Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

08.12.2021 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] . Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кв. [ADDRESS] . 22.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивач просив справу розглядати за його відсутності. Відповідач в судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд направляв поштову кореспонденцію за зареєстрованим місцем проживання відповідача. На адресу суду повернулись поштові відправлення з причин їх не вручення адресату, тому в розумінні п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повістка вважається врученою. На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за сукупністю підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Позовні вимоги вмотивовані тим, що з 06.12.2021 [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . В квартирі залишається зареєстрованим член сім`ї колишнього власника квартири [PERSON] , який не мешкає там з 2020 року. Проте факт реєстрації місця проживання відповідача створює для позивача як для нового власника перешкоди у користуванні квартирою. Судом встановлені такі фактичні обставини справи. 06.12.2021 зареєстровано право приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2021. З 14.04.2005 в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] ( [INFO] ). 07.12.2021 складено акт про те, [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з 2020 року. Акт складено мешканцями сусідної квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] . Вирішуючи спір суд виходив з наступного. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до положень частин першої, другої статті 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень порушень свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Суду не надано доказів того, що відповідач є членом сім`ї позивача, тому відсутні підстави для застосування вимог статті 405 ЦК України. Верховний Суд України у постанові від 15.05.2017 у справі № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України». Крім того, в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 638/13030/13-ц, зроблено наступні висновки: «Припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користування житлом, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів. Право користування житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.» Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про позбавлення відповідача права користування квартирою з тих підстав, що відповідач не є членом сім`ї позивача, немає договірних відносин із позивачем як власником квартири щодо права користування квартирою, зареєстрований за адресою спірної квартири, не несе тягар утримання житла та порушує право позивача як власника спірного нерухомого майна на реалізацію права користування та розпорядження належним на праві власності майном. За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень своїх прав шляхом визнання особи відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved