Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач житлово-будівельний кооператив «Рось» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги,\~ посилаючись на наступні\~ обставини. Відповідач [PERSON] , як власник квартири [ADDRESS] , є співвласником багатоквартирного будинку, в якому створено ЖБК «Рось», та членом ЖБК «Рось». ЖБК «Рось» є власником та співвласником будинку [ADDRESS] , являється балансоутримувачем і здійснює утримання та обслуговування будинку згідно статуту. Статтею 384 Цивільного кодексу України закріплено будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив\~ її. Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступили до організованого кооперативу, і зареєстрованого в установленому порядку. Житлово-будівельний кооператив має право укладати договори, пов`язані з будівництвом, експлуатацією і ремонтом жилого будинку (будинків) і надвірних будівель, їх добровільним страхуванням та утриманням прибудинкової території, а також інші договори відповідно до цілей його діяльності. Пунктом 22 Примірного статуту визначено, що кошти житлово-будівельного кооперативу складаються звступних внесків; пайових внесків; внесків на проведення капітального ремонту жилого будинку (будинків); внесків на експлуатацію жилого будинку (будинків) і утримання прибудинкової території; інших надходжень. Згідно з пунктом 60 Примірного статуту органами управління житлово-будівельного кооперативу є загальні збори членів кооперативу і правління кооперативу. Загальні збори членів житлово-будівельного кооперативу є вищим органом управління кооперативу. Мета і предмет діяльності житлово-будівельного кооперативу не передбачають провадження господарської діяльності щодо\~\~ надання житлово-комунальних послуг, а тому ЖБК не є виробником чи виконавцем житлово-комунальних\~ послуг. Перелік внесків (платежів) співвласників, до якого мають\~ входити, наприклад\~ внесок (платіж) на утримання спільного майна багатоквартирного будинку, внесок (платіж) за холодну воду, внесок (платіж) за гарячу воду, внесок (платіж) за опалення\~ тощо, визначається загальними зборами членів кооперативу. Нормами статуту ЖБК «Рось», затвердженого протоколом загальних зборів, мешканців будинку по [ADDRESS] , за №33 від 16.11.2005року (зізмінами) визначенонаступне: п. 3 ст.2.2, завданням і предметом діяльності ЖБК є забезпечення сприяння членам кооперативу в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної\~ якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю ЖБК; п. 3 ст.2.5, ЖБК має право\~ вимагати своєчасної та в повному обсязі сплати всіх\~ установлених Законом і статутом кооперативу платежів, зборів і внесків від\~ власників\~ приміщень, а також\~ відрахувань до резервного і ремонтного фондів; п.4 ст.2.5, ЖБК має право\~ звертатися до суду з позовом про звернення стягнення з власників приміщень, які відмовляються відшкодовувати завдані\~\~ збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені\~\~ законодавством та статутом\~ платежі і внески, а також відрахування до резервного і ремонтного фондів; п.4 ст.4.6, ЖБК має право через правління, укладати договори із суб`єктами підприємництва, які виконують\~\~ роботи, в тому числі\~\~ будівельні, надають житлово-комунальні та інші послуги, та здійснювати контроль за їх\~ виконанням. Відповідно до ст. 11.3, член ЖБК зобов`язаний виконувати вимоги\~ статуту кооперативу (п.1) та своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні\~ платежі (п. 7). Тобто, згідно статуту, член ЖБК зобов`язаний сплачувати внески щомісячно протягом 30 календарних днів звітного (податкового) місяця, відповідно до тарифів затверджених протоколом загальних зборів №1/01 від 27.01.2018року\~ з розрахунку: внески на утримання будинку та прибудинкової території, нежитлові\~ приміщення на 2018року\~ - 4,30грн., за інші послуги - за тарифами виробників послуг. Так, відповідно до умов статуту та протоколу загальних зборів, боржник, власник квартири [ADDRESS] , повинна була сплатити ЖБК за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року суму в розмірі 4003,83грн., тоді коли за вказаний період за послуги сплатила всього 270,30грн. У результаті цього за власником квартири виникла заборгованість по внескам членів\~\~ об`єднання в сумі 3733,53 грн. Відповідачу направлялась вимога про сплату боргу від 24.05.2021року, яку остання отримала 16.06.2021 року,однак, сума заборгованості за вказаний період відповідачем не була сплачена. Чинне законодавство визначає\~ обов`язок для співвласника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні\~ послуги на утримання\~ житла. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних\~ послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача\~\~ від оплати послуг у повному\~ обсязі. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням\~ встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті\~ 625 ЦК України). Згідно розрахунку по індексу інфляції та 3-х відсотків річних, нарахованих\~ позивачем за період\~ заборгованості з 01.01.2018року по 01.08.2021 року, сума\~ заборгованості складає - по інфляції 745,72грн.,по 3% річних 323,25грн. Також, нормою ст.137 ЦПКУкраїни, обґрунтовано суть витрат на правничу допомогу, тобто розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підставі викладеного, позивачем\~ надається договір про надання правничої допомоги та акт виконаних робіт з вказанням умов договору та розрахунку здійснення витрат, часу та опису\~ робіт. Таким чином, судові\~ витрати позивача складаються з судового збору в сумі 2270,00 грн. та витрати на правничудопомогу, з урахуванням додаткових\~ витрат 4000,00 грн. Просили суд стягнути з [PERSON] на користь житлово-будівельного кооперату «Рось» заборгованість по внескам та платежам співвласників об`єднання із врахуванням розміру інфляційних збитків та три проценти\~ річних відпростроченої суми, що складає в сумі 4802 грн. 50коп., судові витрати на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.та витрати на сплату судового збору в сумі 2270,00 грн. (а.с. 1-7). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. (а.с. 52-53) та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 05 жовтня 2021 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача\~ (а.с. 57). 23 жовтня 2021 року за вх. № 49330 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо\~ зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача (а.с. 58). Згідно отриманої інформації [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , дані станом на 01.12.1998 року. Ухвалою судді від 05 жовтня 2021 року\~ було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 59-60). Ухвалою суду від 021.02.2022 року було постановлено проводити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку ( а. с. 75-76 ). Заочним рішенням Білоцеркіського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2022 року позовні вимоги житлово-будівельного кооперативу «Рось» до [PERSON] про стягнення боргу за комунальні послуги були задоволені, стягнуто заборгованість в розмірі 4 802,50 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 4000 гривень та судовий збір в сумі 2 270 гривнь, загалом 11 072,50 гривень ( а. с. 77-92 ). 01 вересня 2022 року за вх. № 30252 судом отримано від [PERSON] заяву про перегляд заочного рішення від 01.02.2022 року ( а. с. 99-100 ). Ухвалою судді від 07.09.2022 року поновлено строк для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, призначено судовий розгляд на 21 вересня 2022 року ( а. с. 107 ). Ухвалою суду від 21 вересня 2022 року заява [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволена, скасоване заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.02.2022 року, призначено справу до розгляду в судове засідання на 12.10.2022 року ( а. с. 116-119 ). 12 жовтня 2022 року в судовому засіданні було оголошено перерву до 09.11.2022 року у зв`язку із залишенням відповідачем залу судового засідання ( а. с. 126-128 ). 01 листопада 2022 року за вх. № 38476 судом отримано відзив на позовну заяву, в якій [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із недоведеністю обставин та происла застосувати наслідки спливу позовної давності в частині позовних вимог з 01.01.2018 року по 04.10.2018 року. В судовому засіданні представник позивача, голова ЖБК «Рось» Портяник Сергій Іванович, який діє на підставівиписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань( а. с. 8 ) та адвокат Козак П.В., який діє на підставі Ордеру ( а. с. 46 ) та договору про надання правової допомоги № 2-370-юо/ц-заг/21 від 23.07.2021 року ( а. с. 47 ), кожний окремо, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просили позовні вимоги ЖБК «Рось» задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити у позові ЖБК «Рось», оскільки вважає, що не повинна сплачувати отримані послуги, так як самостійно за власні кошти відремонтувала дах в будинку, тому має бути це зараховано позивачем в оплату отриманих послуг. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ЖБК «Рось»\~ підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~ що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що відповідачу по справі [PERSON] на праві власності належить\~ квартира [ADDRESS] , на підставі жовідки ЖБК «Рось» від 13.09.1992 року, про що внесено запис до реєстрової книги № 92 Білоцерківського МБТІ, реєстровий № 1057, що підтверджується листом КП КОР «Південне БТІ» від 30.07.2021 року за № 2210 (а.с. 19).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Встановлено, що позивач ЖБК «Рось» являється балансоутримувачем будинку [ADDRESS] , здійснює утримання та обслуговування будинку згідно статуту. Статтею 384 Цивільного кодексу України закріплено будинок, споруджений або\~ придбаний\~ житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу\~ і розпоряджання\~ квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив\~ її. Нормами статуту ЖБК «Рось», затвердженого протоколом загальних зборів, мешканців будинку по [ADDRESS] , за № 33 від 16.11.2005 року (зі змінами) ( далі \~ Статут ) визначено наступне:\~ п.п. 3 п. 2.2, завданням і предметом діяльності ЖБК є забезпечення сприяння членам кооперативу в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю ЖБК; п.п. 3 п. 2.5, ЖБК має право вимагати своєчасної та в повному обсязі сплати всіх установлених Законом і статутом кооперативу платежів, зборів і внесків від власників приміщень, а також відрахувань до резервного і ремонтного фондів; п.п.4 п. 2.5, ЖБК має право\~ звертатися до суду з позовом про звернення стягнення з власників приміщень, які відмовляються відшкодовувати завдані збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені законодавством та статутом платежі і внески, а також відрахування до резервного і ремонтного фондів; п.п.4 п. 4.6,ЖБК має право через правління, укладати договори із суб`єктами підприємництва, які виконують роботи, в тому числі будівельні, надають житлово- комунальні та інші послуги, та здійснювати контроль за їх виконанням; відповідно до п. 8.2 Статуту, у разі відмови власника приміщення укладати договір або сплачувати обов`язкові платежі на утримання та ремонт неподільного майна та відповідної частки загального майна ЖБК має право звернутися до суду для стягнення нарахованих платежів в судовому порядку; пунктом 11.3 Статуту передбачено, що, член ЖБК зобов язаний виконувати вимоги статуту кооперативу (п. 1) та своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні платежі (п. 7) ( а. с. 10-16 ). Також, згідно статуту, член ЖБК зобов`язаний сплачувати внески щомісячно протягом 30 календарних днів звітного (податкового) місяця, відповідно до тарифів затверджених протоколом загальних зборів №1/01 від 27.01.2018 року з розрахунку: внески на утримання будинку та прибудинкової території, нежитлові приміщення на 2018 рік 4,30 грн., за інші послуги за тарифами виробників послуг ( а. с. 45 ). Позивач звертаючись до суду з позовними вимогами зазначав, що відповідно до умов статуту та протоколу загальних зборів, власник квартири [ADDRESS] , повинна була сплатити ЖБК за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року суму в розмірі 4003,83грн., тоді коли за вказаний період за послуги сплатила всього 270,30грн. У результаті цього за власником вищевказаної квартири виникла заборгованість по внескам членів об`єднання в сумі 3733,53 грн., з яких: розподіл обсягу використання послуги з відходів між особовими рахунками мешканців будинку за 2018рік проведено згідно структури нарахувань за послуги із збирання, вивезення, захоронения твердих побутових відходів, згідно договору між ТОВ «КАТП-1028» та ЖБК «Рось» та на підставі актів виконаних робіт за 2018 рік. Тариф за 1 м3 в січні 2018 року становив 53,70грн., з лютого по грудень 2018 року 53,58грн.; розподіл обсягу використання послуги з водопостачання та водовідведення між особовими рахунками мешканців будинку за 2018 рік проведено згідно структури нарахувань за послуги з водопостачання та водовідведення, згідно договору між ТОВ «КАТП-1028» та ЖБК «Рось» та на підставі актів виконаних робіт за 2018рік. Тариф за 1 м3 водопостачання та водовідведення в січні 2018 року становив 30,684грн., з лютого по липень 2018 року 21,192грн., з липня по грудень 2018 року 24,948грн.;розподіл обсягу використання послуги на утримання будинку та прибудинкової території, нежитлового приміщення між особовими рахунками мешканців будинку за 2018 рік проведено згідно протоколу №1/01 від 27.01.2018 року за тарифом 4,30 грн. за 1 м2 при загальній площі 4158,19 м2. Встановлено, що відповідач у зв`язку із невиконанням належним чином та в повному обсязі своїх обов`язків та не сплачуючи по внескам та платежам співвласників об`єднання за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 3733 грн. 53 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією акту звірки взаєморозрахунків (а.с. 25). Отже, відповідач [PERSON] є власником квартири, користується послугами, які надаються позивачем, оскільки володіє спільним майном членів об`єднання. Відповідачу [PERSON] на адресу житлового приміщення направлялась вимога про сплату боргу (а.с. 24-26), однак останньою було проігноровано дану вимогу та заборгованість не сплачена. Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами позивач наголошує на тому, що оскільки відповідач ухиляється від погашення заборгованості за отримані послуг, які надаються ЖБК «Рось», позивач вимушений звернутися до суду про стягнення такої заборгованості та відповідно 3% річних та інфляційні втрати. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частина 5 статті 81 ЦПК України зазначає, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із статтею 94 Господарського кодексу України, кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється Житловим кодексом УРСР, Цивільним, Земельним кодексами України, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства України. Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступили до організованого кооперативу, і зареєстрованого в установленому порядку (стаття 137 Житлового кодексу УРСР). Статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність (cт.8 ЗУ «Про кооперацію» (№1087-V від 10.07.2003 року). Згідно з пунктом 15 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів Української PCP від 30.04.1985 № 186, житлово-будівельнийкооператив здійснює експлуатацію і ремонт належного йому жилого будинку (будинків) та утримання прибудинкової території за рахунок коштів кооперативу на засадах самооплатності. Житлово-будівельний кооператив має право укладати договори, пов`язані з будівництвом, експлуатацією і ремонтом жилого будинку (будинків) і надвірних будівель, їх добровільним страхуванням та утриманням прибудинкової території, а також інші договори відповідно до цілей його діяльності (пункт 16 Примірного статуту). Пунктом 22 Примірного статуту визначено, що кошти житлово-будівельного кооперативу складаються з вступних внесків; пайових внесків; внесків на проведення капітального ремонту жилого будинку (будинків); внесків на експлуатацію жилого будинку (будинків) і утримання прибудинкової території, інших надходжень. Згідно з пунктом 60 Примірного статуту, органами управління житлово-будівельного кооперативу є загальні збори членів кооперативу і правління кооперативу. Загальні збори членів житлово-будівельного кооперативу є вищим органом управління кооперативу. Виключно на загальних зборах ЖБК приймаються рішення, зокрема щодо: прийняття статуту кооперативу та внесення до нього змін; порядку експлуатації жилого будинку (будинків); встановлення строків внесення внесків на капітальний ремонт жилого будинку (будинків), внесків на експлуатацію жилого будинку (будинків) та утримання прибудинкової території, плати за комунальні послуги; прийняття рішення про утворення спеціальних фондів, установлення розміру, строків внесення членами кооперативу внесків до цих фондів, а також порядок їх витрачання;встановлення порядку витрачання інших надходжень. Враховуючи викладене, мета і предмет діяльності житлово-будівельного кооперативу не передбачають провадження господарської діяльності щодо надання житлово-комунальних послуг, а тому ЖБК не є виробником чи виконавцем житлово-комунальних послуг. Перелік внесків (платежів) співвласників, до якого мають входити, наприклад внесок (платіж) на утримання спільного майна багатоквартирного будинку, внесок (платіж) за холодну воду, внесок (платіж) за гарячу воду, внесок (платіж) за опалення тощо визначається загальними зборами членів кооперативу. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлене договором або законом. Відповідно до ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» утримання будинків і прибудинкових територій господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Згідно п. 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, встановлено, що власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до статті 162 ЖК УРСР визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Такі ж вимоги передбачені в п.7 Правил користування приміщеннями житлових\~ будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 14.02.2018 року у справі № 462/6393/15-ц. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Така правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду\~ від 07.07.2020 № 712/8916/17 (14-448цс19 ). Отже, суд приходить до висновку, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за такі послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, відповідач [PERSON] , як власник майна зобов`язана утримувати майно, що їй належить на праві власності та сплачувати за надані комунальні послуги. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є власником квартири, в якій остання має зареєстроване місце проживання, і що позивач ЖБК «Рось»\~ надав комунальні послуги. З огляду на це, відповідач [PERSON] , як власник квартири, в якій були отримані житлово-комунальні послуги, має обов`язок оплатити позивачеві їхню вартість, однак, як встановлено судом, вона не в повній мірі оплачувала за поставлені позивачем до квартири послуги, чим порушила його право, за захистом якого він звернувся до суду. В свою чергу, відповідач не надала до суду доказів сплати нею в повному об`ємі вказаних коштів чи доказів того, що житло вибуло з\~ власності або не є такими, які отримують надані ЖБК «Рось» послуги. Навпаки, з боку відповідача в судовому засіданні підтверджено, що остання є власником кв. [ADDRESS] та вона дійсно не сплачувала комунальні послуги за вказаний позивачем у позові період. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, з наявного в матеріалах справи акту звірки взаєморозрахунків (розрахунку заборгованості) вбачається, що, заборгованість відповідача перед позивачем за отримані житлово-комунальні послуги дійсно складають у розмірі 3 733,53 гривень. Розрахунок заборгованості обґрунтований належним чином та відповідачем не спростовано. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дійсно позивач має право вимагати стягнення з відповідача заборгованість в частині не сплати за комунальні послуги в розмірі 3 733,53 гривень. Так, такими послугами, за які у відповідача виникла заборгованість, які надаються позивачем є утримання будинку і прибудинкової території; послуги з централізованого водопостачання та водовідведення; вивезення твердих побутових відходів. Матеріали справи містять Договір № 11067 від 01.07.2013 року, який було укладено між ТОВ «Білоцерківвода» та ЖБК «Рось» про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення ( а. с. 27-30 ) та Додаткову угоду до Договору № 11067 від 23.09.2013 року, укладену 12.05.2015 року між ТОВ «Білоцерківвода» та ЖБК «Рось» ( а. с. 32 ). Також, в матеріалах справи наявний Договір № 84-19 про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів від 23.11.2018 року, укладеного між ПАТ «КАТП-1028» та ЖБК «Рось» ( а. с. 35-36 ). Отже, матеріали справи свідчать про те, що дійсно позивачем надавалися відповдіачу вищевказані послуги, спростування в зворотному з боку відповдіача суду не надано. Звертаючись до суду з відзивом на позовну заяву, позивач просила суд застосувати строк позовної давності , які стосуються нарахувань, строк яких настав до 04.10.2018 року, оскількі з позов до суду позивач звернувся лише 04.10.2021 року. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Не заслуговують на увагу доводи позивача, що звертаючись до суду у липні 2022 року ( підтверджень не надано ) із заявою про видачу судового наказу, який ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2021 року було відмовлено ЖБК «Рось» у його видачі, таке звернення перериває перебіг позовної давності, оскільки ВП ВС від 07 липня 2020 року у справі No 712/8916/17 відійшла від висновків\~ ВСУ від 21.01.2015 у справі №6-214цс14 та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі No 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу не перериває перебіг позовної давності. Тобто, вищевказаною постановою Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при вирішенні цього спору суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.За таких обставин, висновок апеляційного суду про те, що звернення позивача до суду у квітні 2013 року із заявою про видачу судового наказу про стягнення із відповідача заборгованості за комунальні послуги перериває строк позовної давності, не відповідає вимогам закону. Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2021 року у справі № 760/16111/15-ц, провадження № 61-1393св19. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. З огляду на зазначене, при вирішення цього спору суд зазначає, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість в межах позовної давності, а тому звернувшись до суду у жовтні 2021 року, позивач пропустив позовну давність до певних платежів, зокрема, за період з січня 2018 року по жовтень 2018 року ( в межах заявлених вимог ). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у первинній редакції).Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року). Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Зазначена правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 7 липня 2020 року у справі No 712/8916/17. Так, як встановлено в судовому засіданні та не спростовано з боку позивача, останній звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами 04.10.2022 року, в яких просив суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість зі сплати комунальних послуг у сумі 3 733,53 грн., яка виникла за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що\~ в межах строку позовної давності з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати комунальних послуг з жовтня 2018 року по грудень 2018 року ( в межах заявлених вимог ). Заборгованість за послуги позивач нараховував щомісяця, то загальна позовна давність починає спливати за кожним таким щомісячним плетежем окремо. Оскільки як зазначено вище, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк,з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг, тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість зі сплати комунальних послуг саме за жовтень 2018 року, листопад 2018 року та грудень 2018 року. Відповідно до Акту звірки взаєморозрахунків, заборгованість за вищевказані місяці, які підлягають до стягненню складають у розмірі 1 009 гривень ( за жовтень 2018 року сплата становила в сумі 344,98 грн., за листопад 2018 року сплата становила 330,16 грн., за грудень 2018 року сплата становила 333,86 грн. ) ( а. с. 25 ). Тому, в межах строку позовної давності з відповідача [PERSON] на користь позивача ЖБК «Рось» підлягає стягненню заборгованість зі сплати комунальних послуг у розмірі 1 009 гривень. Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в сумі 745,72 грн. та 3% річних в сумі 323,25 грн. ( період вкаазаний позивачем з 01.01.2018 року по 01.08.2021 року ), то суд приходить до наступного. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 6 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частин 1, 5 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, системний аналіз положень статей 11, 509, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати інфляційні втрати за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням у розумінні статті 509 цього Кодексу. Разом з тим у постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок: "З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).". Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17. У постанові об`єднаної плати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 зазначено, що відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, щодо неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами. Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Верховний суд (в рамках цієї справи) наголошує, що положення статей 3, 509, 625 ЦК України, передбачають нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3% річних, нараховані за попередній період, таким чином помилковим є твердження, що під час нарахування інфляційних втрат урахуванню (обчисленню) підлягає не тільки основний борг, а й сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів. Наведену правову позицію також викладено у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №916/2889/13. Між тим, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 (ЄДРСРУ № 82887781), з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Серед іншого правовий аналіз положень статей\~ 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати\~ Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Судом враховано, що відповідач дійсно мала заборгованість за певний період з несплати за комунальні послуги, тому позивач має право вимагати від відповідача сплати інфляційних втрат та 3% річних. Однак, суд не може погодитися з доданим з боку позивача розрахунком інфляційних нарахувань та 3% річних та відповідно проводить свій розрахунок. Розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] * [Процентна ставка (%)] / 100% * [Кількість днів] / [Кількість днів у році] Де: [Сума боргу] сума простроченого боргу;[Процентна ставка (%)] проценти річних; [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році. Період розрахунку: з 21.10.2018 року ( з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг ) по 01.08.2021 року ( вимоги позивача у відповідності до ст. 13 ЦПК України ). Період розрахунку: з 21.10.2018 року по 31.12.2018 року - 72 дні [Проценти] = 1 009,00 грн. (сума боргу) * 3,000% (процентна ставка) / 100% * 72 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 5,97 грн. Період розрахунку: з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 365 днів [Проценти] = 1 009,00 грн. (сума боргу) * 3,000% (процентна ставка) / 100% * 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 30,27 грн. Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року - 366 днів [Проценти] = 1 009,00 грн. (сума боргу) * 3,000% (процентна ставка) / 100% * 366 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 30,27 грн. Період розрахунку: з 01.01.2021 року по 01.08.2021 року - 213 днів [Проценти] = 1 009,00 грн. (сума боргу) * 3,000% (процентна ставка) / 100% * 213 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 17,66 грн. Сума нарахованих процентів: 84,17 грн. Інфляційні:Розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] * [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Де:[Сума боргу] сума простроченого боргу. [Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період. У період з 01.11.2018 року по 01.08.2021 року індексація на суму 1 009,00 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 101,40% * 100,80% * 101,00% * 100,50% * 100,90% * 101,00% * 100,70% * 99,50% * 99,40% * 99,70% * 100,70% * 100,70% * 100,10% * 99,80% * 100,20% * 99,70% * 100,80% * 100,80% * 100,30% * 100,20% * 99,40% * 99,80% * 100,50% * 101,00% * 101,30% * 100,90% * 101,30% * 101,00% * 101,70% * 100,70% * 101,30% * 100,20% * 100,10% = 118,879% (за період Листопад 2018 - Липень 2021) [Інфляційні нарахування] = 1 009,00 грн. (сума боргу) * 118,879% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 1 009,00 грн. (сума боргу) = 190,49 грн. Сума збитків від інфляції: 190,49 грн. Тому, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних є цілком обґрунтованими та такими, що також підлягають до часткового задоволення в розрахованому судом розмірі, оскільки відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: partial