Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якій просить: розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 28 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 200; стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. з подальшою індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. Позовну заяву мотивує тим, що впродовж останнього часу між нею та відповідачем погіршилися стосунки, зникло взаєморозуміння та почалися суперечки. Вони здебільшого проживають окремо, сімейних та шлюбних стосунків не підтримують. А тому примирення і збереження шлюбу не можливе, і шлюб слід розірвати. Також вказує, що між нею та відповідачем немає згоди щодо утримання спільної дитини і відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини, матеріально не допомагає, участі у її вихованні не бере, зв`язок з дитиною не підтримує. Син проживає разом з нею і фактично виключно вона займається його вихованням та фінансовим забезпеченням. Крім того, син має проблеми зі здоров`ям і йому рекомендується постійне обстеження та лікування. У свою чергу відповідач здоровий та працездатний, має постійні доходи, інших утриманців немає, а отже має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. І враховуючи, що вона повністю займається вихованням, навчанням, забезпеченням дитини, розвитком її здібностей і талантів, піклується про здоров`я дитини, найкращим для їх спільної дитини буде визначення місця проживання дитини разом з нею. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2021 року вказану справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 05 серпня 2022 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про зміну предмета позову, в якій вона просить змінити позовну вимогу в частині стягнення аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із моменту пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Решту позовних вимог залишити без змін. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 серпня 2022 року прийнято заяву про зміну предмета позову. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце його проведення, що підтверджується розпискою представника позивача [PERSON] 21 жовтня 2022 року представник позивача [PERSON] подала клопотання про проведення судового засідання без її участі, позов підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце його проведення, що підтверджується розпискою представника відповідача [PERSON] . Про причини неявки суд не повідомили, відзив не подали і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення, що підтверджується розпискою представника третьої особи. Про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 28 лютого 2013 року, серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28 лютого 2013 року, актовий запис №200. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] ; дружини - [PERSON] . Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків і позивач бажає розлучитися. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 частини третьої статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 24 вересня 2013 року. Згідно довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 14 грудня 2021 року №75762, копії паспорта позивача, відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області від 24 листопада 2021 року позивач та малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області від 24 листопада 2021 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Як слідує з висновку органу опіки та піклування від 21 липня 2022 року №08-2929 малолітній [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Квартира відповідно до Витягу №146152317 від 20 листопада 2018 року належить батькові дитини [PERSON] . На даний час в Рівненському міському суді розглядається справа №569/25825/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов проживання в помешканні за адресою: [ADDRESS] створені належні умови для проживання, виховання та розвитку малолітньої дитини. Мати дитини [PERSON] надала письмове пояснення, в якому вказала, що на даний час працює неофіційно, має дохід. Батько дитини [PERSON] з лютого 2022 року не проживає разом з нею та сином, з того часу він з дитиною не спілкується та матеріально не допомагає. [PERSON] є учнем 2-Б класу Рівненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 24 Рівненської міської ради. Відповідно до інформації із закладу встановлено, що мати [PERSON] постійно цікавиться навчальними досягненнями та поведінкою сина, відвідує батьківські збори. Батько [PERSON] також цікавиться шкільним життям сина. Зокрема цього року обоє батьків приходили на індивідуальну бесіду з класним керівником. [PERSON] бере активну участь у житті класу, де навчається [PERSON] , а саме: облаштував класну кімнату та допомагав за необхідності. В бесіді малолітній [PERSON] пояснив, що проживає разом з мамою, вона купує всі необхідні речі. Тата хлопчик бачив давно, коли він проживав разом з ними, то часто влаштовував скандали. Крім того він виганяв його та маму з квартири. Батько дитини [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації Служби у справах дітей Костопільської міської ради встановлено, що [PERSON] за місцем своєї реєстрації не проживає довгий час, місце знаходження його невідоме, тому обстежити умови проживання та надати письмову думку не є можливим. За непідтвердженою інформацією він довгий час проживав у м. Рівному та на даний час знаходиться за кордоном. Питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 18 липня 2022 року. Комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийняла рішення про доцільність залишення малолітнього [PERSON] , [INFO] , на проживання з матір`ю [PERSON] . Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відтак, судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем, йому створені належні умови для проживання, виховання і розвитку, тому суд дійшов висновку, що після розірвання шлюбу, малолітню дитину слід і надалі залишити проживати з позивачем, відповідно позов в цій частині також підлягає задоволенню. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, а протилежного суду не доведено, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх дитини. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, стан здоров`я дитини, що слідує з довідки ЛКК №146 від 15 грудня 2021 року, відсутність будь-яких відомостей про наявність у відповідача захворювань, а також відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб. Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст.141 СК України), суд доходить висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку про задоволення позову повністю. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 20 грудня 2021 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 20 грудня 2021 року по 19 січня 2022 року. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, слід покласти на відповідача, відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 816 грн. 00 коп. Однак, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved