Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

до Печерського районного суду м. Києва звернулась позивач з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Першої київської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 04.08.1965 позивач ( [PERSON] ) уклала шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу позивач взяла прізвище [PERSON] . 29.11.2968 позивач розірвала шлюб з [PERSON] та повернула своє дівоче прізвище на - [PERSON] . 21.11.1981 позивач повторно уклала шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу позивач взяла прізвище - [PERSON] . 09.09.1993 [PERSON] і [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на житло: квартира [ADDRESS] . Зазначена квартира належала їм на праві сумісної власності. Обидва власники проживали у зазначеному житлі. [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] фактично прийняв спадщину, продовжив мешкати у квартирі та користувався нею. [INFO] помер син позивачки - [PERSON] який після смерті залишив заповіт на користь доньки [PERSON] . Однак у [PERSON] залишилося три спадкоємиці за законом на обов`язкову частку, а саме: мати - [PERSON] [INFO] , неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Таким чином, позивач зазначає, що оскільки спадкоємців за законом після смерті [PERSON] - четверо, то обов`язкова доля позивача складає 1/8 частка квартири [ADDRESS] . 22.06.2018 державним нотаріусом першої київської нотаріальної контори - Кравченко Т.В. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі ненадання документу, який підтверджує право власності на частку квартири на ім`я померлого та невизначена частка квартири, яка належить померлому, а також у зв`язку з тим, що на вказану квартиру накладено арешт. Ухвалою суду від 02.03.2020 у справі за вказаним позовом було відкрито провадження за правилами загального (позовного) провадження з призначенням дати підготовчого засідання. 10.03.2020 через канцелярію суду від представника відповідача 1 [PERSON] - адвоката Каденка А.С. було подано відзив. Відповідач позов не визнавав в повному обсязі, в обґрунтування безпідставності та необґрунтованості зазначав наступне. В постанові державного нотаріуса «про відмову у вчиненні нотаріальної дії» від 22.06.2018 по спадковій справі № 254/2018, як підставу відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом вказано те, що видача такого свідоцтва видається після зняття арешту з спадкового майна. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, який є предметом спору, виявлено чотири обтяження, які й були зазначені нотаріусом в спірній постанові. Пунктом 4.15 Глави 10 параграфу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, переплачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, відповідач вважає, що державний нотаріус відмовляючи позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав наявності накладених арештів, діяв в порядку та спосіб визначений законом. Звертаючись з позовом до суду позивач також обґрунтовує свої вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом з підстав відсутні у позивача правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на спірну спадкову квартиру, у взаємозв`язку з фактом відмови державного нотаріуса у видачі такого свідоцтва Позивачу з підстав наявності накладених арештів на спадкове майно. При цьому позивач долучає до позовної заяви копію свідоцтва про право власності на житло від 09.09.1993, яке посвідчене позивачем відповідно до ст. 95 ЦПК України. Пунктом 4.18 Глави 10 параграфу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, передбачено, що в разі відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку та постановляє відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Також в своєму відзиві представник відповідача просив вирішити питання про розподіл судових витрат та витрат на правову допомогу. Детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та фактичний розмір судових витрат, та витрат на професійну правничу допомогу, яку очікує понести Відповідач 1 [PERSON] у зв`язку з розглядом даної справи буде надано суду в порядку та у строки, що визначені ч. 8 ст. 141, ч. 5,6, ст. 142 ЦПК України. 02.07.2020 через канцелярію суду надійшло клопотання про заміну позивача правонаступником. в клопотанні вказувалось, що [INFO] позивачка померла, єдиною спадкоємицею є її донька - [PERSON] . Статтею 55 ч.1 ЦПК України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Ухвалою суду від 02.07.2020 було залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача - [PERSON] . 12.11.2020 через канцелярію суду позивач подала уточнену позовну заяву. 24.11.2020 представник відповідача [PERSON] - адвокат Каденко А.С. подав до суду клопотання про залишення позову без руху, посилаючись на невідповідність вимогам ст. 175 ЦПК України та невірно сплаченої суми судового збору. Ухвалою суду від 24.11.2020 справу за вказаним позовом залишено без руху та надано час позивачу на усунення недоліків. 17.12.2020 на виконання ухвали суду позивач подала заяву з усуненнями недоліків позовної заяви. Позивач подала клопотання про витребування доказів з Першої Київської державної нотаріальної контори, а саме: просила витребувати спадкову справу № 254/2018 заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 08.04.2021 клопотання позивача - [PERSON] про витребування доказів було задоволено. 