Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що 07 вересня 2002 року між нею, [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу у них з відповідачем народився син - [PERSON] , [INFO] . Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження від 02 червня 2004 року. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2015 року між ними розірвано шлюб. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 листопада 2020 та до досягнення дитиною повноліття. 18 травня 2022 року їх з відповідачем син [PERSON] [INFO] , досягне повноліття та навчається на 3 курсі денного відділення ВСП «Золотоніський фаховий коледж ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету», що підтверджується довідкою ВСП «Золотоніський фаховий коледж ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету» № 28 від 22 квітня 2022 року. В подальшому син [PERSON] планує вступати до університету для отримання вищої освіти. У зв`язку з навчанням у ВСП «Золотоніський фаховий коледж ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету» на денній формі навчання, син [PERSON] , не може постійно забезпечувати себе матеріально, оскільки не працює з огляду на те, що денна форма навчання унеможливлює її працевлаштування. У зв`язку з навчанням дитина повинна бути забезпечена продуктами харчування, одягом, гігієнічними засобами, підручниками та канцтоварами для навчання. Оскільки син [PERSON] проживає в гуртожитку, який надав йому навчальний заклад, то вона оплачує за проживання сина в гуртожитку. Вона зазначає, що, станом на день звернення до суду з даною позовною заявою, домовленості з відповідачем - [PERSON] щодо утримання сина [PERSON] , не досягнуто, однак, вважає, що у відповідача є можливість надавати матеріальну допомогу, яка буде частково покривати витрати на продукти харчування, проїзд, придбання підручників та канцтоварів, необхідних для навчання, заняття з репетитором сина [PERSON] , який продовжує навчання. У зв`язку із вищевикладеним вона змушена звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів на повнолітнього сина [PERSON] , оскільки мій фінансовий стан не дає можливості самостійно матеріально забезпечувати нашого сина з відповідачем [PERSON] . Враховуючи, що відповідно до норм СК України обоє батьків зобов`язані брати участь в утриманні своїх дітей, як позивач так і відповідач, а тому з урахуванням того, що її фінансовий стан не дає можливості самостійно матеріально забезпечувати нашого з відповідачем спільного сина [PERSON] , [INFO] , враховуючи захист інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження рівня життя, який вона б мала, в разі утримування її обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, саме і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька, необхідним є стягнення з [PERSON] аліментів на користь повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з навчанням у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду і до закінчення [PERSON] навчального закладу. Просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , аліменти на користь повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , у зв`язку з навчанням у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду і до закінчення [PERSON] навчального закладу, але не довше ніж до досягнення ним 23 річного віку. Позивач в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що 07 вересня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджуєтьсяя свідоцтвом про народження від 02 червня 2004 року. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 листопада 2020 та до досягнення дитиною повноліття. [INFO] син сторін - [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття. [PERSON] навчається на 3 курсі денного відділення ВСП «Золотоніський фаховий коледж ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету», що підтверджується довідкою ВСП «Золотоніський фаховий коледж ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету» № 28 від 22 квітня 2022 року. В подальшому [PERSON] планує вступати до університету для отримання вищої освіти. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо\~дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основу відповідальності за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той із батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, при розгляді вказаної категорії справ суду необхідно встановити сукупність таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою віку, який перевищує 18\~років, але є меншим 23 роки; 2) продовження нею навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20\~ постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Відповідно до постанови Верховного суду від 17.04.2019 року у справі № 644/3610/16-ц, правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються\~главою 16 СК\~України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті\~199,\~200,\~201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчати після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Відповідно до\~ст.1 Закону «Про прожитковий мінімум»\~прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2022\~рік», у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних\~осіб становить: з 1 січня - 2481 грн., з 1 липня - 2600 грн., з 1 грудня - 2684 грн. При винесенні даного рішення суд враховував, що відповідач має задовільний стан здоров`я, його працездатність, те що він не є інвалідом, не має тяжких захворювань (відсутність доказів, які могли б спростувати встановлені дані факти). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд також враховує матеріальне становище позивача, на утриманні якої знаходиться син [PERSON] , має скрутне матеріальне становище. Відповідно до\~ст. 191 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи той факт, що [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття [INFO] , а позовна заява позивачем подана до суду 12 травня 2022 року, суд приходить до висновку про присудження аліментів з 18 травня 2002 року. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18.05.2022 року і до закінчення\~навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років, при цьому розмір 1/4 частини заробітку відповідача є достатнім по утриманню повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. Також, суд вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: approved