Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 10 жовтня 1998 року вони з відповідачкою уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №7. В період шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сімейне життя між сторонами не склалося та вважає їх шлюб вичерпаним. Фактично позивач не веде спільного господарства, не має спільних інтересів з відповідачкою, а також подружжя не залежать один від одного як в матеріальному, так і в морально-духовному плані, не мають спільних інтересів. Позивач у судове засідання не з`явився, а його представник адвокат Тома В. П. подав заяву, згідно якої просив розглянути справу за відсутності позивача та представника. Позов підтримав, просив розірвати шлюб та зазначив, що фактичні шлюбі відносини між сторонами припинені з серпня 2017 року (а.с.20,28-29). Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Надала до суду заяву, в якій позов визнала. Просила розглянути справу за її відсутності (а.с.21-26). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 жовтня 1998 року, який зареєстрований виконкомом Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №7 (а.с.7 зворот). У період шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Судом встановлено, що сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з серпня 2017 року (а.с.28-29). Спір про поділ майна та про місце проживання дитини - відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони у серпні 2017 року припинили сімейно-шлюбні відносини та до цього часу не поновили їх, а також подали до суду заяви, в яких просили розірвати шлюб, а відповідачка не заперечувала проти задоволення позову. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).\~\~ За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача так і відповідача, а тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті і задоволенням позовних вимог, з неї підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 496 гривень 20 копійок, сплачений ним під час звернення з позовом до суду, а інші 50% судового збору в розмірі 496 гривень 20 копійок слід повернути позивачу з державного бюджету (а.с. 3). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved