Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

10.08.2022р. [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2009 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На теперішній час подружжя разом не проживає, діти залишились проживати разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріально сім`ю належним чином не забезпечує, в добровільному порядку коштів на утримання дітей не надає. Позивач не має фінансової можливості самостійно забезпечувати належний рівень життя своїм дітям, який необхідний для їхнього нормального фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Оскільки відповідач є фізично здоровою, працездатною людиною, має нерегулярні доходи, які отримує від сезонних заробітків, та в силу положень Сімейного кодексу України зобов`язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 гривень щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. 08.09.2022р. представник відповідача адвокат Атаманюк В.М. подав відзив, в якому зазначив, що [PERSON] не має наміру ухилятися від свого батьківського обов`язку щодо утримання дітей та на теперішній час надає кошти своїй дружині для синів. Однак, аліменти, у розмірі якому просить позивач, для нього є непосильними, оскільки на даний час відповідач не працює, має лише невеликі доходи від приватних робіт, його матеріальне становище є невисоким, а заробітків вистачає лише на їжу та предмети першої необхідності. Жодних заощаджень [PERSON] не має, а тому згідний сплачувати аліменти в розмірі по 1500,00 грн. на кожну дитину. Таким чином, представник просив частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача аліменти в запропонованому у відзиві розмірі. В судове засідання\~\~ [PERSON] не з`явилася, письмовою заявою, долученою до матеріалів позовної заяви, просила розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання також не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши позицію сторін щодо предмету спору, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 серпня 2009 року Виконавчим комітетом Пилипівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту обстеження факту проживання від 30.08.2022р. складеного комісією в складі старости сіл Дригаловського П.В., діловода сільської ради Козюка В.М., у присутності свідків [PERSON] , [PERSON] встановлено, що [PERSON] разом зі своїми дітьми: [PERSON] та [PERSON] проживають в [ADDRESS] , без реєстрації. Отже представленими матеріалами підтверджено постійне проживання дітей з матір`ю, яка займається їхнім вихованням та утриманням. Відповідач вказані обставини не заперечував, а тому в силу ст.. 82 ЦПК України, останні додатковому доказуванню не підлягають. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1, 2 ст. 155 СК\~України\~визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають\~ґрунтуватися\~на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не\~можуть\~здійснюватися\~всупереч\~інтересам дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст.. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік», установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Таким чином, визначаючи розмір аліментів, суд,

Outcome: partial