14.05.2021 на виконання ухвали суду від 08.04.2021 про витребування доказів, від Першої київської державної нотаріальної контори за вх. № 3324/02-14 було направлено до суду копію спадкової справи померлого [PERSON] . Ухвалою суду від 02.09.2021 у справі за вказаним позовом закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. В судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, про причини неявки не повідомили. Представник відповідача Перша київська державна нотаріальна контора, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі відповідача за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, приходить до наступного висновку Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 09.09.1993 [PERSON] і [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на житло: квартира [ADDRESS] . Зазначена квартира належала їм на праві сумісної власності. Обидва власники проживали у зазначеному житлі. [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] фактично прийняв спадщину. [INFO] помер син позивачки - [PERSON] , який після смерті залишив заповіт на користь доньки [PERSON] . В тому числі у [PERSON] залишилося три спадкоємиці за законом на обов`язкову частку, а саме: мати - [PERSON] [INFO] , неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . 22.06.2018 державним нотаріусом першої київської нотаріальної контори - Кравченко Т.В. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі ненадання документу, який підтверджує право власності на частку квартири на ім`я померлого та невизначена частка квартири, яка належить померлому, а також у зв`язку з тим, що на вказану квартиру накладено арешт. Як вбачається з матеріалів справи, протиправність постанови державного нотаріуса «про відмову у вчиненні нотаріальної дії» від 22.06.2018 по спадковій справі № 254/2018 обґрунтовується позивачем тим, що ним не було подано нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на спірну квартиру. Натомість в постанові державного нотаріуса «про відмову у вчиненні нотаріальної дії» від 22.06.2018 по спадковій справі № 254/2018, як підставу відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом вказано те, що видача такого свідоцтва видається після зняття арешту з спадкового майна. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.05.2018 за №125650839 за об`єктом нерухомого майна, який є предметом спору, виявлено чотири обтяження (арешти), які й були зазначені нотаріусом в спірній постанові. Згідно п 4.17 п. 4 Глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», який затверджений Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 в редакції від 07.11.2018, тобто чинною на час прийняття постанови від 10.05.2019, було встановлено, що якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього мана. Пунктом 4.17 вищезгаданого Порядку також передбачено «якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту». При цьому відмова нотаріуса у видачі спадкоємцю Свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності правовстановлюючих на майно є окремою та самостійною підставою для нотаріуса відмовити спадкоємцю у видачі йому такого свідоцтва та підставою для звернення спадкоємця до суду з відповідним позовом. Отже, суд робить висновок, що позивачем невірно заявлено підстави звернення з позовом до суду щодо оскарження неправомірності вчинення нотаріусом нотаріальних дій. Державний нотаріус, відмовляючи позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав наявності накладених арештів на спадкове майно діяв в поряду та спосіб визначений законом. Пунктом 4.18 Глави 10 параграфу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що в разі відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку та постановляє відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Наявність судового спору між позивачем та державним нотаріусом та іншими спадкоємцями про визнання права власності в порядку спадкування в зв`язку з втратою та/або відсутністю правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно може бути у випадку: відсутності накладених арештів на спадкове майно, що є предметом спору; відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав належних чи відсутності правовстановлюючих документів належних спадкодавцю на спірне спадкове майно. Виходячи з вищенаведеного, судом вбачає, що на момент звернення з позовом до суду предмет спору -відсутній. Так, ч. 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В процесі розгляду справи позивачка не подавала жодного клопотання про витребування доказів, а саме щодо витребування копії постанов про накладення арешту за об`єктом нерухомого майна, який є предметом спору, а також щодо подальшого існування вищевказаного обтяження на нерухоме майно, яке є предметом спору. В даному випадку, способом захисту прав позивачки повинно бути звернення з позовом про зняття арешту зі спадкового майна, а не оскарження дій нотаріуса. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки нотаріус діяв відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат», а також «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», який затверджений Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України та керується нею. Згідно пунктів 1,2,6 вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Щодо вимоги представника відповідача про покладення судових витрат на позивача, а саме витрат, потрачених відповідачем на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Враховуючи, що представник відповідача не надав суду документи, що свідчать про надання професійної правничої допомоги адвоката, зокрема, копії договору про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); копію квитанції про оплату юридичних послуг, докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, суд вважає за необхідне в частинні стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги відмовити.

Outcome: dismissed