Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати виконавчий напис № 7059 від 27.12.2020 р., вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором № 002-26032-25012 від 25.02.2012 р., таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування\~пред`явлених вимог\~позивач зазначив\~наступне.\~12.02.2021 р. при використанні своїх банківських карток він дізнався про те, що кошти на його банківських рахунках арештовані. Після чого ним отримано усну інформацію від співробітників банківської установи про те, що кошти на його рахунках дійсно арештовані в рамках виконавчого провадження ВП № 64470722. В автоматизованій системі виконавчого провадження (у Єдиному Державному реєстрі виконавчих проваджень) 12.02.2021 р. ним було отримано доступ до документів виконавчого провадження ВП № 64470722, та він дізнався про наступну інформацію. Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрія Олександровича від 11.02.2021 р. відкрито виконавче провадження ВП № 64470722 на підставі виконавчого напису № 7059 від 27.12.2020 р. приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором № 002- 26032-25012 від 25.02.2012 р. на суму 19411, 82 грн. Відповідно до постанови приватного виконавця Лисенко Ю.О. від 11.02.2021 р., накладено арешт на грошові кошти, що містяться на його відкритих рахунках в наступних банківських установах: ПАТ «БАНК ВОСТОК», AT «УНІВЕРСАЛ БАНК», АТ КБ «ПРИВАТБАНК», АТ «ТАСКОМБАНК», АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», AT «ПроКредит Банк», АТ «Оксі БАНК», а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. Однак він не згоден із такою заборгованістю та вважає, що є підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства та порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами за наступних підстав. В 2012 році він отримав в ПАТ «Дельта Банк» (код ЄДРПОУ 34047020) банківську карту із кредитним лімітом близько 9\~000 грн. Після чого він неодноразово користувався кредитними коштами з цієї кредитної картки, та згодом погашав заборгованість. Кредитними коштами він користувався приблизно до 2015 року, після чого кредитні кошти він більше не використовував. Приблизно з 2015 року він не користувався зазначеною кредитною карткою ПАТ «Дельта Банк», та ніяких відносин із зазначеною банківською установою не мав. Відповідно до підпунктів 3.1, 3.4 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р. (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) - нотаріус вчиняє виконавчі написи: за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України. Таким чином, загальний строк для такого звернення становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи № 916/3006/17 в Постанові від 02.07.2019 р. (№ рішення в ЄДРСР 83589983). Проте, з виникнення права вимоги вже минуло більше 5-ти років (оскільки будь яких відносин із банком з приводу користування кредитною карткою він не мав з 2015 року, ані з його боку, ані з боку банку не отримував жодних вимог). При цьому, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.02.2021 р., кредитний договір, за яким виникла заборгованість за версією відповідача, датований 25.02.2012 р., тобто з дати його укладення минуло вже 9 років. Постановою Пленуму Верховного суду України від 31 січня 1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» у пункті 13 роз`яснено, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Таким чином, на момент вчинення виконавчого напису № 7059 від 27.12.2020 р. приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги і відповідно були порушені підпункти 3.1, 3.4 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, що є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналогічна правова позиція в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 р. у справі 645/1979/15-ц (№ рішення в ЄДРСР 90458929). Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 (№ рішення в ЄДРСР 65037659), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19, № рішення в ЄДРСР 88338069) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, зокрема, підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Серед документів, наданих відповідачем приватному нотаріусу Личуку Т.В. для вчинення виконавчого напису не може бути оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку. Оскільки жоден договір, який би посвідчувався нотаріально, він не підписував (відповідно, кредитний договір № 002-26032-25012 від 25.02.2012 р. нотаріально не посвідчувався), а отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Оскаржуваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом 27 грудня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 15.04.2020 р. у справі 158/2157/17 (№ рішення в ЄДРСР 88951873). Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України - кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.2 ст.517 ЦК України - боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Проте жодних доказів переходу прав вимоги за зобов`язанням до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» він не отримував. Більше того, він вперше чув про дану юридичну особу, та жодних фінансових відносин із відповідачем не мав. Ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо безспірність заборгованості стягувачем. Таким чином, оскільки він не отримував жодних доказів переходу прав вимоги до відповідача, він має право відповідно до ч.2 ст.517 ЦК України не виконувати зобов`язання (яке існує за версією відповідача), та відповідно заборгованість не може вважатися безспірною, що в свою чергу відповідно до ст.88 ЗУ «Про нотаріат» виключає можливість вчиняти виконавчий напис нотаріусом. За його даними договір про користування кредитною карткою від 2012 року з ПАТ «Дельта Банк» не передбачав штрафів та неустойки (відповідно мова йде про кредитний договір № 002-26032-25012 від 25.02.2012 р.), тому безпідставним є нарахування заборгованості з його боку в розмірі 19 411, 82 грн., тоді як кредитний ліміт на отриманій мною картці був біля 9\~000 грн. Таким чином, він вважає, що безпідставно заборгованість розрахована на суму в розмірі 19411, 82 грн. Закономірно відповідач не міг надати нотаріусу документальне підтвердження безспірної заборгованості. Таким чином, вважає, що виконавчий напис № 7059, виданий 27.12.2020 р. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача. Не погоджуючись з позовними вимогами [PERSON] від представника ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 14 квітня 2021 року до суду надійшов відзив на позов, відповідно до ст. 178 ч. 7 ЦПК України, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В відзиві посилається на те, що 25 лютого 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем було укладено договір № 002-26032-25012 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки. 07 травня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення прав вимоги № 2241/К, у відповідності до умов якого правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Дельта Банк» є ТОВ «ФК «ЄАПБ», в тому числі і за договір № 002-26032-25012 від 25 лютого 2012 року на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки. Відповідно до Реєстру Боржників до договору відступлення прав вимоги № 2241/К від 07 травня 2020 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до позивача в сумі 18611,82 грн., з яких: 15503,60 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3108,22 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0 грн. - сума заборгованості за комісією; 0 грн. - сума заборгованості за пенею. Щодо твердження позивача, що оскільки він не отримав жодних доказів переходу прав вимоги до відповідача, він має право не виконувати зобов`язання за договором № 002-26032-25012 від 25 лютого 2012 року на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки. Згідно п. 5.14. договору № 002-26032-25012 від 25 лютого 2012 року на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки банк має право здійснювати відступлення права вимоги за цим договором у будь-якій формі будь-якій третій особі у відповідності з чинним законодавством України без додаткового погодження умов такого відступлення з клієнтом (без згоди) та без додаткового повідомлення клієнта про здійснення банком відступлення права вимоги за цим договором. Ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 626 та ч. 1 ст. 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх умов договору. При цьому, ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Також, як встановлено ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору та відбувається шляхом укладення договору. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, твердження позивача, що оскільки він не отримав жодних доказів переходу прав вимоги до відповідача, він має право не виконувати зобов`язання за договором № 002-26032-25012 від 25 лютого 2012 року на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, є хибними, надуманими та необґрунтованими, тому що заміна кредитора у зобов`язанні прямо передбачена законодавством, не впливає на характер, обсяг і порядок виконання позивачем своїх обов`язків, не погіршує становище позивача, не зачіпає його інтересів та здійснюється без його на те згоди. 27 грудня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області вчинено виконавчий напис, зареєстрованого в реєстрі за № 7059, щодо стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості в розмірі 19411,82 грн. за період з 07 травня 2020 року по 30 листопада 2020 року, з яких: 15503,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3108,22 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами; 0 грн. - сума заборгованості за комісією та 800 грн. плата, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. Щодо твердження позивача, що приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчиняючи виконавчий напис, не врахував та не перевірив факту безспірності (наявності чи відсутності) спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчені угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до п. п. 1.1., З.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінета Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду, у Постанові від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Аналогічні правові висновки містяться в Постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року, справа №161/6092/18-ц. Безспірність заборгованості підтверджують документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затверджених Постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Пунктом 2 Переліку документів щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, зазначено, що для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Виходячи з наведеного відповідач, вважає, що ним виконано вимоги передбачені п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № - 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та подано приватному нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуку Тарасу Володимировичу вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису, а саме: 1) оригінал кредитного договору та розрахунок заборгованості (виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості), а отже виконавчий напис, вчинений 27 грудня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківськської області Личуком Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 7059 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості в розмірі 19411,82 гривень не підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною. Щодо твердження позивача, що приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. пропущено строк позовної давності для вчинення виконавчого напису. Як вже зазначалося вище, 07 травня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір відступлення прав вимоги № 2241/К, у відповідності до умов якого правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Дельта Банк» є ТОВ «ФК «ЄАПБ», в тому числі і за Договір № 002-26032-25012 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки. Ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 626 та ч. 1 ст. 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. При цьому, ч. 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Також, як встановлено ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувана виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Як вбачається зі змісту виконавчого напису, вчиненого 27 грудня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано- Франківської області Личуком Т.В., зареєстрованого за № 7059, правонаступником усіх прав та обов`язків AT «Дельта Банк» є ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі Договору № 2241/К відступлення прав вимоги від 07 травня 2020 року, тобто строк для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису перебуває у межах з 07 травня 2020 року по 07 травня 2023 року, а отже твердження Позивача є помилковим щодо пропуску вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., адже право вимоги виникло у відповідача 07 травня 2020 року і до моменту звернення відповідача до нотаріуса для вчинення виконавчого напису 27 грудня 2020 року минуло менше трьох років. 03 серпня 2022 року на електрону адресу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Враховуючи, що представником відповідача, відповідно до вимог ст. 178 ч. 7 ЦПК України, 14 квітня 2021 року відзив на позовну заяву вже був поданий, даний відзив суд не приймає його до уваги. Не погодившись з доводами представника відповідача ТОВ «ФК «ЄАПБ» у відзиві на позовну заяву, позивачем було надано відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Відповідно до підпунктів 3.1, 3.4 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р - нотаріус вчиняє виконавчі написи: за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Кредитний договір (договір про відкриття поточного рахунку), за яким виникла заборгованість за версією відповідача, датований 25.02.2012 р., тобто з дати його укладення минуло вже 9 років. Відповідно до ст.262 ЦК України - заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Тому, навіть, якщо права вимоги за кредитним договором дійсно були передані відповідачу 07.05.2020 (про що в нього відсутні будь-які документальні офіційні підтвердження, окрім заяви представника відповідача у відзиві. Як і відсутні такі документальні підтвердження у додатках до відзиву), цей факт жодним чином не змінив би строки давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25.02.2012 р. Відповідно він вважає, що нотаріусом Личуком Т.В. були порушені вимоги підпунктів 3.1, 3.4 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки на момент вчинення виконавчого напису вже минуло більше 3-х років з дня виникнення права вимоги за кредитним договором. Відповідно згідно ст.262 ЦК України безпідставними є твердження представника відповідача, що строк звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису почався 07.05.2020 р. (з дати переходу до відповідача прав вимоги у зобов`язанні), оскільки заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Крім того, нотаріусу також не міг бути наданий відповідачем нотаріально посвідчений кредитний договір, оскільки договір від 25.02.2012 р. (про відкриття поточного рахунку) між ним та банківською установою нотаріально не посвідчувався. А як було зазначено у позовній заяві - Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61- 12629св19, № рішення в ЄДРСР 88338069) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином нотаріусом не дотримано умов вчинення виконавчого напису , що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.2 ст.517 ЦК України - боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Жодних документальних доказів переходу до відповідача прав вимоги за кредитним договором від 25.02.2012 р. ним не було отримано, як і не отримано будь-яких документальних доказів, які б підтверджували наявність заборгованості та розрахунок заборгованості. Не долучено таких доказів відповідачем і до отриманого ним відзиву. Тому відповідно до ч.2 ст.517 ЦК України вважає, що відповідач спочатку має надати йому докази переходу прав у зобов`язанні до нього, а вже потім вимагати виконання зобов`язання від нього на свою користь.? На адресу ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" ним направлявся цінний лист із описом вкладення із вимогою надати копії документів, які підтверджують заборгованість з його боку, проте жодної відповіді ним отримано не було. Як і не долучені відповідачем будь-які документальні докази існування такої заборгованості до відзиву. На підставі викладеного, просить, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання позивач не з`явився, від його представника [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої останній просить розглядати справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с. 21-22), постанова про арешт коштів боржника (а.с. 23-24), свідоцтво про народження (а.с. 25), лист Міністерства юстиції України (а.с.82), договір (а.с. 89-91), розрахунок суми заборгованості (а.с. 92), заява про примусове виконання (а.с. 125), виконавчий напис (а.с. 130). Згідно з висновками Європейського Суду з прав людини, викладеними у п.45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом. Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Суд,

Outcome: approved