Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

13 травня 2021 року представник АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовною заявою про стягнення зі [PERSON] заборгованості у розмірі 32330,28 доларів США\~ станом на 07 квітня 2021 року за кредитним договором № DNNGK00000111 від 23.11.2007, а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 листопада 2007 року між ЗАТ "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач, та [PERSON] , яка змінила прізвище на « [PERSON] » (надалі відповідач) було укладено кредитний договір № DNNGK0000011. Відповідно до умов договору, позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 36520 доларів США на термін до 23 листопада 2027 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у зазначеній сумі. Проте, відповідач в порушення умов кредитного договору, свої зобов`язання не виконав та не здійснював погашення заборгованості у встановлені договором порядку та строки. В зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, станом на 07 квітня 2021 року, утворилась заборгованість в розмірі 170835,95 доларів США. Проте, оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості і кредитодавець на свій власний розсуд може вимагати від боржника будь-якої суми заборгованості, тому заборгованість просить стягнути у розмірі 32330,28 доларів США, яка складається з наступного: 30561,32 грн. - заборгованість за кредитом; 1768,96 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 29.05.2020 по 07.04.2021. Ухвалою суду від 26 травня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження, з призначенням підготовчого провадження. Ухвалою суду від 07 червня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення, у яких просить у позові відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що додатки до позовної заяви належним чином не засвідченні, не відповідають вимогам документів; в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач є правонаступником ЗАТ «Приватбанк»; 27.08.2012 позивач вже звертався до суду з позовом до [PERSON] з позовною заявою з приводу спірного кредитного договору, рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором. В матеріалах справи №0427/6967/2012, яку відповідач просить оглянути у судовому засіданні, наявне повідомлення від 19.06.2012, у якому позивач вимагає у відповідача повернення усієї суми кредиту в повному обсязі в тридцяти денний строк з дня отримання вимоги. Вказаним листом позивач змінив порядок і строки виконання зобов`язань за кредитним договором. Оскільки після пред`явлення вимоги сплив строк позовної давності для звернення до суду, просить у позові відмовити. Від представника позивача до початку розгляду справи надійшли заперечення з приводу письмових пояснень відповідача. Вказав, що зміна типу акціонерного товариство з приватного на публічне не є його перетворенням. Вказує, що раніше ухвалене рішення суду не позбавляє права кредитора звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідачм не надані докази належного виконання кредитного договору, відсутності заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином. Строк виконання зобов`язань спливає 23 листопада 2027 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідачі посилається в письмових поясненнях, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у поданих письмових поясненнях просив суд розглядати справу без його участі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, ознайомившись з матеріалами справи №0427/6967/2012, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 23 листопада 2007 ЗАТ "Приватбанк" та відповідачем було укладено кредитний договір №DNNGK00000111, відповідно до п.7.1 договору, банк зобов`язувався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 23.11.2007 по 23.11.2027 включно у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 36520 доларів США, з яких 30000 доларів США на придбання нерухомості та 6520 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору і сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, з 21 по 28 число кожного місяці. Погашення заборгованості за цим договором\~ здійснюється у наступному порядку: щомісяця, в Період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 373,61 доларів США ( а.с.9-11). Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому Договором. Вказана обставина не заперечувалась відповідачем та встановлена рішенням суду від 04 квітня 2014 року у справі №0427/6967/2012 (а.с.64-67). З оглянутих у судовому засіданні за клопотанням відповідача матеріалів судової справи №0427/6967/2012 встановлено, що позивач 27 серпня 2012 року звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №DNNGK00000111. Зверненню з позовом передувало надіслання відповідачу листа від 19 червня 2012 року з вимогою повернення у тридцятиденний строк в повному обсязі суми кредиту, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту (а.с.68,69,95). Вказаною вимогою також повідомлено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель (ПАТ КБ "Приватбанк") вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З матеріалів оглянутої справи також встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань за вище вказаним кредитним договором 23 листопада 2011 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та іпотекодавцем [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] \~\~ (справа №0427/6967/2012). Отже, внаслідок порушення боржником виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ «КБ «Приватбанк» пред`явило вимогу до боржника про дострокове повернення заборгованості, що відповідає вимогам частини другої статті 1050 ЦК України та умовам кредитного договору. Позивач встановивши, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, а саме не вносив платежі на погашення кредиту, не сплачував нараховані проценти за користування кредитом, звернувся з позовом до суду, вказуючи у позовній заяві, що станом на 07 квітня 2021 року за договором №DNNGK00000111 від 23 листопада 2007 року утворилась заборгованість на загальну суму 247965,35 доларів США, яка складається з: 3056132 доларів США - заборгованості за тілом кредиту; 38408,08 доларів США - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 8160 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 170835,95 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Проте представник позивача у позовній заяві вказує, що оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 32330,28 доларів США, яка складається з наступного: 30561,32 доларів США - заборгованість за кредитом; 1768,96 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 29.05.2020 по 07.04.2021. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та у постанові КЦС ВС від 03 лютого 2021 року у справі №707/1648/15-ц. де зазначено, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. ПАТ КБ «ПриватБанк» перед зверненням до суду у цій справі про стягнення на свою користь з відповідача заборгованості за кредитним договором звертався з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за результатами розгляду якого,\~ рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2014 року у справі №0427/6967/2012 позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DNN0GК00000111 від 23 листопада 2007 року в сумі 68\~ 809,62 доларів США (яка складається з: з заборгованості по кредиту у розмірі 30\~ 359,57 доларів США, заборгованості по процентами за користування кредитом у розмірі 15\~ 290,88 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом у розмірі 2\~ 640,00 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у розмірі 17\~ 212,73 доларів США., суми фіксованої частини штрафу у розмірі 31,28 доларів США, та суми процентної складової штрафу у розмірі 3 2758,16 доларів США), звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, загальною площею 50,00 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNN0GK00000111 від 23.11.2007 року), що належить [PERSON] на праві власності (а.с.64-67). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] повернуто, рішення набрало законної сили. Наявність невиконаного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2014 року, не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позичальником порушуються зобов`язання за кредитним договором та наявна заборгованість за кредитом. Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у цьому випадку не впливає на право позивача задовольнити свої вимоги шляхом стягнення заборгованості, а наявність такого рішення не є перешкодою для часткового задоволення відповідних вимог банку. Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. Аналогічні правові висновки викладені у постанові КЦС ВС від 02.09.2020 року у справі №597/1221/16-ц, у постановах ВП ВС від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 та від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16. Отже, банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов кредитного договору № DNN0GК00000111 від 23 листопада 2007 року, шляхом подачі позову у справі №0427/6967/2012. Такими діями ПАТ КБ «ПриватБанк», як кредитор, на власний розсуд змінило умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Звернувшись до суду із даним позовом у травні 2021 року, банк, згідно з наданим розрахунком, нараховував відсотки за користування кредитом після звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та після ухвалення 03 квітня 2014 року рішення про часткове задоволення позовних вимог, у позовній заяві позивачем заявлено вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом, нарахованих за період з 29.05.2020 по 07.04.2021. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що після пред`явлення до відповідача досудової вимоги у червні 2012 року та при пред`явленні у серпні 2012 року до [PERSON] позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNN0GК00000111 від 23 листопада 2007 року, у зв`язку із наявністю прострочення чергових платежів (ст. 1050 ЦК України) «КБ «ПриватБанк», реалізував своє право на дострокове пред`явлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України, тим самим змінив строк виконання основного зобов`язання. Тому, після спливу строку кредитування у позивача не було законних підстав нараховувати відсотки та пеню за користування кредитом, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наведене узгоджується з правовим висновком ВП ВС у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Оскільки з матеріалів оглянутої судової справи №0427/6967/2012 вбачається, що досудову вимогу кредитодавець направив відповідачу 20 червня 2012, що підтверджується реєстром замовних листів, засвідченим штемпелем відділення поштового зв`язку (а.с.95) року та звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 27 серпня 2012 року, тому підстав для нарахування процентів та пені з цього моменту у позивача не було. Таким чим суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення із відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом, нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування, слід відмовити за їх необґрунтованістю. З доводами представника позивача про те, що відповідно до п.7.1 кредитного договору, кредитні кошти надано на строк з 23 листопада 2007 року по 23 листопада 2027\~ року включно та термін дії договору не закінчився, суд не погоджується, оскільки позивачем шляхом направлення 20 червня 2012 року\~ вимоги та пред`явлення 27 серпня 2012 року\~ позову про звернення стягнення, змінено порядок і строки виконання зобов`язань за кредитним договором. Водночас, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 30359,57 доларів США, розмір якої встановлено вищезазначеним рішенням суду від 03 квітня 2014 року, натомість суму 30561,32 доларів США, вказану у позовній заяві та доданому розрахунку суд вважає безпідставною, оскільки позивачем належним чином не обґрунтовано підстави збільшення тіла кредиту після ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Щодо позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем, слід зазначити наступне. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Водночас відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору. Зі змісту п.4.5 укладеного між сторонами договору вбачається, що сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки у п`ять років. Оскільки договір підписаний обома сторонами та факт його підписання не оспорюється, у даному випадку застосуванню підлягає строк позовної давності, зазначений у договорі. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення та не пов`язаний з часом подання позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначене також узгоджується з правовою позицією ВП ВС, що викладена у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №523/10225/15-ц. Так, відповідно до частини другої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Таким чином, позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. За таких обставин подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки не має правового значення при вирішенні питання щодо застосування строку позовної давності. Банк за умовами договору звернув стягнення на предмет іпотеки з метою дострокового погашення заборгованості за кредитним договором № DNN0GК00000111 від 23 листопада 2007 року в повному обсязі 27 серпня 2012 року, а тому саме з цього часу, почався перебіг п`ятирічного строку позовної давності, який був узгоджений сторонами в умовах договору. Більш того, з моменту набрання рішенням суду у справі №0427/6967/2012 до моменту звернення до суду з цим позовом про стягнення заборгованості сплило більше п`яти років. До суду з даним позовом представник позивача звернувся 13 травня 2021 року, тобто після спливу строку позовної давності. Враховуючи встановлені судом обставини щодо зміни строку виконання зобов`язання, неправомірного нарахування процентів після дострокового припинення строку кредитування (ст.1050 ЦК України) та початку перебігу позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентами, нарахованими за період строку кредитування, звернувшись до суду із даним позовом у травні 2021 року, банк пропустив позовну давність, про застосування якої відповідачем подано заяву, що є підставою для відмови у задоволенні позову банку у даній справі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed