Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

Адвокат Сліпенчук Н.А., яка діє в інтересах [PERSON] , 05.09.2022 р. звернулася в суд з позовом до відповідача АТ «Перший український міжнародний банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., приватний виконавець Кушнір О.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обгрунтовувала тим, що 09 лютого 2022 р. позивач [PERSON] дізнався, що постановою приватного виконавця Кушніра О.В. відкрито виконавче провадження № 68591330 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. № 49165 від 24.12.2021 р. про стягнення заборгованості у розмірі 52 539,08 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот тридцять дев`ять гривень 08 копійок). Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 69431263, позивач вважає, що виконавчий напис № 49165 від 24.12.2021 р. вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Звертає увагу суду на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус, не отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог до боржника. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача, та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками відповідача, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача.\~\~ Крім того, договір на підставі якого виникло зобов`язання укладався у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. Безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими переліком документів; нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Нотаріус не повідомляв боржника про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мала вчиняти виконавчий напис оскільки нею не була перевірена безспірність вимог кредитора. З цих всіх обставин позивач вважає, що є достатні правові підстави вважати виконавчий напис № 49165, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 24.12.2021 р. щодо стягнення заборгованості, таким що вчиненим з порушенням вимог законодавства та таким, що не підлягає виконанню. Просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, стягнути понесені судові витрати та витрати на правову допомогу. Позивач [PERSON] та його представник у судове засідання 08.11.2022 р. не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача - адвоката Сліпенчук Н.А.\~ до суду надійшла заява, за змістом якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, розгляд справи проводити без участі позивача та представника. Представник відповідача - АТ «Перший український міжнародний банк» у судове засідання 08.11.2022 р. не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Від представника АТ «Перший український міжнародний банк» Височин Є.М. на електронну адресу суду 17.10.2022 р. надійшла заява, у якій зазначено, що відповідач визнає позовні вимоги та не заперечує щодо їх задоволення. В частині стягнення судових витрат просив стягнути 50 % з відповідача, в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України. Просив справу розглядати без участі представника відповідача. Представники третіх осіб у судове засідання 08.11.2022 р. не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. у судове засідання 08.11.2022 р. не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Від нього до суду надійшла заява про розгляд даної справи без його участі. На виконання ухвали суду надіслав копію спірного виконавчого напису та документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.1 ч. 2, ч. 6 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Судом встановлено, що відповідно до копії виконавчого напису від 24.12.2021 р., зареєстрованого в реєстрі за № 49165, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. з позивача [PERSON] підлягає стягнення заборгованість за кредитним договором № 1001721252601 від 30.10.2020 року на користь АТ «Перший український міжнародний банк», за період з 04.05.2021 р. по 21.11.2021 р., на загальну суму 52539,08 грн. (а.с.45). Згідно копії заяви про вчинення виконавчого напису представника АТ «Перший український міжнародний банк» від 23.12.2021 р. приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бригіді В.О. було надано оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості\~ (а.с.47-48). 09.02.2022 р. приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Кушніром О.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 49165 від 24.12.2021 р., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. (а.с.12). До спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Так, відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Однак пунктом 2 Розділу Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. В обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання, а також встановлення моменту виникнення права вимоги. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про перевірку безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем є безспірним. Також приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису залишено поза увагою, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи за кредитними договорами, укладеними у простій письмовій формі, визнані нечинними з дня їх прийняття. В порушення вказаних положень матеріального права оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчувався, відсутністю оригіналів розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. До початку розгляду справи по суті представник відповідача визнав позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Водячи із наведеного, суд вважає, що позов адвоката Сліпенчук Наталії Андріївни, яка діє в інтересах [PERSON] до АТ «Перший український міжнародний банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., приватний виконавець Кушнір О.В., в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку, в тому числі, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. При цьому, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1ст. 142\~ ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма передбачена ч. 3ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, враховуючи, що представником відповідача АТ «Перший український міжнародний банк» визнано позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви. Як встановлено із матеріалів справи позивач [PERSON] сплатив судовий збір за подання позову у розмірі 992,40 грн. (а.с.1). З урахування того, що позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору у розмірі 496,20 грн., суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача інші 50 відсотків судового збору, що становить 496,20 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правової допомоги, позивачем [PERSON] було надано суду: ордер на надання правничої (правової) допомоги (а.с.8), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.14), копія договору про надання правової допомоги №8-07/22 від 28.07.2022 р., за змістом якого вартість наданих послуг адвоката становить 3000 (три тисячі) грн. (а.с.26-29). Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Проаналізувавши надані докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, зважаючи на складність справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн., яка була попередньо заявлена позивачем у позові. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved