Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

Короткий зміст\~позову. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що він є власником автомобіля «КІА Sрогtаgе». 27.12.2021 року сталась дорожньо-транспортна подія, в якій відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Нуundаі Ассеnt» реєстраційний номер [NUMBER] в місті Чернівці по вулиці Головній, 14 під час руху не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечного інтервалу, не впоралась із керуванням, у результаті чого відбулось зіткнення із автомобілем «КІА Sрогtаgе», реєстраційний номер [NUMBER] . Посилається на те, що відповідач [PERSON] скоїла адміністративне правопорушення, яке передбачене ст. 124 КУпАП, вина якої підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці №727/225/22 від 18.03.2022 року. Вказує, що 06.01.2022 року судовим експертом Чернівецького НДЕКЦ МВС України, був складений висновок експертного дослідження № ЕД-19/126-22/54-АВ, згідно з якого величина втрати товарної вартості автомобіля марки «КІА Sрогtаgе», реєстраційний номер [NUMBER] складає 17 632, 93 грн. За виготовлення висновку експерта від 06.01.2022 року, позивач поніс витрати у розмірі 1015,20 гривень. Просить суд стягнути зі [PERSON] на його користь суму в розмірі 17632,93 грн. втрати товарної вартості автомобіля; 1015 грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження, та понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. Рух справи по позиціям сторін Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.08.2022 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. 14.09.2022 року відповідач [PERSON] скерувала до суду відзив (заперечення) на позовну заяву, посилаючись на те, що страхове відшкодування позивачу [PERSON] було виплачене страховиком і спір між ними з приводу суми був відсутній. Проте, ні суду ні їй невідомо яку саме суму, оскільки позивач [PERSON] не надав жодного документу про отримане ним страхове відшкодування. Вважаю позовні вимоги [PERSON] про стягнення з неї матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди безпідставними та недобросовісними. Обгрунтовує, що звіт про оцінку збитків майна (автомобіля марки " КІА Sрогtаgе», 2020 року випуску), спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 27.12.2021 року не відповідає вимогам ст. ст. 77 - 79 ЦПК України. Зокрема, у вказаному звіті, зазначається невідповідність описаних ушкоджень самим володарем ТЗ "Кіа Sрогtаgе" [PERSON] ( пояснення від 27.12.21 р написано власноруч з місця події), інспектором поліції (допис до схеми ДТП від 27.12.21 р написано інспектором Бадоєвим І.) і тим, що написав експерт ЧНДЕКЦ Дончак І.В. Разом з тим, позивач [PERSON] [PERSON] не надав смету виконаних робіт і матеріалів з СТО, де проведений ремонт. Крім того, суттєвим порушенням є те, що про проведення експертизи не були повідомлені та відповідно запрошеня представники страхової компанії і винуватець дорожньо-транспортної пригоди. Огляд КТЗ проводився тільки в присутності власника, що могло повпливати на об`єктивність заключення. Аргументує, пунктом 8.6.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» ,на яку посилається експерт ЧНДЕКЦ, визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Враховуючи положення ст. 29 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджених наказом МЮ України, Фонду держмайна України від 24.11.2003 р. N 142/5/2 092, просить суд визнати експертизу експертно- товарознавчого дослідження №ЕД-19/126-22/54-АВ недійсною. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених позовних вимог, суд зважає на наступне. Відповідно до ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Стаття 3 Цивільного кодексу України встановлює загальні засади цивільного законодавства, відповідно загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Частина 1 ст.11 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За положеннями ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Досліджені докази та застосовані норми права. Судом належними та допустимими доказами по справі, встановлено, що 27.12.2021 року в м. Чернівці по вул. Головна, 14 сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль марки «KIA SPORTAGE» реєстраційний номер [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. (а.с.7) Власником транспортного засобу «KIA SPORTAGE» реєстраційний номер [NUMBER] , являється позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.6) Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.03.2022 року відповідача [PERSON] визнано винною у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригод. Встановлено, що [PERSON] 12.2021 року о 14:58 год., керуючи транспортним засобом «Хюндай Акцент державний номерний знак [NUMBER] в м. Чернівці по вул. Головна, 14 під час руху не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечного інтервалу, не впоралась із керуванням у результаті чого відбулося зіткнення із автомобілем «ВАЗ 210994» державний номерний знак [NUMBER] , автомобілем «Кіа Спортейж» державний номерний знак [NUMBER] та автомобілем «БМВ 318» державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушила\~п.п.2.3Б, 12.1 Правил Дорожнього руху\~України і тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене\~ст. 124 КУпАП. (а.с. 7) Згідно висновку експертного дослідження №ЕД-19/126-22/54-АВ від 06.01.2022 року, вартість матеріального збитку, заданого власнику автомобіля марки «KIA» моделі «SPORTAGE» , номерний знак [NUMBER] , станом на 27.12.2021 року складає 64513,12 грн. (шістдесят чотири тисячі п`ятсот тринадцять грн.. 12 коп.) (а.с.8-17). Позивач [PERSON] сплатив на рахунок Чернівецький НДЕКЦ МВС України суму в розмірі 1015,20 грн. (одна тисяча п`ятнадцять гривень 20 коп.), що підтверджується квитанцією № 9256-1608-0498-9476 від 05.01.2022 року (а.с.18) Згідно полісу №ЕР-203600139 встановлено, що між ПАТ «Страхова компанія «Ю.БІ.АЙ-КООП» (страховик) та [PERSON] (страхувальник) укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого забезпечений транспортний засіб автомобіль марки «Нуundаі» модель « Ассеnt» реєстраціномерний знак [NUMBER] ; строк дії договору з 28.04.2021 року по 27.04.2022 року включно (а.с.29) Відповідно до частин першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Положеннями статті 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.ст. 1, 8-10, 16, 20, 25 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування. Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. До обов`язків страховика, зокрема, належить виплата страхового відшкодування при настанні страхового випадку у передбачений договором строк. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 998 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права), інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної потерпілій стороні встановлені ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно пункту 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, здійснюється відповідно до Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2013 р. Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок, підтриманий Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16-ц, якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). З урахуванням наведеного, правильним є стягнення із винного різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. Такого ж висновку дійшов й Верховний Суд у Постанові від 25 листопада 2019 року у справі № 761/41395/16-ц, де, крім зазначеного, вказав, що саме з винуватця ДТП підлягає стягненню різниця між заподіяним розміром майнової шкоди та розміром страхового відшкодування, враховуючи наявність підстав для застосування коефіцієнту фізичного зносу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] застрахувала свою цивільну відповідальність, що підтверджується полісом №ЕР-203600139 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; Страховик - ПАТ «Страхова компанія «Ю.БІ.АЙ-КООП»; Страхувальник - [PERSON] ; строк дії договору з 28.04.2021 року по 27.04.2022 року включно; страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 130000,00 грн. (а.с.29) Позивач [PERSON] звертаючись до суду із даним позовом, просить стягнути із [PERSON] на його користь 17\~632,93 грн. втрат товарної вартості його автомобіля. Разом з цим, клопотання про призначення судово - автотоварознавчої експертизи з метою визначення дійсного розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, яким керував позивач на момент ДТП, на даний час у справі не заявлено. Суд вважає підставними доводи відповідача - юридичної особи - у тій їх частині, що за час з момент огляду т/з позивача представником страховика і до складення звіту на замовлення позивача, цей же автомобіль міг на мати інші пошкодження, не пов`язані з ДТП, так як звіт не ґрунтується на даних про державний номер автомобіля позивача, тобто, предмет дослідження недостатньо ідентифікований; ні на даних про дату ДТП, що також має значення для висновку. При цьому позивачем [PERSON] не надано суду доказів про отриману суму страхового відшкодування. Що стосується доводів відповідача [PERSON] про те, що експертне дослідження Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, здійснене судовим експертом Дончак І.В. було проведено із порушенням ст.ЗЗ п 33.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд зважає на наступне. Пунктом 33.3 ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Судом встановлено, що проведення спірного транспортно-товарознавчого дослідження було здійснено за заявою позивача [PERSON] . На дослідження надано: автомобіль марки «KIA» моделі «SPORTAGE» , номерний знак [NUMBER] ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, [NUMBER] . Огляд колісного транспортного засобу проводився 05.01.2022 року в світлий час доби, в присутності [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (а.с.9-17) Отже, в засіданні встановлено, що спірне експертне транспортно-товарознавче дослідження було здійснено без представника страховика, чим порушено п. 33.3 ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Крім того, згідно пояснення [PERSON] від 27.12.2021 року вбачається, що його автомобілю KIA» моделі «SPORTAGE» були завдані наступні пошкодження: розбитий бампер та задня фара (стоп), та задній парктронік (а.с.30), в той час як згідно даних про пошкодження транспортних засобів інспектора поліції вбачається, що автомобілю KIA» моделі «SPORTAGE», номерний знак [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були завдані наступні пошкодження: вм`ятина заднього бамперу з лівої сторони, та пошкодження заднього фонаря з лівої сторони (а.с. 31), а відтак вбачається невідповідність описаних ушкоджень автомобілю KIA» моделі «SPORTAGE», номерний знак [NUMBER] . Позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Позивачем надано докази на підтвердження завданих їй збитків, у вигляді витрат, які вона мусить зробити, для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту) у розмірі 237 345,36 грн, а відповідачем вказаний розмір збитків не спростовано. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц (провадження № 61-4463св18), від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц (провадження № 61-34581св18). У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). У ч. 1 ст. 614 ЦК України зазначено, що вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди. З огляду на це припис ч. 2 ст. 1188 ЦК України застосовний тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців), наприклад, транспортних засобів (унаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі). Встановлення неправомірності діяння кожного з цих власників (володільців) достатньо для покладення на них солідарного обов`язку з відшкодування третім особам шкоди, завданої внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки. Такий обов`язок не залежить від вини осіб, які спільно неправомірними діяннями завдали шкоди. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону N 1961-IV). При цьому в разі невиконання чи неналежного виконання страхувальником обов`язку щодо своєчасного повідомлення страховика про ДТП страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (п. п. 38.1.1 ("ґ") п. 38.1 ст. 38 зазначеного Закону). Крім того, згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 19 червня 2019 року, для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до цього страхового бюро із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону N 1961-IV, не є обов`язковим. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Висновок. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як сторона по справі, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed