Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

11.10.2021 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] через засоби поштового зв`язку звернулись до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] 28 067,40 грн. матеріальної шкоди і 893 520 грн. моральної шкоди, на користь позивача [PERSON] 200 000 грн. моральної шкоди та на користь позивача [PERSON] 100 000 грн. моральної шкоди; стягнення на користь позивачів судових витрат на правову допомогу адвоката 550 000 грн. та за проведення експертного дослідження 3 723 грн. (а.с. 1-3). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.10.2021 відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання (а.с. 51). Відповідачу встановлено строк на подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали. 02.12.2021 до суду надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача [PERSON] [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що 07.05.2018 про подію дорожньо-транспортної пригоди щодо наїзду на ногу під час руху автомобілем ВАЗ [PERSON] повідомив відповідача [PERSON] , однак останній зазначив позивача, що на автомобілі жодних слідів пошкодження не виявлено і він ні на кого не наїжджав, оскільки це було б відчутно та мало відповідні сліди, при цьому відповідач вирішив відвезти [PERSON] до лікарні. В якості допомоги дочкою відповідача [PERSON] на рахунок потерпілого [PERSON] 12.05.2018 було перераховано 4 500 грн. Також відповідач 07.05.2018 купував ліки на суму 691,60 грн. та 38,87 грн. Це було зроблено з моральних спонукань і жодним чином не свідчить про визнання вини. В подальшому була порушена кримінальна справа, але з огляду на відсутність доказів наїзду, не проведення автотехнічної експертизи, відсутність в судово-медичній експертизі підтверджуючих висновків отримання позивачем [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості у вигляді перелому ноги саме від наїзду автомобіля [PERSON] , а також пропозицій сторони позивача про сплату мільйонних компенсацій дає підстави стверджувати, що вказана ситуація була підлаштована з метою отримання великих сум коштів, як компенсацію. Сторона позивача також ігнорувала той факт, що на момент події цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «Страхова група ТАС», відповідно поліса № АК/9287833. В рамках кримінальної справи страхова компанія була залучена Печерським районним судом м. Києва, як співвідповідач, після наполягання адвоката [PERSON] , при цьому вказана страхова компанія визнавала документально підтверджені позовні вимоги щодо матеріальної шкоди в розмірі 21 000 грн. Однак, у цивільному позові сторона позивачів не зазначила страховика, як співвідповідача. Жодних доказів в підтвердження вини [PERSON] до суду не надано. Заявлені до стягнення суми моральної шкоди необґрунтовані, також родичі потерпілого не понесли моральної шкоди безпосередньо від дорожньо-транспортної пригоди. Витрати на адвокатські послуги належним чином необґрунтовані (а.с. 63-66). Ухвалою суду від 08.12.2021 закрите провадження у справі в частині позивача [PERSON] у зв`язку зі смертю останнього [INFO] (а.с. 89, 90). Ухвалою суду від 08.12.2021 за клопотанням представника позивачів [PERSON] та [PERSON] - Гарницького П.П. до участі у справі залучено співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (а.с. 91, 92). Ухвалою суду від 28.01.2022 із занесенням в протокол судового засідання задоволено клопотання представника позивачів Гарницького П.П. про прийняття позовної заяви у новій редакції від 08.12.2021 (а.с. 102-105, 122, 123). За позовними вимогами у останній редакції від 08.12.2021 після залучення до участі у справі співвідповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» позивачка [PERSON] просить стягнути моральну шкоду з відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» у розмірі 10 000 грн. та з відповідача [PERSON] у розмірі 190 000 грн.; позивач [PERSON] просить стягнути моральну шкоду з відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» у розмірі 5 000 грн. та з відповідача [PERSON] у розмірі 95 000 грн. Також позивачі просять стягнути з [PERSON] судові витрати на правову допомогу, попередній розмір яких становить 300 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07.05.2018 близько 09 год. 40 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ 11174», д.н.з. [NUMBER] , по вул. Кіквідзе (М.Бойчука) в м. Києві, допустив порушення вимог п.п. 2.3 (б), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правої гомілки - двокісточкового перелому з вивихом ступні та зміщенням уламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 883/е від 22.05.2018. За даним фактом 07.05.2018 було відкрите кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у якому визнано потерпілими особами [PERSON] , його дружину [PERSON] та їх сина [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що позбавило його можливості відшкодувати завдану йому шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я та моральну шкоду. Зазначено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2021 по справі № 757/26784/18-к [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за обвинувальним актом відносно вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України; кримінальне провадження закрите у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності; цивільний позов потерпілих осіб залишено без розгляду. Це змусило позивачів звернутися до суду з даною позовною заявою в порядку цивільного судочинства, оскільки заподіяна їм шкода не була відшкодована відповідачами, який, навіть, і не намагався її відшкодувати. Вказано, що отримані [PERSON] тілесні ушкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди спричинили тривалий розлад його здоров`я, він був змушений перебувати на стаціонарному лікуванні з 07.05.2018 по 19.05.2018 в Київській міській клінічній лікарні № 17. Відповідач [PERSON] не відшкодував заподіяну шкоду потерпілим особам у кримінальному провадженні, не надав кошти на лікування [PERSON] , який переніс операцію на правій кінцівці та позбавлений вільного пересування, вимушений був пересуватися на милицях. Відповідач [PERSON] жодного разу не навідав [PERSON] в медичному закладі та після виписки із стаціонарного лікування, не цікавився його здоров`ям, навіть, не вибачився за заподіяну шкоду, що свідчить про відсутність щирого каяття обвинуваченого у вчиненому ним кримінальному правопорушенні. Позивачі, як дружина та син [PERSON] , є потерпілими особами у кримінальному провадженні; вони весь час здійснювали догляд за [PERSON] , який перебував у лікарняному закладі та не міг вільно пересуватися через зламану кінцівку. Вони безпосередньо відчували хвилювання та моральне страждання від хвороби найближчої їм людини, витрачали свої кошти на лікування потерпілого, оскільки жодної матеріальної допомоги від [PERSON] не отримували. Зазначено, що відповідач [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність перед третіми особами у разі настання страхового випадку за шкоду, уклавши 12.09.2017 з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0471743. Цим полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю на одного потерпілого у розмірі 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну на одного потерпілого у розмірі 100 000 грн., сума франшизи 0 грн. У зв`язку з цим відповідач ПрАТ «Страхова Група «ТАС» взяв на себе обов`язок відшкодувати шкоду заподіяну під час дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу відповідача [PERSON] у межах ліміту страхового відшкодування. Після дорожньо-транспортної пригоди догляд за [PERSON] здійснювався позивачами - дружиною потерпілого та його сином, яким завдано моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, що зазнали позивачі у зв`язку з ушкодженням здоров`я члена їхньої родини. Позивачі піклувалися за [PERSON] , витрачали грошові кошти на його лікування. Ознак каяття у діях винуватця події позивачі не вбачають, оскільки [PERSON] не цікавився станом здоров`я [PERSON] , не намагався відшкодувати завдану потерпілим особам матеріальну та моральну шкоду, а також уникнув кримінальної відповідальності за здійснене кримінальне правопорушення, що призвело до необхідності у судовому захисті, через що позивачі зазнають додаткових моральних страждань. Вказано, що позивачці [PERSON] завдана моральна шкода у розмірі 200 000 грн., що підлягає відшкодуванню відповідачем ПрАТ «Страхова Група «ТАС» у розмірі 10 000 грн., що становить 5% від завданої шкоди, та відповідачем [PERSON] у розмірі 190 000 грн. Позивачу [PERSON] завдана моральна шкода у розмірі 100 000 грн., що підлягає відшкодуванню відповідачем ПрАТ «Страхова Група «ТАС» у розмірі 5 000 грн., що становить 5% від завданої шкоди, та відповідачем [PERSON] у розмірі 95 000 грн. (а.с. 102-105). 11.01.2022 до суду від представника ПрАТ «Страхова Група «ТАС» Синельнікова М.О. надійшов відзив на позов з проханням відмовити в позові до вказаного відповідача, посилаючись на те, що вимоги позивачів суперечать ст. ст. 26-1, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 107, 108). Ухвалою суду від 28.01.2022 задоволено клопотання представника позивачів Гарницького П.П. про витребування доказів. Витребувано від Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» копію матеріалів страхової справи за страховим випадком від 07.05.2018 року за участю страхувальника [PERSON] за Полісом № АК/9287833 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.09.2017 року та витребувано від Печерського районного суду міста Києва матеріали справи № 757/26784/18-к за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (кримінальне провадження 12018100060001927 від 07.05.2018) (а.с. 131, 132). Ухвалою суду від 28.01.2022 задоволено заяву представника позивачів Гарницького П.П. про виклик свідків (а.с. 133, 134). Ухвалою суду від 28.01.2022 підготовче провадження закрите, справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 129, 130). 30.05.2022 до суду від ПрАТ «Страхова Група «ТАС» надійшла відповідь на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с. 157-158). Ухвалою суду від 18.10.2022 задоволена заява відповідача ПрАТ «Страхова Група «ТАС» про проведення судового засідання призначеного на 27.10.2022 о 15 год. 00 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 189, 190). Судове засідання призначене в режимі відео конференції 27.10.2022 о 15.00 год. за клопотанням представника відповідача ПрАТ «Страхова Група «ТАС» з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду не відбулось з технічних причин. В судовому засіданні позивачі підтримали позовну заяву та викладені у позові обставини, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність. Представник відповідача [PERSON] надав пояснення, викладені у відзиві на позов. Представник відповідача ПрАТ «Страхова Група «ТАС» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи вказаний відповідач був повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомлено. Суд, вислухавши позивачів, які також надали пояснення у якості свідків, відповідача [PERSON] , його представника, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що 07 травня 2018 року відповідач [PERSON] близько о 09 год. 45 хв., керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 11174, д.н.з. [NUMBER] , під час руху по дворовій території вул. М.Бойчука в м. Києві допустив порушення вимог пунктів 2.3 (б); 10.1; 10.9 Правил дорожнього руху України, в яких зазначено: -п. 2.3 «б» - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; - п. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; - п.10.9 - під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб. Як зазначено в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року у справі № 757/26784/18-к, порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія [PERSON] виявились в тому, що він керуючи зазначеним транспортним засобом на дворовій території біля буд. № 1/2 по вул. М.Бойчука в м. Києві, проявив неуважність, рухаючись заднім ходом і виконуючи маневр розвороту не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не вжив заходів для забезпечення безпеки руху, в результаті чого скоїв наїзд лівим переднім колесом на пішохода [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правої гомілки - двокісточкового перелому з вивихом ступні та зміщенням уламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, відповідно п.п. 2.2.1/в та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року (далі - ухвала суду, а.с. 44-45). Відповідно ухвали суду, порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] перебуває в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками. Органом досудового розслідування дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2021 року у справі № 757/26784/18-к відповідача [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за обвинувальним актом відносно вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності; кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно вчинення [PERSON] злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрите. Посилання сторони відповідача [PERSON] , як на підставу для відмови в позові, на обставини, що [PERSON] транспортним засобом ні на кого не наїжджав, на автомобілі жодних слідів пошкодження не виявлено, себе винним не вважає та його вина у скоєному не доведена, суд до уваги не приймає, з огляду на наступне. За нормою частини 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом ухвали Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2021 року обвинувачений [PERSON] погодився зі звільненням від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав; суд також з`ясував, що його позиція є добровільною та істинною. [PERSON] у кримінальному провадженні заявив суду, що зміст правових наслідків закриття провадження з нереабілітуючих підстав йому цілком зрозумілий та проти закриття провадження з відповідних підстав не заперечує. При цьому обвинуваченому [PERSON] судом роз`яснювалося, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру і означає визнання факту вчинення особою кримінального правопорушення, тому закон надає їй право заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку. Отже, за викладених обставин, наявність причинно-наслідкового зв`язку між порушенням Правил дорожнього руху України з виникнення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження та вина відповідача [PERSON] у скоєному презюмується, відповідно ухвали суду у кримінальному провадженні. Потерпілий в дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (копія свідоцтва про смерть - а.с. 59). Позивачка [PERSON] була дружиною [PERSON] , шлюб між ними зареєстровано 03.08.1979 року (а.с. 16). Позивач [PERSON] є сином [PERSON] та позивачки [PERSON] (а.с. 16 зв.). Відповідно виписки із медичної карти № 563 стаціонарного хворого поліклініки за місцем проживання Відділення політравми Київської міської клінічної лікарні № 17, [PERSON] , 68 років, знаходився в стаціонарі з 07.05.2018 по 19.05.2018 з діагнозом: закритий двокісточковий перелом кісток правої гомілкиз вивихом ступні та розривом міжгомілкового синдесмозу. Проведене лікування: 15.05.2018 - МОС правої малогомілкової кістки пластиною та гвинтами; МОС правої медіальної кісточки гвинтами; антибактеріальне, знеболююче, антикоагуляційне лікування. Рекомендації в подальшому лікуванні, серед іншого: нагляд у травматолога за місцем проживання; дозоване фізичне навантаження та виключення фізичного навантаження на праву н/кінцівку, пересування на милицях; Rо-контроль через 6-8 тижнів; зняття швів через 12-14 днів (а.с. 28). Представник відповідача [PERSON] пояснив, що в якості матеріальної допомоги на лікування [PERSON] відповідач 07.05.2018 купував ліки на суму 691,60 грн. та 38,87 грн., також дочка [PERSON] - [PERSON] 12.05.2018 перерахувала на рахунок позивача [PERSON] кошти 4500 грн., на підтвердження чого надано копії платіжного доручення та чеки (а.с. 69, 70). Позивачі стверджували, що вказаних коштів для проведення операції та лікування [PERSON] було недостатньо, вони понесли суттєві матеріальні витрати, оскільки лише вартість імпланта становила 17800 грн., при цьому на доведення зазначених обставин до позову додано копії накладних, чеків аптек, актів наданих послуг медичних установ, товарних чеків, рахунків-фактур, квитанцій Приватбанку (а.с. 29-38). Позивачка [PERSON] , яка була допитана судом у якості свідка, засвідчила, що 07.05.2018 її чоловік [PERSON] пішов на ринок та довго не повертався додому, вже з лікарні зателефонував, що йому на праву ногу наїхала машина. Спочатку її чоловік був у лікарні № 12, звідти направили в лікарню № 17, мав перелом ноги. Після травми тиждень [PERSON] у лікарні лежав на витяжці, потім йому зробили операцію, за все вони платили кошти. Вона з першого дня знаходилась біля чоловіка в лікарні два тижні, де він був лежачим, тому постійно доглядала за чоловіком, весь цей час вона не спала, з дому привозила їсти хворому, тому наймала таксі, бо надовго не могла лишити чоловіка, також до них приїжджав син [PERSON] ; після виписки чоловіка доглядала вдома. Рани у [PERSON] після операції не заживали, бо її чоловік хворів цукровим діабетом. З лікарні [PERSON] привезли на колясці, він не міг ходити, в подальшому на ходунках та на милицях також йому було важко ходити. Вона жила вдвох з чоловіком, до них постійно приїжджав їх син, який допомагав у всьому. Відповідача [PERSON] відразу вона бачила у лікарні, однак пробачення він не просив, не пропонував оплатити лікування, лише торгувався, сказав, що порадиться з адвокатом. Хірург говорив з відповідачем про вартість операції 17 000 - 21 000 грн., які [PERSON] оплачувати не захотів. Вона дуже переживала за чоловіка, плакала, тяжко все переносила. Вони вдвох пенсіонери, а лікування було коштовним. Мешкають вони на другому поверсі, ліфту не мають, а чоловіка потрібно було возити на огляд. Стан здоров`я у [PERSON] після травми та операції погіршувався, нога не заживала. Помер її чоловік 09.11.2021 через онкологічне захворювання, про яке їм відомо не було. До травми [PERSON] хворів лише на цукровий діабет. Допитаний судом позивач [PERSON] у якості свідка засвідчив, що після дорожньо-транспортної пригоди йому батько подзвонив з лікарні, куди він відразу приїхав. Там готували його батька [PERSON] до операції. В лікарню батька привіз відповідач [PERSON] . Батько повідомив, що відповідач наїхав йому на ногу. Він щодня приїжджав до батька в лікарню, де також за батьком доглядала його мати, привозив все необхідне, знаходив та купував ліки. Після виписки з лікарні він з матір`ю возив батька робити знімки, на огляд та консультації до лікарів. Нога у його батька не заживала, оскільки він був інсулінозалежний. Через отримання батьком травми він (свідок) дуже переживав та нервував, до батьків приїжджав щодня. На його картку відповідач перерахував 4500 грн., чи купував [PERSON] ліки він не пам`ятає. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно з положеннями статті 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Вимоги частин другої та третьої статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. За нормою частини другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц), постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц), від 26 жовтня 2022 року № 61-4095св22 (справа № 243/6516/21). Відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Під час розгляду справи відповідачем [PERSON] не доведено жодними доказами, що завдана шкода [PERSON] була не з вини відповідача, а з необережності або умислу самого потерпілого чи обставин непереборної сили. Отже, не є підставою для відмови у захисті порушеного права позивачів, оскільки за змістом наведених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. Як зазначалося вище, [PERSON] в результаті дорожньо-транспортної пригоди зазнав тілесних ушкоджень, зокрема отримав закриту травму правої гомілки - двокісточковий перелом з вивихом ступні та зміщенням уламків, які відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я, у зв`язку з якими він переніс операцію, тривалий час перебував на лікуванні, не міг ходити, тому потребував сторонньої допомоги та догляду, які надавали позивачі. Вказане ушкодження здоров`я [PERSON] безумовно потягнуло за собою заподіяння позивачам, як членам сім`ї потерпілого, моральної шкоди, яка полягає у порушенні їх звичного способу життя, нормальних життєвих зв`язків, перенесених страждань, переживань, інших негативних емоцій, хвилювань за здоров`я рідної людини, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивачів, стан здоров`я потерпілого, тривалість часу та зусилля, які необхідно було докласти для відновлення попереднього стану потерпілого, поведінку відповідача [PERSON] , який лише частково оплатив витрати на лікування та не цікавився перебігом лікування і станом здоров`я потерпілого, а також беручи до уваги, що позивачі, як члени сім`ї [PERSON] , яким завдано емоційних переживань, душевних страждань через отриману травму близькою їм людиною, необхідністю проведення лікування та здійснення догляду за потерпілим, відповідно, за чоловіком та батьком, що призвело вимушених змін у житті позивачів, які змушені були хвилюватися і перебувати в стані напруженого чекання, через що суд не має підстав дійти висновку хто саме з позивачів у зв`язку з цим у більшій мірі зазнав моральної шкоди, тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, присуджує порівну кожному з позивачів у відшкодування відповідачем [PERSON] моральної шкоди у сумі по 15 000 грн. За правилами частин 1, 3 ст. 12, частин 1, 5 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведених обставин позов у частині стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON] підлягає задоволенню частково. При вирішенні спору в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відповідачем ПрАТ «Страхова група «ТАС» суд враховує наступне. На час події дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС», відповідно Полісу № АК/9287833 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.09.2017, яким було визначено страхову суму на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, у розмірі 200 000 грн.; розмір франшизи - 0 грн. (а.с. 68, 157 зв.). Судом безспірно встановлено, що потерпілий [PERSON] та позивачі до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» із заявами про виплату страхового відшкодування заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортного пригоди, що сталася 07.05.2018 за участю відповідача [PERSON] , до страховика не звертались. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування». За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Пунктом 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Вищевказаним Законом визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування заподіяної шкоди. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За приписами ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Разом з тим, до потерпілих у розумінні вказаного закону відносяться юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (пункт 1.3 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно пункту 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Потерпілим в дорожньо-транспортній пригоді за участю відповідача [PERSON] був [PERSON] . Позивачі пояснили, що [INFO] [PERSON] помер у зв`язку з онкологічним захворюванням. Матеріали справи не містять доказів, що смерть [PERSON] є прямим наслідком вказаної дорожньо-транспортної пригоди, тобто є страховим випадком, до того ж, смерть потерпілого настала більше ніж через рік з дати дорожньо-транспортної пригоди 07.05.2018. Відповідно частини 2 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Згідно пункту 3 частини 1 ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Отже, до позивачів, як спадкоємців [PERSON] , не переходить право на спадкування щодо отримання відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я останньому. За викладених обставин позивні вимоги в частині стягнення з відповідача ПрАТ «Страхова Група «ТАС» моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн., оскільки позивачі звільнені від сплати судових витрат за подання позову про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, згідно норми пункту 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Позивачі просять стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 300 000 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. За приписами частини 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц. Відповідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 607/4341/20, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги. Позов був поданий представниками позивачів адвокатом Гарницьким П.П. До позовної заяви додано ордери на представництво адвокатом Гарницьким П.П. інтересів позивачів в Дніпровському районному суді м. Києва (а.с. 4, 4а), копії: Угод (договору) про надання правової допомоги з наданням всіх повноважень як представнику та захиснику від 15.05.2018, укладені між адвокатом Гарницьким А.П. та позивачкою [PERSON] (а.с. 11) та між адвокатом Гарницьким А.П. та позивачем [PERSON] (а.с. 12), копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Гарницького П.П. (а.с. 6), Попереднього розрахунку витраченого часу адвокатом Гарницьким П.П. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , кошти, які понесені [PERSON] , підлягають компенсації за рахунок відповідача по справі [PERSON] (а.с. 14), Попереднього розрахунку витраченого часу адвокатом Гарницьким П.П. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , кошти, які понесені [PERSON] , підлягають компенсації за рахунок відповідача по справі [PERSON] (а.с. 15), квитанції до прибуткового касового ордера № 31 від 12.09.2019 про сплату [PERSON] Гарницькому П.П. на підставі Договору на правову допомогу від 15.05.2018 коштів 200 000 грн. (а.с. 14 зв.), квитанції до прибуткового касового ордера № 32 від 12.09.2019 про сплату [PERSON] Гарницькому П.П. на підставі Договору на правову допомогу від 15.05.2018 коштів 100 000 грн. (а.с. 15 зв.). Згідно розділів 1, 4 Угоди (договору) про надання правової допомоги від 15.05.2018, укладеної між адвокатом Гарницьким А.П. та позивачкою [PERSON] , адвокат надає правову допомогу клієнту у захисті його прав та законних інтересів зі всіх питань, що стосується нього, в тому числі подання позовної заяви клієнта до [PERSON] за події, які мали місце 07.05.2018 під час ДТП за участі водія [PERSON] .Адвокат готує та пред`являє позов, який супроводжує до остаточного ухвалення судового рішення. Розмір гонорару становить 200 000,00 грн. (а.с. 11). Згідно розділів 1, 4 Угоди (договору) про надання правової допомоги від 15.05.2018, укладеної між адвокатом Гарницьким А.П. та позивачем [PERSON] , адвокат надає правову допомогу клієнту у захисті його прав та законних інтересів зі всіх питань, що стосується нього, в тому числі подання позовної заяви клієнта до [PERSON] за події, які мали місце 07.05.2018 під час ДТП за участі водія [PERSON] . Адвокат готує та пред`являє позов, який супроводжує до остаточного ухвалення судового рішення. Розмір гонорару становить 100 000,00 грн. (а.с. 12). Згідно положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно Попереднього розрахунку витраченого часу адвокатом Гарницьким П.П. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] від 12.09.2019, при наданні правової допомоги за договором адвокатом було витрачено 80 годин та планується витратити ще 100 годин робочого часу. За попередньою домовленістю між адвокатом та клієнтом, година роботи адвоката становить 2 500 грн. За звітом витраченого часу адвокатом витрачено: попереднє опрацювання матеріалів - 12 годин; опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини; формування правової позиції; консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи - 25 год.; підготовка процесуальних документів по справі (заяви, клопотання, письмові пояснення, адвокатські запити тощо) - 35 год.; участь у судових засіданнях - 3 год.; транспортні витрати - 5 год. Разом - 80 год. (а.с. 14). Відповідно Попереднього розрахунку витраченого часу адвокатом Гарницьким П.П. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] від 12.09.2019, при наданні правової допомоги за договором адвокатом було витрачено 40 годин та планується витратити ще 100 годин робочого часу. За попередньою домовленістю між адвокатом та клієнтом, година роботи адвоката становить 2 500 грн. За звітом витраченого часу адвокатом витрачено: попереднє опрацювання матеріалів - 10 годин; опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини; формування правової позиції; консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи - 10 год.; підготовка процесуальних документів по справі (заяви, клопотання, письмові пояснення, адвокатські запити тощо) - 12 год.; участь у судових засіданнях - 3 год.; транспортні витрати - 5 год. Разом - 40 год. (а.с. 15). Згідно пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Надання суду таких документів є базовою та необхідною умовою для розподілу витрат на правову допомогу, а їх задоволення залежить від рівня деталізації та обґрунтованості. За правилами частини 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заявив про неспівмірність заявлених позивачами витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що справа є нескладна, тому об`єктивно слід вважати вартість роботи адвоката за 1 годину 1 000 грн.; позовна заява є «шаблонна» та аналогічна тій, яку представник позивачів подавав у рамках кримінального провадження, тому для зміни реквізитів позову достатньо двох годин, а не 35 годин, які заявлені в розрахунках ціни позову; позовні вимоги двох позивачів об`єднані в одній позовній заяві, тому не підтверджується зазначені 12 годин на підготовку процесуальних документів [PERSON] ; представником позивачів також не конкретизовано які саме дії ним було здійснено та які процесуальні документи ним було складено в рамках цивільної справи. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі № 755/15364/17 при ухваленні додаткового судового рішення по розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. Також у постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника. Відповідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1415/20 (провадження № 61-6878св21), втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pactasuntservanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду . Розподіляючи понесені позивачами втрати на професійну правничу допомогу суд дійшов висновку про те, що надані вищевказані угоди про надання правової допомоги, попередні розрахунки витраченого часу адвоката та квитанції про сплату адвокату гонорару позивачем [PERSON] у розмірі 200 000 грн. та позивачем [PERSON] у розмірі 100 000 грн. не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Попередньо представник позивачів Гарницький П.П. звертався з цивільним позовом у кримінальному провадженні, який за змістом відповідає початково поданому позову у цій справі. У ході розгляду даної справи представник позивачів Гарницький П.П. подавав заяву від 08.12.2021 про долучення письмових доказів та примірник позовної заяви у новій редакції (а.с.99-105). З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, ціни позову, суд вважає, що зазначені позивачкою [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 200 000 грн. та позивачем [PERSON] у розмірі 100 000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат з огляду на наступне. Вимоги [PERSON] та [PERSON] об`єднані в одну позовну заяву, стосуються одних правовідносин за однією подією правопорушення, за якими спір вирішується одночасно. У зв`язку з цим подані суду два окремих попередніх розрахунки витраченого часу адвоката по кожному з позивачів, участь в судових засіданнях є подвійним нарахуванням витраченого адвокатом часу та, відповідно, гонорару. Також не надано будь яких доказів щодо транспортних витрат, за якими проведено розрахунок витраченого часу адвокатом по 5 годин стосовно кожного з позивачів. У зв`язку з цим такі послуги не підлягають до задоволенню. Крім того, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, суд вважає, що для опрацювання матеріалів, законодавчої бази, формування правової позиції, консультування, отримання додаткових матеріалів (доказів) для справи необхідно зменшити кількість годин з 12 і 25 (за позовом [PERSON] ) та з 10 і 10 (за позовом [PERSON] ) - загалом до 5 год.; для підготовки процесуальних документів по справі (заяви, клопотання, письмові пояснення, адвокатські запити тощо), враховуючи подання основного та зміненого позовів, необхідно зменшити кількість годин з 35 (за позовом [PERSON] ) та з 12 (за позовом [PERSON] ) - загалом до 3 год., що є розумним та справедливим розміром надання консультації, опрацювання законодавчої бази, складання і подачі позовних заяв у справі про відшкодування моральної шкоди. Також суд враховує, що представник позивачів адвокат Гарницький П.П. під час розгляду справи приймав участь у трьох судових засідання, а саме: 01.12.2021, яке тривало 24 хв. (з 11 год. 05 хв. до 11 год. 29 хв); 08.12.2021, яке тривало 57 хв. (з 11 год. 08 хв. до 12 год. 05 хв.); 28.01.2022, яке тривало 1 год. 51 хв. (з 09 год. 23 хв. до 11 год. 14 хв.), що підтверджується протоколами судових засідань. Загальна кількість витраченого часу у судових засіданнях становить 3 год. 12 хв. Всього витрачено адвокатом часу 11 год. 12 хв. З урахуванням визначеного гонорару за 1 год. роботи адвоката - 2 500 грн., вартість послуг за надання правничої допомоги становить 28 000 грн. Ціна позову до відповідача [PERSON] була заявлена у розмірі 285 000 грн. (190 000 + 95 000). Задоволено позов частково на суму 30 000 грн. (15 000 + 15 000), що становить 10,53%. Відповідно витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог складають у розмірі 2 948,40 грн. (28 000 грн. : 100 х 10,53%). Отже, з урахуванням зазначеного, з огляду на складність і обсяг справи та виконаної адвокатом роботи (отримання матеріалів справи, складання та подання позову та змінених позовних вимог, підготовка до судових засідань, представництво та захист інтересів позивачів у трьох судових засіданнях), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, спірних правовідносин, значення справи для сторін та з урахуванням поданих стороною відповідача [PERSON] заперечень щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо не співмірності таких витрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивачів про розподіл судових витрат, а саме слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь кожного з позивачів витрати на правничу допомогу у розмірі по 1 474,20 грн. (2 948,40 : 2). У іншій частині вимог заява задоволенню не підлягає.

Outcome: partial