Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

30 червня 2021 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, у якій [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 31462,19 доларів США, з яких 30000 доларів США - заборгованість за розписками від 05 вересня 2019 року, 1462,19 доларів США - 3% річних, відповідно до статті 625 ЦК України. В обґрунтування заявлених вимог у позовній заяві вказано, що 5 вересня 2019 року відповідач - [PERSON] позичив у позивача - [PERSON] гроші у розмірі 15 000 доларів США строком до 30 вересня 2019 року. В той же день - 5 вересня 2019 року, [PERSON] позичив додатково у [PERSON] гроші у розмірі 15 000 доларів США строком до 30 вересня 2019 року. Позивач зазначає, що між ним та відповідачем було укладено договори позики, зміст яких зафіксовано та підтверджено розписками, що написані власноручно [PERSON] . Сума позики складала 30000 (тридцять тисяч) доларів США. Строк повернення відповідно до розписок - 30 вересня 2019 року. Оскільки відповідач, порушивши взяті зобов`язання, ухиляється від повернення суми боргу, позивач, посилаючись на положення статей 525, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України практику Верховного Суду, звернувся до суду із вказаною позовною заявою. Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову у якій просив суд накласти арешт на будинок [ADDRESS] , на банківські рахунку відповідача, а також заборонити відповідачу виїзд за кордони України. Ухвалою суду від 2 липня 2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду. Іншою ухвалою суду від 2 липня 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику з підстав невідповідності її вимогам статті 151 ЦПК України. 27 липня 2021 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду від 2 липня 2021 року. Разом із заявою про усунення недоліків, позивачем подано заяву про забезпечення позову у якій просив суд накласти арешт на будинок [ADDRESS] та до набрання чинності рішення у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо житлового будинку та земельної ділянки, з належними до будинку надвірними будівлями (сарай, погріб, уборна, колодязь, огорожа) у відповідності до технічного паспорта на житловий будинок; накласти арешт на банківські рахунку відповідача, а також заборонити відповідачу виїзд за кордони України. Ухвалою суду від 2 серпня 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику з підстав невідповідності її вимогам статті 151 ЦПК України. Після виконання судом вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження. Розгляд справи призначено на 10:30 6 жовтня 2021 року. У призначене судове засідання сторони не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У зв`язку з неявкою сторін, а також відсутністю доказів належного їх повідомлення про судове засідання, розгляд справи відкладено на 10:00 29 листопада 2021 року, про що повідомлено сторін судовими повістками, а позивача, додатково, смс-повідомленням. У судове засідання, призначене на 29 листопада 2021 року з`явився позивач. Відповідач, будучи 13 жовтня 2021 року належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи до суду не з`явився, при цьому, 29 листопада 2021 року через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до вказаного клопотання, відповідач потребує правової допомоги при розгляді вказаної справи та буде здійснювати пошук фахівця в галузі права, який буде здійснювати представництво його інтересів у подальшому. Оскільки у судовому засіданні було встановлено, що сума коштів, яку позивач просить стягнути з відповідача та ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням думки позивача, ухвалою суду від 29 листопада 2021 року здійснено перехід цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 11:00 27 січня 2022 року про що повідомлено відповідача у встановленому законом порядку та йому надіслано копію ухвали суду. Підготовче засідання, призначене на 27 січня 2022 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному. Наступне засідання призначено на 09:30 16 березня 2022 року, про що повідомлено сторін. Судове засідання, призначене на 16 березня 2022 року не відбулося у зв`язку із введенням 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із проведенням бойових дій на території Вишгородського району Київської області та з урахуванням наказу Голови Вишгородського районного суду Київської області Котлярової І.Ю. № 5а від 2 березня 2022 року «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу». Враховуючи наказ виконуючого обов`язки Голови суду від 4 квітня 2022 року № 8-а «Про скасування наказу №5а від 2 березня 2022 року «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу», наступну дату підготовчого засідання визначено - 11:00 17 червня 2022 року, про що повідомлено сторін судовими повістками про виклик та, додатково, позивача шляхом надсилання смс-повідомлення, а відповідача - шляхом розміщення на сайті Вишгородського районного суду було розміщено «Оголошення про виклик [PERSON] до суду на 17 червня 2022 року». Уся інформація щодо цього судового провадження міститься на сайті «Судова влада України». У підготовче судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку. При цьому, 15 червня 2022 року до суду надійшла заява позивача про розгляд справи у його відсутності, зазначивши про неможливість з`явитися до суду, у зв`язку із веденням на території України воєнного стану та проходженням лікування за кордоном. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Вирішуючи питання про можливість проведення підготовчого засіданні у відсутності сторін, суд врахував заяву позивача, а також заяву відповідача від 29 листопада 2021 року, яка свідчить, що йому достовірно відомо про судовий розгляд цієї справи, проте, станом розгляду справи не цікавилася, з клопотаннями про відкладення розгляду справи з поважних причин не зверталася, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк, не надіслав, представника не залучив. Крім цього, про розгляд справи, [PERSON] був повідомлений шляхом розміщення «Оголошення про виклик до суду» на сайті Вишгородського районного суду. Отже, суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про виклик до суду. У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона яка задіяна у ході судового розгляду, зобов`язання з розумним інтервалом цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Згідно статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Ухвалою суду від 17 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики до судового розгляду на 23 серпня 2022 року об 11:30, про що сторонам надіслано копію ухвали суду, а відповідача викликано у судове засідання шляхом розміщення «Оголошення про виклик до суду» на сайті Вишгородського районного суду Київської області. Судове засідання, призначене на 23 серпня 2022 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці. Наступне судове засідання призначено на 12:30 21 жовтня 2022 року, про що повідомлено сторін судовими повстками про виклик, а відповідача викликано у судове засідання шляхом розміщення «Оголошення про виклик до суду» на сайті Вишгородського районного суду Київської області. У призначене судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності сторін, суд враховує наявність у матеріалах справи заяви позивача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, а також те, що згідно зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач 6 вересня 2022 року отримав судову повістку про виклик до суду, проте поважних причини неявки до суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, а тому враховуючи положення частини першої статті 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі матеріалів. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України, зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 5 вересня 2019 року відповідач - [PERSON] позичив у позивача - [PERSON] грошові кошти на загальну суму 30 000, 00 доларів США та зобов`язався їх повернути до 30 вересня 2019 року, що підтверджується розписками про те, що він отримав такі грошові кошти у позивача та у нього виникли відповідні боргові зобов`язання. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК України). Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи статті 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування 3 % річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. За результатами аналізу встановлених обставин справи та наведених вище правових норм можна дійти таких висновків. Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. При вирішенні спору суд виходив із того, що між сторонами укладено договір позики, згідно з яким відповідач зобов`язався повернути позивачу отримані у борг кошти, однак у строк, передбачений договором, відповідач позичені кошти не повернув, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики та 3 % річних, оскільки позивач довів факт укладання між ними договорів позики, умови яких не виконані відповідачем. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Суд встановив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується розписками, які підтверджує як факт отримання боржником коштів за договорами позики, так і зобов`язання повернути ці кошти. Оскільки кошти повернуто не було, у позивача були підстави для звернення з цим позовом до суду. Відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договорів та норми чинного законодавства, тому у позивача виникло право вимагати виконання зобов`язання за договорами. Кредитор відповідне право вимоги реалізував шляхом пред`явлення до позичальника позову про стягнення боргу за договорами і визначив борг на відповідну дату. Згідно із статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами. Позивач надав до суду копії розписок, розрахунок заборгованості, який являється допустимим доказом у справі, а відповідач не надав суду жодного належного доказу, що спростовують наявність договірних відносин та не спростував подані позивачем розрахунки заборгованості, незважаючи на надану йому судом таку можливість. Таким чином, матеріали справи свідчать, що у відповідача виникла заборгованість, а його дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов`язань та повернення боргу. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, що вказує на обґрунтованість позову. Щодо суми та валюти боргу, то cуд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові по справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року. Приймаючи до уваги вищенаведене та враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення позивачу отриманої позики в розмірі на загальну суму 30000,00 доларів США не виконав, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума боргу за договором позики саме у тій валюті, в якій отримана позика, та 3 % річних в розмірі 1462,19 доларів США. Оскільки, позивач є інвалідом ІІ групи і, відповідно пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8550,26 гривень (31462,19 доларів США, на день подання позову = 855025,91 гривень).

Outcome: approved