Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з цивільним позовом у кримінальному провадженні №\~12017220000000046 від 01.04.2017 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України. У цивільному позові [PERSON] просить суд стягнути з цивільних відповідачів [PERSON] та ПрАТ Харківська муніципальна страхова компанія солідарно матеріальну шкоду у розмірі 187 334,72 грн. та моральну шкоду у розмірі 65\~000,00 грн. 17.11.2017 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, якою розмір матеріальної шкоди збільшено до 292 861,70 грн. 12.01.2018 позивач також подав заяву позивача про збільшення позовних вимог, згідно з якою просив стягнути з відповідачів шкоду в сумі 374\~292,77\~грн. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 31.03.2017 о 19:00 год. сталася дорожньо-транспортна пригода на перехресті вул. Мироносицької з вул. Гіршмана у м.\~Харкові за участю транспортних засобів Шевроле Авео, д.\~н.\~з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та авто марки Кіа Черато, д.\~н.\~з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . За наслідками вказаної ДТП позивачу [PERSON] , який був пасажиром автомобіля Кіа Черато, завдано тілесні ушкодження, які призвели до необхідності провести операцію та подальше лікування позивача, чим останньому завдано збитків на суму 27\~034,33\~грн. У зв`язку з тимчасовою втратою працездатності позивач поніс збитки у розмірі 347 258,44 грн. Розмір заподіяної йому матеріальної шкоди позивач оцінює у 374\~292,77 грн. Зазначені обставини також завдали позивачу моральної шкоди у розмірі 65\~000 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ ХМСК. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2018 у справі №\~640/8506/17 визнано винуватим [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Цивільний позов потерпілого [PERSON] задоволено частково. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04.09.2018 вирок Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2018 у частині вирішення цивільного позову про стягнення з [PERSON] та ПрАТ ХМСК на користь [PERSON] матеріальної та моральної шкоди скасовано і призначено новий розгляд у частині цивільного позову в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок Київського районного суду м.\~Харкова від 12.02.2018 у справі № 640/8506/17 залишено без змін. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2018 (а.с.\~2 т.2) справу передано для розгляду судді Попрасу В.О., яким було заявлено самовідвід ухвалою від 18.09.2018 (а.с. 3 т.2). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 18.09.2018 справу передано для розгляду судді Золотарьовій Л.І. (а.с.\~2а т.2). Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Золотарьової Л.І. від 21.09.2018 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.59 т.2). Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Золотарьової Л.І. від 25.09.2018 внесено виправлення в ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 21.09.2021 (справа №\~640/17134/18), а саме визначено у вступній та резолютивній частині ухвали співвідповідачів [PERSON] та ПрАТ ХМСК (а.с. 61 т.2). 20.11.2018 відповідачем [PERSON] до суду подано Заперечення проти позовної заяви (а.с.\~68-71 т.2), в якому відповідач просив позовні вимоги позивача [PERSON] залишити без задоволення, посилаючись на те, що його цивільно-правова відповідальність застрахована в ПАТ «ХМСК», що підтверджується Полісом №А1/9652964 від 22.06.2016р., терміном дії з 23.06.2016 по 22.06.2017 договором ДЦВ №АВ/129652964 від 23.06.2016р. 03.04.2017 він звернувся до ПАТ «ХМСК» з повідомленням про ДТП. Крім того зазначив, що позивач не\~повністю підтвердив витрати на лікування в заявленому розмірі 27 034,33 грн.; не довів, що у квітні та травні 2017\~року він мав отримати дохід у сумі 347 258,44 грн. та не\~надав доказів того, що саме неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила позивача можливості отримати прибуток, а також позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди. Представник позивача адвокат Потерайло А.М. 29.11.2018 подав до суду клопотання про розгляд справи № 640/17134/18 у порядку загального позовного провадження (а.\~с.\~98-100 т.2). Протокольною ухвалою суду від 30.11.2018 зазначене клопотання представника позивача задоволено та призначено розгляд справи № 640/17134/18 у порядку загального позовного провадження (а.\~с.\~104-105 т.2). 10.04.2019 від представника відповідача ПрАТ ХМСК до суду надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог від 12.01.2018 [PERSON] до [PERSON] та ПрАТ ХМСК про відшкодування майнової та моральної шкоди (а.\~с.\~117-118 т.1), у якому відповідач ПрАТ ХМСК заперечує проти збільшення позовних вимог позивача, посилаючись на відсутність належних і допустимих доказів реальних збитків та упущеної вигоди, яких позивач зазнав, саме внаслідок дій відповідача. 27.06.2019 від відповідача [PERSON] до суду надійшов Відзив на заяву про збільшення позовних вимог від 12.01.2018 (а.\~с.\~130-131 т.2), у якій відповідач заперечує проти збільшення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не підтвердив витрати на лікування та не надав доказів причинного зв`язку між діями відповідача та сумою збитків позивача. 04.07.2019 представник позивача - адвокат Потерайло А.М. звернувся до суду з клопотанням про призначення судово-економічної експертизи (а.\~с.\~135-138, т.\~2) та клопотанням про призначення судово-психологічної експертизи (а.\~с.\~142-145, т.\~2). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.02.2020 у справі призначено амбулаторну додаткову комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунальному закладу охорони здоров`я Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи (а.с.\~171-172, т.2). Ухвалою Київського районного суду м.\~Харкова від 14.02.2020 у справі №\~640/17134/18 задоволено клопотання представника позивача про призначення судово-економічної експертизи. Призначено у справі судово-економічну експертизу. Проведення експертизи доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені засл. проф. М.С.Бокаріуса (а.с.\~182-183, т. 2). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2020 у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] справу передано для розгляду судді Колесник С. А. (а.с.\~190, т.\~2). 22.10.2020 до суду надійшов висновок експерта №\~7580 за результатами проведення судової економічної експертизи від 24.09.2020 (а.с.\~222-226, т.\~2). 16.12.2021 до суду надійшов висновок експерта №\~08-154/2020/пп від 10.12.2021 за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами цивільної справи (а.с.\~247-262, т.\~2). Ухвалою суду від 20.12.2021 справу № 640/17134/18 прийнято до провадження, поновлено провадження у справі, та призначено підготовче засідання (а.с.\~264, т.\~2). 02.02.2022 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Булах-Кобець Н.Ю. до суду надійшли додаткові пояснення до відзиву на заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог від 12.01.2018 (а.с.\~24-26, т.3). Так представник відповідача зазначає, що позивач [PERSON] повністю не підтвердив вищезазначені витрати на лікування саме на суму 27034,33 грн., так як не всі ліки, які зазначені в поданих до суду чеках були призначені лікарем, вважала, що позивачем не надано суду докази того, що всі витрати на придбання ліків та предметів медичного догляду є обґрунтованими. Вважала підтвердженими витрати на суму 24955 грн. 27 коп., яку відповідно до ст. 24.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повинна сплатити ПрАТ «ХМСК», оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована саме у даного страховика. Також, представником відповідача [PERSON] не визнається факт спричинення збитків (у вигляді втрачених доходів) в розмірі 347 258 грн. 44 коп., вказуючи, що у позивача відсутні докази, що саме від дій відповідача [PERSON] позивач [PERSON] не отримав бажаний дохід за квітень, травень 2017 р., не доведено, що єдиною причиною, чому він не отримав доходи - була подія ДТП, в результаті якої він став потерпілим та отримав травму руки. Продовження виконання робіт позивачем за договором на замовлення № 58 від 02.03.15р. та отримання оплати за квітень, травень 2017р. в розмірі 14013 грн. 90 коп. (у травні 2017р.), 53009 грн. 59 коп. (у червні 2017р.) підтверджується банківською випискою від 29.09.17р., будь-які акти виконаних робіт, які б могли підтвердити період часу та вид робіт, у позивача відсутні. Крім того, представник відповідача [PERSON] заперечувала щодо стягнення з відповідачів солідарно суми моральної шкоди в розмірі 65\~000 грн., вважаючи, що даний розмір не підтверджений жодними доказами. Ухвалою суду від 17.02.2022 закрито підготовче провадження у справі № 640/17134/18 та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.54-55 т.3). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Куракін\~С.Ю. позовні та уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Булах-Кобець Н.Ю. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та в додаткових поясненнях до відзиву на заяву про збільшення позовних вимог. Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", в судове засідання не з"явився, про дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. У поданому до суду відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача до ПрАТ «ХМСК»" (а.с.117-118 т.1). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом достовірно встановлено, що 31.03.2017 о 19:00 год. на перехресті вул. Мироносицької з вул. Гіршмана у м.\~Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Шевроле Авео, д.\~н.\~з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та авто марки Кіа Черато, д.\~н.\~з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . За наслідками вказаної ДТП позивачу [PERSON] , який був пасажиром автомобіля Кіа Черато, завдано тілесні ушкодження, спричинено збитки та заподіяно моральну шкоду. Щодо вини відповідача [PERSON] у заподіянні шкоди [PERSON] суд вважає за необхідне зазначити наступне. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2018 у справі № 640/8506/17 встановлено факт настання події ДТП 31.03.2017 та визнано винним [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому [PERSON] середньої тяжкості тілесне ушкодження (а.с.87-90 т.1).. Вказаний вирок в частині встановлення вини відповідача [PERSON] залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04.09.2018 у справі №\~640/8506/17 та набрав законної сили (а.с.91-95 т.1). Згідно з ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже факт дорожньо-транспортної пригоди та вина [PERSON] у спричиненні шкоди [PERSON] не потребують додаткового доказування в силу норм ч.\~6 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до\~епікризу виписки\~з медичної\~карти стаціонарного\~хворого №\~2020\~від 24.04.2017\~(а.\~с.\~12\~т.1)\~позивачу [PERSON] \~встановлено діагноз\~«закритий осколковий\~перелом н/3\~правої плечової\~кістки зі\~зміщенням (12-А2\~по АО)».\~Позивач знаходився\~на лікуванні\~у Харківській\~обласній клінічній\~травматологічній лікарні\~з 10.04.2017 по 24.04.2017. 12.04.2017 йому була проведена планова операція. Для проведення операції, а також у період знаходження на лікуванні [PERSON] були придбані ліки та імпланти на загальну суму 27 034,33 грн., що підтверджується копіями відповідних чеків та квитанції (а.с.\~6-9, т. 1). Згідно з висновком судово-медичної експертизи №\~454-А/17 від 25.05.2017 (а.с. 129 т.1) у зв`язку з ДТП, яке сталося 31.03.2017, потерпілий [PERSON] отримав середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження у вигляді закритого косого перелому діафізу правої плечової кістки в нижній третині із зсувом. Таким чином, в результаті скоєних відповідачем [PERSON] дій позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження, що обумовили необхідність в операції та подальшому лікуванні. Відповідно до висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) №\~08-154/2020/пп (а.с.247-262, т.1) між дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 31.03.2017 та отримання позивачем травмою прослідковується причинно-наслідковий зв`язок. Внаслідок отриманої травми позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з 10.04.2017 до 24.04.2017, та продовжував амбулаторне лікування з 25.04.2017 до 08.06.2017. Суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] про недоведеність витрат на лікування в заявленому розмірі, оскільки позивачем на підтвердження цієї суми надані копії відповідних чеків та квитанцій, а факт заподіяння тілесних ушкоджень та їх зв`язок з подією дорожньо-транспортної пригоди 31.03.2017 підтверджений висновком експерта №\~08-154/2020/пп від 10.12.2021 за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами цивільної справи. Згідно з ч. 1 ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом достовірно встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , який керував транспортним засобом «Шевроле АВЕО» (р.н. [NUMBER] ) була застрахована в ПрАТ «ХМСК» (на той час ПАТ) відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9652964 від 22.06.2016 р. (а.с.78 т.1), договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/129652964 від 23.06.2016р. ( а.с.79 т.1). Статтею 11\~ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) - п. 2,3 ч. 1 ст. 980 ЦК України. Відповідно до п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до ст. 6 Закону про ОСЦПВВНТЗ страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну майну потерпілого. Забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі ОСЦПВВНТЗ та експлуатований особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована (п. 1.7 ст. 1 Закону). Особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (п. 1.4 ст. 1 Закону). Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ДТП, яка сталася 31.03.2017 р. за участю забезпеченого транспортного засобу відповідача [PERSON] , є страховим випадком та передбачає для страховика ПрАТ «ХМСК» наслідки, обумовлені ст.ст.22,26-1,27 вищезазначеного Закону. На виконання вимог ст. 33, 1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач [PERSON] звернувся до ПАТ «ХМСК» (на той час ПАТ) з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та надав заяву про долучення до матеріалів страхової справи цивільного позову [PERSON] , заявленого в рамках кримінального провадження, надав копію медичної виписки позивача від 24.04.2017 р., копії чеків, квитанцій, копії договору про виконання робіт на замовлення № 58 від 02.03.15 р., додаткові угоди до договору, копії банківських виписок позивача. Позивач до страховика із заявою про сплату страхового відшкодування не звертався, оскільки ним було подано цивільний позов до ПАТ «ХМСК» в рамках кримінального провадження. Позивач просить суд здійснити стягнення з відповідачів в солідарному порядку. Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Статтею 544 ЦК України передбачено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці При розгляді вказаної справи встановлено, що ні Законом України «Про страхування», ні Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено солідарної відповідальності страховика та страхувальника при відшкодуванні майнової шкоди. Вказані вимоги не залежать один від одного, так як відповідальність винної особи настає лише у випадку перевищення розміру шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У пункті 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно з пунктом 9.4 статті 9 вищезазначеного Закону, страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Отже, у разі перевищення розміру майнової шкоди, встановленого полісом, настає відповідальність винної особи за загальними правилами відшкодування шкоди, передбаченими ЦК України. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не встановлює солідарну відповідальність страховика і страхувальника, а лише передбачає можливість звернення до останнього з регресним позовом у встановлених законом випадках. У матеріалах цивільної справи є поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9652964 від 22.06.2016 р. (термін дії полісу з 23.06.2016р. по 22.06.2017р., франшиза-0 грн., ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю-200\~000 грн., майну-100\~000 грн.), та договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/129652964 від 23.06.2016р., згідно до якого передбачено збільшення лімітів відшкодування за полісом № АІ /9652964 від 22.06.2016 р. до 25000 грн. Як вбачається з даних договорів, солідарна відповідальность страховика і страхувальника не передбачена. Також не вбачається, що позовні вимоги пов`язані спільним предметом, оскільки у разі звернення до страхової компанії підлягає стягненню страхова виплата, а у разі звернення до заподіювача шкоди - відшкодуванню шкода, які урегульовані різними нормативними актами, і в одному випадку вказана вимога є вимогою про виконання договору страхування, у іншому - пов`язана з позадоговірними зобов`язаннями. Отже, з урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП в солідарному порядку, не обґрунтував, в чому саме полягає солідарний обов`язок відповідачів, та чому вони повинні нести солідарну відповідальність. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що з ПрАТ ХМСК на користь [PERSON] належить стягнути шкоду, пов`язану з лікуванням, у сумі 27 034,33 грн. Позовні вимоги [PERSON] щодо спричинення йому збитків (у вигляді втрачених доходів) внаслідок ДТП в розмірі 347\~258,44 грн., суд вважає безпідставними та недоведеними з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, [PERSON] є фізичною особою - підприємцем. Відповідно до Договору № 58 про виконання робіт на замовлення від 02.03.2015, укладеного між позивачем, фізичною особою - підприємцем [PERSON] , та ТОВ ЕЖДАЙЛЕНЖІН УКРАЇНА (код ЄДРПОУ 39242848), позивач виконує роботи зі створення та передачі програмного забезпечення, за що отримує винагороду. Доказів розірвання зазначеного договору матеріали справи не містять. Частина 1 ст. 1198 ЦК України передбачає, що розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців. Відповідно до ч. 2 ст. 1198 ЦК України розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, визначається на підставі даних податкового органу. З 10.04.2017 до 24.04.2017 позивач перебував у стаціонарному лікуванні у Харківській обласній клінічній травматологічній лікарні. З 25.04.2017 до 29.05.2014 та з 30.05.2017 до 08.06.2017 позивач перебував на амбулаторному лікуванні в поліклініці № 24 м. Харкова. Ці дані підтверджується листками непрацездатності № 748409, № 475395, № 475817 (а.с.\~53-55 т.2). Позивач зазначає, що він повинен був отримати саме даний дохід за два місяці (за квітень, травень 2017р.), проте позивач не надав доказів, що саме від дій [PERSON] бажаний дохід не було отримано за період квітень-травень 2017 року. Позивачем не доведено, що єдиною причиною, чому він не отримав доходи за квітень, травень 2017 року - це є подія ДТП, в результаті якої він став потерпілим. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Доведення факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було б порушено, а також причинний зв`язок між цією шкодою та діями відповідача в силу ст. 81 ЦПК України покладається на позивача, який всупереч вимогам даних статтей доказів з приводу вищезазначених фактів суду не надав. Оскільки позов [PERSON] не містить належних та допустимих доказів наявності реальних збитків, а також упущеної вигоди (втрачених доходів), яких позивач зазнав саме внаслідок неправомірних дій [PERSON] , а наявність договору про виконання робіт на замовлення № 58 від 02.03.2015р. (та додаткових угод до нього), банківської виписки від 29.09.2017р. - не підтверджують наявності причинного зв`язку між діями [PERSON] та сумою збитків потерпілого, які, начебто, поніс позивач. Позивач не надав суду докази того, що у зв`язку із травмою, що була отримана внаслідок ДТП, він не надав послуги контрагенту, не виконав роботи за договором про виконання робіт на замовлення № 58 від 02.03.2015р. Також суду не надано доказів про те, що договір був розірваний з [PERSON] саме з причин отримання травми руки, у зв`язку з чим, неможливо було б виконати роботу за договором, і, як наслідок - дохід було не отримано. Факт продовження виконання робіт позивачем підтверджується тим, що за його роботу здійснювалися перерахування грошових коштів за вищезазначеним договором за квітень, травень 2017 року, що підтверджується банківською випискою від 29.09.2017р. про отримання позивачем оплати за договором № 58 в розмірі 14013 грн. 90 коп.- у травні 2017 року, 53009 грн. 59 коп. - у червні 2017 року, акти виконаних робіт, які б могли підтвердити період часу та вид робіт, за які позивач отримував грошові кошти, у матеріалах справи відсутні. Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає. Верховний Суд в постановах від 25 червня 2019 року по справі № 910/422/18, від 30.03.2021 р. по справі № 908/2261/17 наголосив, що \~саме на позивача покладається обов`язок доведення наявності збитків, протиправності поведінки заподіювача збитків та обов`язковим є доведення причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та збитками, тобто саме позивач зобов`язаний довести, що ці очікувані доходи не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані за умови виконання іншою стороною своїх зобов`язань добросовісно.\~ Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.Отже, підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком неотримання позивачем доходу, на який він розраховував. Врахувавши наведені законодавчі приписи та встановивши, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження можливості реального отримання доходу в розмірі 347\~258, 44 грн. за квітень, травень 2017 року, не надано доказів того, що протиправні дії [PERSON] мали наслідком неотримання позивачем доходу, на який він розраховував, а тому суд вважає, що підстави для задоволення даної позовної вимоги відсутні. Що стосується вимог про стягнення солідарно з відповідачів на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 65000 грн. суд зазначає наступне. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п.п. 4,5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.95 р. № 4 «Про судову практику про відшкодування моральної шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 вищезазначеної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачу протиправними діяннями відповідача була спричинена моральна шкода, яка полягала в тому, що він зазнав тривалих фізичних страждань у зв`язку з завданою шкодою здоров`ю, проведенням операції та лікуванням, що викликало фізичні та душевні страждання.

Outcome: partial