповідача значно покращилось, він продовжує проживати в м.Боярка, час від часу змінює своє місце проживання та місце роботи, має мінливий заробіток, додаткові доходи. А тому має можливості сплачувати більший розмір аліментів і сплачувати їх у твердій грошові сумі. Натомість вона крім соціальних виплат немає іншого доходу, тому самостійно утримувати дитину, забезпечувати їй гарні умови проживання, виховання, розвитку є надзвичайно складно. Так, щомісячно вона витрачає на дитину 13685 грн.: харчування 3450 грн., одяг та взуття 800 грн., інші витрати (аптечні засоби, планує подальше відвідування дитиною садочку, купівля іграшок, комунальні послуги, тощо) 9\~435,50 грн. У добровільному порядку досягти згоди щодо розміру аліментів вони не можуть. Просила суд збільшити розмір аліментів, стягуваних на підставі рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 26 травня 2021 року, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , 2020 року народження, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн. від дня прийняття та щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; судові витрати покласти на відповідача. 19 вересня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з доводами позову, [PERSON] вказав, що до початку війни він належним чином виконував рішення суду. Після повномасштабного вторгнення він втратив роботу, вимушений переїхати з місця постійного проживання, але заборгованість по аліментам повністю погасив. Вважає, що позивачка не довела обставин зміни ні його матеріального становища, ні погіршення стану здоров`я дитини, або виникнення інших обставин, які є підставою для збільшення розміру аліментів. Просив відмовити в задоволенні позову. 22 вересня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначив, що відповідач не надав жодного доказу щодо неможливості сплачувати аліменти у заявленому збільшеному нею розмірі та в твердій грошовій сумі. На час розгляду справи відповідач має у власності автомобіль Ford Focus, 2010 року випуску, яким користується щоденно. Наявність автомобіля це розкіш, утримання якого вимагає додаткових значних витрат. Відповідач інших неповнолітніх дітей немає. Вважає, що відповідач маніпулює статусом ФОП для уникнення сплати аліментів на утримання дитини. Просила задоволити позов. 26 вересня 2022 року до суду надійшли заперечення відповідача, аналогічні до змісту відзиву. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що розмір витрат збільшився через переїзд з м.Олешків до Київської області. Всі витрати детально навела у позовній заяві. У подальшому планує віддати дитину до приватного садочку. Такі витрати з відповідачем не погоджувала, оскільки останнім часом в них напружені відносини. Вона не працює, оскільки дитина ще маленька. Просили задоволити позов. У судовому засіданні відповідач та представник відповідача проти позову заперечували. Суду пояснили, що організацією переїзду займався він та відповідно ніс всі витрати. Між ними була домовленість, що в цей період він не сплачуватиме аліменти. Він також після переїзду купував все необхідне для дитини. З позивачкою відносини останнім часом погіршились, остання також почала маніпулювати дитиною. Через військову агресію його матеріальне становище не покращилось. Він зареєстрований як ФОП, але дохід нестабільний та мінливий. Всю заборгованість по аліментам він погасив, від сплати аліментів не ухиляється. Просили відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 26 травня 2021 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26 квітня 2021 року (цивільна справа №664/1082/21). Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст.180 СК України. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З матеріалів справи встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебуває виконавчий лист №664/1082/21 щодо примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів. З листа відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 09 серпня 2022 року вбачається, що станом на 09 серпня 2022 року заборгованість по аліментам становила 17\~667,00 грн. Згідно довідки відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 09 серпня 2022 року [PERSON] не отримувала аліменти в період з 01 лютого 2022 року по 01 серпня 2022 року. На час розгляду справи, з пояснень відповідача, що не заперечувалось позивачем, встановлено, що вищевказана заборгованість була погашена [PERSON] у повному обсязі. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з положень ст. 181 та ст. 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Таким чином, із викладеного вище вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Встановлено, що після повномасштабного вторгнення [PERSON] та [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , вимушено переїхали з м.Олешки Херсонської області до Київської області, де проживали разом за адресою: [ADDRESS] (травень 2022 року). У подальшому [PERSON] разом з сином переїхали проживати до [ADDRESS] . У судовому засіданні позивачка стверджувала, що стягуваний розмір аліментів становив близько 1000 грн., що є недостатнім для покриття витрат на дитину в новому місці проживанні. Такі доводи суд оцінює критично, так згідно інформації про заборгованість по аліментам, [PERSON] не отримувала аліменти з 01 лютого по 01 серпня 2022 року та заборгованість становила 17\~667 грн., що в середньому становить близько 3000 грн. на місяць. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення/збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших. При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, або покращилось матеріальне становище, тощо, може вирішити питання щодо зменшення або збільшення розміру аліментів. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] зазначала, що матеріальне становище відповідача значно покращилось. Однак, належних доказів змін свого чи відповідача матеріального становища позивачка суду не надала, не заявила клопотання про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. Суд не може обґрунтовувати своє рішення на припущеннях, оскільки позивачка вказала, що про це їй відомо зі слів спільних знайомих. Із матеріалів справи вбачається, що рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 26 травня 2021 року ніким не оскаржувалось, в тому числі позивачем, та набрало законної сили 26 травня 2021 року, тобто станом на час ухвалення рішення [PERSON] погодилась з розміром присуджених судом аліментів в розмірі ј частини доходу відповідача, і спосіб стягнення аліментів у частці від доходів також визначено відповідно до позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів. Суд враховує, що на підтвердження вимог позивачем не надано взагалі будь-яких доказів витрат, понесених нею в зв`язку з утриманням дитини. Поданий суду кошторис витрат на утримання дитини є неналежним доказом, який відображає лише бажане припущення позивача щодо витрат на майбутнє, в тому числі й щодо відвідування дитиною приватного садочку. При цьому суд зазначає, що такі витрати (відвідування приватних закладів освіти) мають обов`язково погоджуватись з батьком дитини, зважаючи на їх розмір та можливості платника аліментів нести такі витрати. Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що між сторонами склались напружені та неприязні стосунки, в тому числі й щодо участі батька у вихованні дитини, та позивач щодо цих витрат взагалі не розмовляла з відповідачем. Відтак, є необґрунтованими та відхиляються судом доводи позову, що аліменти в розмірі ј частини, які сплачує відповідач, не забезпечують витрат, які [PERSON] несе в зв`язку з утриманням дитини, оскільки сама по собі недостатність аліментів, стягнутих судовим рішенням на утримання дитини, а також зміна законодавства щодо мінімального розміру аліментів, складна економічна ситуація в сім`ї та державі, високий рівень інфляції, вимушений переїзд, підвищена вартість життя, на що [PERSON] посилалася в позові, не є передбаченою ст. 192 СК України підставою для збільшення розміру аліментів. Вирішуючи по суті вимоги про зміну розміру і способу стягнення аліментів, збільшення їх розміру, суд виходить із того, що позивачем не було доведено наявності підстав для зміни розміру аліментів, однак її право на зміну способу стягнення аліментів є беззастережним і підлягає захисту, у разі доведеності позовних вимог. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи інформації щодо обставин, передбачених ст. 182 СК України, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів і мають враховуватися судом, з огляду на рівність не лише прав, а й обов`язку батьків утримувати неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed