Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

18 жовтня 2021 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі по тексту - АТ «Альфа-Банк») звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, яким банк просив стягнути з [PERSON] заборгованості за кредитним зобов`язанням в розмірі 109 607 грн. 88 коп., а також понесені судові витрати. Вимоги обґрунтовано тим, що 29 червня 2020 року АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , уклали Оферту на укладання угоди про надання кредиту № 500834423. Відповідно умов вищевказаного договору, позивач зобов`язується надати відповідачеві кредит у сумі 91845 грн. 94 коп.. Строк кредитування 60 місяців, процентна ставка 21,00%. Відповідно умов договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умов визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 91845 грн. 94 коп.. В порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 12 серпня 2021 року, має прострочену заборгованість у розмірі 109 607 грн. 88 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 90557 грн. 58 коп., заборгованості за процентами у розмірі 19050 грн. 30 коп. В добровільному позасудовому порядку [PERSON] наявну заборгованість не погашає, у зв`язку з чим банк змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 листопада 2021 року справу для розгляду по суті направлено за підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2021 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом і повідомленням сторін. 25 травня 2022 року [PERSON] подав відзив на позов, яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідач визнав і підтвердив той факт, що між ним та АТ «Альфа-Банк» 20 червня 2020 року укладено угоду про надання кредиту № 500834423. Проте даний договір було укладено з метою реструктуризації боргу за попереднім кредитним договором № 501150699 від 06 червня 2019 року на суму 91845 грн. 94 коп. У зв`язку з наведеним 01 липня 2020 року відповідач отримав від банку повідомлення про закриття кредитного договору № 501150699, а 02 лютого 2020 року банк надіслав [PERSON] повідомлення про зарахування грошових коштів в розмірі 91845 грн. 94 коп. в рахунок погашення кредитного договору № 501150699. Відповідач наголосив, що при укладенні нового кредитного договору № 500834423 банком не враховано платежів, що вже були здійснені в рамках кредитного договору № 501150699 на суму 22860 грн. 00 коп.. Крім того зазначив, що при введені на сайті банку номеру кредитного договору за [PERSON] висвічується заборгованість в розмірі 54547 грн. 06 коп., а не 109607 грн. 88 коп., які просить стягнути на власну користь АТ «Альфа-Банк». Відтак відповідач вважає, що дійсний розмір заборгованості саме 54547 грн. 06 коп.. Також відповідач звернув увагу суду на п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» в редакції від 17 березня 2020 року, згідно якого у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого КМУ на всій території України споживач звільняється від відповідальності перед кредитором за прострочення. Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання сторони до суду не зявились. Представник позивача подав до суду заяву, якою розгляд справи просив здійснити у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача подала до суду заяву, якою розгляд справи просила здійснити у її відсутність, позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні з підстав, наведених у відзиві. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи з наявними в ній доказами, приходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифіко-ваної Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 29 червня 2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] , уклали Оферту на укладання угоди про надання кредиту № 500834423. Відповідно до умов Договору, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 91845,94 грн. зі сплатою 32,00% річних, строком на 60 місяців. Відповідно умов Договору, відповідач зобов`язалась в порядку та на умов визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Згідно з наданим банком розрахунком, [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 12 серпня 2021 року, має прострочену заборгованість у розмірі 109607,88 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 90557,58 грн., заборгованості за відсотками 19050,30 грн.. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч. 1 ст. 1054 ЦК України вказано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст. 1048 ЦК України). Відповідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У ст. 1049 Кодексу вказано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуван-ням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Доводи відповідача, наведені у відзиві, суд оцінює критично, оскільки надані позивачем докази підтверджують наявність кредитного зобов`язання, погодженого сторонами у встанов-леному законом порядку, та розмір заборгованості саме у заявленому розмірі станом на серпень 2021 року. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа Банк» до [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 2270,00 гривень, що є мінімальною ставкою, визначеною ст.4 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 51), підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved