Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

В травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: 1) виділити [PERSON] в натурі 1/3 частини нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; 2) Припинити за [PERSON] її право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником 1/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування частки житлового будинку від 29 жовтня 2013 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. і зареєстрованим у реєстрі за № 1477, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.10.2013 р. індексний номер 11786374. Іншими співвласниками спірного майна є [PERSON] та [PERSON] , кожному з яких належить по 1/3 частини спірного майна, що підтверджується рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01.12.2011 р. № 2-7-11 р. Відповідач-2, зі своєю родиною, який проживає в цьому будинку, перешкоджають доступу в будинок, який законно на правах спільної часткової власності належить також і Позивачу. Між Позивачем та Відповідачами, постійно виникають спори про порядок користування і володіння будинком з господарськими спорудами. Угоди про спосіб виділення частки Позивача із спірного майна не досягнуто. Крім того, факт відсутності виділеної в натурі частки на 1/3 будинку з господарськими спорудами перешкоджає Позивачу в реалізації свого права на оформлення правовстановлюючих документів на відповідну частку земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок. Ухвалою від 08.06.2016 р. (суддею Супрун Г.Б.) відкрито провадження у справі № 758/6052/16-ц за вказаним позовом. У липні 2016 р. від представника відповідача -2 через канцелярію суду надійшли письмові заперечення, в яких зазначив, що Згідно Акту прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння затвердженого рішенням Виконкому Ради депутатів трудящих Подільського району м. Києва від 10 грудня 1979 року була проведена реєстрація будинку в місцевих органах влади, що підтверджується Реєстраційним посвідченням, виданим 21.01.1980 року № 23010 Київським міським бюро технічної інвентаризації на ім`я [PERSON] , який є дідом Позивача, батьком Відповідача -1 та Відповідача -2. Так, [INFO] [PERSON] помер. У подальшому рішення Подільського районного суду м. Києві від 01.12.2011 було встановлено, що мати Позивача, яка передала останній свою частку Відповідач -1 та Відповідач -2 є власниками 1/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька саме Відповідач -2 сплачував податок на землю, страхові платежі за будинок, починаючи від дня введення будинку в експлуатацію та станом на сьогоднішній день, дані обставини підтверджуються підписами Відповілача -2 на відповідних квитанціях. Починаючи з 1979 року та на момент подання позову, Відповідачем-2 неодноразово здійснювалися ремонтні роботи по обладнанню та переобладнанню будинку, завдяки яким вартість даного будинку булла значно збільшена і будинок має саме такий вигляд яким він є на момент подачі позову. Крім цього виконані роботи по будівництву нових та ремонту і заміні існуючих споруд таких як вигрібна яма, прибудови до сараю, дерев`яна огорожа, в тому числі ворота і їх фарбування. Проведено утеплення поверхні фасадів житлового будинку плитами із пінопласту. Зазначений перелік робіт є лише приблизним, окрім ремонтних робіт, які призводили до технічних змін у будинку Відповідачем- 2 також проводились поточні ремонтні роботи по підтриманню будинку у технічному стані. В свою чергу, Позивач жодних коштів на будівництво будинку не вкладала, матеріальної допомоги не надавала, тобто, фактично не брала участі у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Враховуючи вищевикладене, просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі. 19.09.2016 р. через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення на заперечення відповідача -2, в яких вказала, що питання щодо приналежності майна [PERSON] , а також її частка в розмірі 1/3 частини встановлена судовим рішенням Подільського районного суду м. Києва № 2-7-11р. від 01 грудня 2011 року. Під час розгляду справи у 2011 році судом було надана оцінку всім доводам відповідача щодо розміру його вкладу у ремонт будинку, несення витрат на утримання будинку тощо. Так, навіть подані [PERSON] у даній справі докази датуються 2005 роком, тобто до дати постановлення зазначеного рішення 2011 року. Ухвалою від 17.02.2017 р. об`єднано цивільну справу № 758/11316/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про збільшення частки у праві спільної часткової власності в одне провадження зі справою № 758/6052/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділення в натурі частки із спільної часткової власності. Як вбачається з матеріалів справи № 758/11316/16-ц позивач [PERSON] в своїй позовній заяві просив: 1) визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини будинку [ADDRESS] ; 2) визнати за [PERSON] право власності на 0,8 частин будинку [ADDRESS] ; 3) визнати за [PERSON] право власності на 0,8 частин будинку [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що позивач вважає, що його чатка у праві спільної часткової власності має бути збільшена за рахунок часток інших співвласників, а саме: розмір належної йому на праві власності має становити 2/3 частин спірного будинку. Слід зазначити, що після смерті батька саме Позивач сплачував податок на землю, страхові платежі за будинок, починаючи від дня введення будинку в експлуатацію та станом на сьогоднішній день, дані обставини підтверджуються підписами Позивача на відповідних квитанціях. Після введення будинку в експлуатацію, він зазнав значних змін, а саме був майже перебудований, оскільки значну частину конструкцій було змінено на більш нові та придатні для користування. Вищевказані обставини підтверджуються копіями договорів та квитанцій за виконані ремонтні роботи, які зберігаються у Позивача. Зазначений перелік робіт є лише приблизним, окрім ремонтних робіт, які призводили до технічних змін у будинку Позивачем також проводились поточні ремонтні роботи по підтриманню будинку у технічному стані. Ухвалою від 19.06.2017 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинене на час проведення експертизи. На підставі повторного протоколу автоматизованого розподілу справ від 13.11.2019 р. матеріали вказаної справи передані на розгляд судді Ларіоновій Н.М. 15.06.2020 року до суду надійшов висновок експертів від 22.04.2020 р. № 14487/17-44/162/20-44/8034/20-44 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 758/6052/16-ц. В якому зазначено, що поділ по 1/3 частині житлового будинку «А», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом проведення реконструкції (перепланування і переобладнання) приміщень існуючого житлового будинку «А», з метою влаштування трьох окремих квартир для ізольованого користування та заселення кожної новоутвореної квартири однією сім`єю, вбачається можливим при умові відсутності від ідеальних часток співвласників та відхилення від вимог нормативних документів. Ухвалою від 25.06.2020 р. поновлено провадження у цивільній справі № 758/6052/16-ц . У березні 2021 року [PERSON] подала уточнену позовну заяву, в якій просила виділити в натурі [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , визнавши право власності на наступні приміщення житлового будинку «А» з господарськими будівлями та спорудами, що складають 26,7 кв.м. площі житлового будинку «А», а саме: «4 житлова кімната» (площею 8,6 кв.м.), «6 коридор» (площею 6,6 кв.м.), «7 житлова кімната» (площею 11,5 кв.м.); господарські будівлі та споруди: Сарай «б», Сарай «б'», Сарай «Б» - 1/3 частки.» В судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат Щербатюк Н.В. просила їх позов задовільнити в повному обсязі, в позові [PERSON] відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила позов [PERSON] задовільнити, в позові [PERSON] відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Лущина О.О. в судовому засіданні підтримала позов [PERSON] в повному обсязі та просила відмовити в позову [PERSON] , надала пояснення, аналогічні зазначеним у відзиві на позовну заяву. Суд, встановивши обставини та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору дарування частки житлового будинку від 29 жовтня 2013 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. і зареєстрованим у реєстрі за № 1477, Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.10.2013 р. індексний номер 11786374, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частка нерухомого майна, а саме: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальна площа: 82,6 кв.м, житлова площа: 49,2 кв.м. Іншими співвласниками спірного майна є [PERSON] та [PERSON] , кожному з яких належить по 1/3 частини спірного майна, що підтверджується рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01.12.2011 р. № 2-7-11 р. Як вбачається з технічного паспорта Подільського бюро технічної інвентаризації, інвентаризаційна справа № 39519, від 04.12.1998 року, спірне майно згідно з плану присадибної ділянки, складається з: Літ.А - житловий будинок; [ADDRESS] - вбиральня; Літ.Г- сарай. В свою чергу, двоповерховий житловий будинок складається із: 1-й поверх: Веранда - 7,3 кв.м.; Кладова - 0,6 кв.м.; Вбиральня - 12 кв.м.; Кухня - 8,8 кв.м.; Службова кімната - 4 кв.м.; Коридор - 2,6 кв.м.; Ванна-3,3 кв.м.; Житлова кімната - 8,6 кв.м.; Житлова кімната - 16,7 кв.м.; ІІ-й поверх: Коридор - 6,6 кв.м.; Житлова кімната - 11,5 кв.м.; Житлова кімната - 12,4 кв.м. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] вказує на те, що вона не може розпоряджатися своєю власністю, оскільки її частка в будинку не виділена із спільної сумісної власності. Зміст права власності полягає у праві володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, що визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, за яким право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку , встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). За правилами ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з частиною 3 вказаної статті у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» передбачено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Також у відповідності до п. 7 зазначеної вище Постанови, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Верховним Судом України у справі № 6-12цс13 від 03.04.2013 року викладено правову позицію, де зазначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно п.56 постанови Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються, зокрема, договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду. Суд встановив, що договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, а також договір про поділ цього майна між позивачем та відповідачами, як між співвласниками, не укладався та домовленості з цього приводу між ними відсутні. Відповідно до вимог статі 110 ЦПК України висновок експерта оцінюється судом за правилами статті 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. За клопотанням [PERSON] судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Наявний в матеріалах справи висновок експерта № 14487/17-44/162/20-44/8034/20-44 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2020 року, здійснений експертом КНДІСЕ, відповідає вимогам статтей 77, 78, 108, 110 ЦПК України. Відповідно до висновку експерта вказано що поділ по 1/3 частині житлового будинку «А», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом проведення реконструкції (перепланування і переобладнання) приміщень існуючого житлового будинку «А», з метою влаштування трьох окремих квартир для ізольованого користування та заселення кожної новоутвореної квартири однією сім`єю, вбачається можливим при умові відступу від ідеальних часток співвласників та відхилення від вимог нормативних документів. Як вбачається з вище вказаного висновку експерта № 14487/17-44/162/20-44/8034/20-44 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2020 року, було запропоновано два можливих варіанти розподілу майна. Відповідно до варіанту № 2 , що доцільним буде розподілити будинок слідуючим чином: виділити в натурі [PERSON] у власність наступні приміщення житлового будинку «А» з господарськими будівлями та спорудами, що складають 26,7 кв.м площі житлового будинку «А», а саме: 4 житлова кімната ( площею 8,6 кв.м.), 6 коридор (площею 6,6 кв.м), 7 житлова кімната (площею 11,5 кв.м); господарські будівельні та споруди: Сарай «б», Сарай «б», Сарай «Б», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] погодились із запропонованим варіантом поділу нерухомого майна - за варіантом № 2 , який зазначений у висновку експерта. Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При цьому суд зауважує, що [PERSON] не заперечувала, що її доля по відношенню до площі майна буде менша на 0,8 кв.м. Тому, суд вважає, що в даному випадку, запропонований позивачем [PERSON] порядок користування спільним майном, хоч і має невелике відхилення від ідеальних часток, однак найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників. Враховуючи розташування майна, найбільш прийнятним варіантом визначення порядку користування будинком та земельною ділянкою є запропонований позивачем варіант, тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про збільшення частки у праві спільної часткової власності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Згідно ч.3 ст.357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. З матеріалів справи не вдається можливим встановити, що поліпшення спірного майна відбулося виключно за рахунок коштів позивача та за згодою всіх відповідачів на подальший перерозподіл права часткової власності, у зв`язку з чим підстав для застосування положень ч. 3 ст. 357 ЦК України у суду немає. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказані положення та встановлені обставини, а також з урахуванням надання достатніх належних та допустимих доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , є обґрунтовані та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.317, 321, 355, 356, 357, 358, 364 ЦК України,

Outcome: approved