Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Позовна заява підписана представником позивачки - адвокатом Муруговим В.О. Позовні вимоги мотивує тим, що 10 лютого 2018 року з відповідачем по справі вона зареєструвала шлюб у виконавчому комітеті Суходільської сільської ради Перемишлянського району Львівської області. Від цього шлюбу в них народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що причиною звернення з цією позовною заявою до суду послужило те, що з відповідачем по справі вона має різні характери та погляди на сімейне життя і сімейні цінності, відповідач зовсім не цікавиться їхнім сином, всі зароблені кошти витрачає на власні потреби, відповідач часто зловживає спиртними напоями, постійні сварки з цих і подібних приводів призвели до того, що їхня сім`я почала поступово руйнуватися. Все це призвело до того, що позивачка втратила почуття любові, довіри та поваги до відповідача. Також зазначає, що вони спільним життям не проживають, спільне господарство не ведуть. Питання розірвання шлюбу нею обдумане, примирення є неможливим, а тому просить не надавати їм строк для примирення.У зв`язку з наведеним позивачка звернулася до суду з цим позовом та просить суд шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », а також визначити місце проживання сина [PERSON] разом з нею. Ухвалою суду від 16 вересня 2022 року було відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання ні позивачка, ні її представник адвокат Муругов В.О. не з`явилися, однак останній подав заяву, в якій просив розгляд справи провести в їх відсутності, в якій також зазначає, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явився, через канцелярію подав до суду заяву про те, що позовні вимоги визнає повністю. Разом із цим, просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначає, що підтримує висновок органу опіки та піклування в повному обсязі. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в цьому випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Так, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 лютого 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Також встановлено, що сторони в справі мають одного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . За приписами ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, разом не проживають тане ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін та дитини, у зв`язку з чим суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Також норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8 ст. 294 ЦПК України, які на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що позивачка просить залишити їй шлюбне прізвище, тому після розірвання шлюбу такій необхідно залишити її шлюбне прізвище - « [PERSON] ». Що стосується визначення місця проживання дитини, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 ЦК України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст. 31 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України). Вказана норма кореспондуються із нормами СК України, викладеними в ч. 1 ст. 160 цього Кодексу, з якої вбачається, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як вбачається з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідачем [PERSON] подано до суду заяву, в якій він зазначає, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, що суд розцінює як його згоду щодо проживання дитини - сина [PERSON] разом з матір`ю. Також, як вбачається з висновку органу опіки та піклування Тур`є-Реметіської сільської ради № 502/03-10 від 04 жовтня 2022 року уповноважений орган вважає за доцільне надати згоду на визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи наведене та те, що син сторін у справі - малолітній [PERSON] на момент ухвалення рішення не досяг десятирічного віку, проживає із своєю мамою, яка просить залишити сина на подальше проживання з нею, проти чого не заперечує батько дитини, тому в цій частині позовну заяву також слід задовольнити. Крім цього, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України. З огляду на наведене та

Outcome: approved