Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №5290 від 03.11.2020, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем про стягнення з позивача заборгованості у розмірі 1\~251 557 грн. 90 коп. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що спірний виконавчий напис вчинено за відсутності доказів існування боргу позивача перед відповідачем ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», нотаріус вчинив виконавчий напис не пересвідчившись в наявності документів, які за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, також виконавчий напис вчинено поза межами трирічного строку, передбаченого для вчинення такої нотаріальної дії, отже позивач вважає, що існує достатньо підстав для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 01.02.2022 відкрито провадження у справі. 20.04.2022 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. 08.06.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 25.08.2022. 25.08.2022 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Суд розглядає справу за наявними матеріалами. Так, судом встановлено, що 03.11.2020 Личуком Т.В., приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис за №5290, яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» суму заборгованості у розмірі 1 251\~557,90 грн. 15.04.2021 засобами поштового зв`язку позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.04.2021, постанову про арешт коштів боржника від 07.04.2021р. та постанову про арешт майна боржника від 07.04.2021 В провадженні Баришівського районного суду Київської області перебувала справа №355/954/14-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Постановою Верховного Суду від 18.12.2019 № 61-24313св18 справі №355/954/14-ц позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» задоволено частково, стягнуто з позивача на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість у розмірі 644\~944,82 грн. Таким чином, позивач вважає, що в нього наявна заборгованість перед ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у розмірі 644\~944,82 грн. Позивач зазначає, що не знав про існування додаткової (нової) заборгованості перед відповідачем, претензій від відповідача не отримував. 12.04.2021 представник позивача звернувся до [PERSON] , приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу та до приватного виконавця Крегула І.І, з проханням надати копії матеріалів, на підставі яких було вчинено вказаний виконавчий напис. Станом на день подачі позову до суду відповіді на адвокатські запити надані не були. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц, Велика Палата вважає, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, вже досліджене Верховним Судом України. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18 дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Матеріалами справи встановлено, що сума заборгованості позивача за оскаржуваним виконавчим написом становить 1\~251\~557 грн. 90 коп. При цьому, Постановою Верховного Суду від 18.12.2019 № 61-24313св18 справі №355/954/14-ц позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» задоволено частково, стягнуто з позивача на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість у розмірі 644\~944,82 грн. Отже, сума заборгованості за оскаржуваним виконавчим написом не є безспірною. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та на підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь Держави.

Outcome: approved