Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

У липні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам, які були зареєстровані в ньому, а саме: [PERSON] та позивачу [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів власники будинку не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. [INFO] померла баба позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з фактично належної їй 1/2 частини вказаного житлового будинку. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв позивач як спадкоємець за заповітом. Позивач звертався до Носівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після померлої [PERSON] . Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з тим, що за життя померла офіційно не зареєструвала права власності, а сам будинок відносився до типу колгоспних дворів і на даний час змінити статус двору неможливо, адже з уведенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано. Також позивач звертався до державного реєстратора Носівської міської ради Чернігівської області з метою реєстрації за позивачем права власності на належну позивачеві частину будинку. Однак державним реєстратором було відмовлено в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Саме тому позивач просив судовим рішенням визнати за ним право власності на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та на 1/2 частини цього ж будинку у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів. Ухвалою судді від 14 липня 2022 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання позивач не з`явився, але до початку підготовчого судового засідання позивач подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності в підготовчому судовому засіданні (а. с. 35). Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада не заперечує проти позовних вимог, та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача (а. с. 24). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що домогосподарство [ADDRESS] мало статус колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 7/1-18/1134 від 26 листопада 2020 року (а. с. 4). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] та [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 8). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 13 листопада 2014 року [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Червонопартизанської сільської ради, яким, крім іншого, заповідала [PERSON] також і належний їй житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 33-34) та копією вказаного заповіту (а. с. 9). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом. Судом установлено, що до майна померлої [PERSON] . Носівською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 131/2017, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 32). Згідно з копією спадкової справи до майна померлої [PERSON] . [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину, відсутні (а. с. 29-31). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] спірний житловий будинок по [ADDRESS] став належати в цілому [PERSON] (1/2 частина належна йому як члену колишнього колгоспного двору + 1/2 частини, успадкована ним після смерті [PERSON] ). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач звертався до Носівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, а із уведенням в дію 15.04.1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Киреєвої Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 189/02-31 від 6 квітня 2022 року (а. с. 12). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Крім того, судом установлено, що з метою реєстрації права власності на вказаний житловий будинок представник позивач у червні 2022 року звертався до державного реєстратора Носівської міської ради Чернігівської області. Однак державний реєстратор відмовив позивачеві у реєстрації за ним права власності на вищевказаний житловий будинок, оскільки будинок відноситься до типу колгоспних дворів, майно колгоспного двору належить його учасникам на праві спільної сумісної власності, а державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності, що підтверджується копією рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно Носівської міської ради Чернігівської області Передерій Т.В. від 10 червня 2022 року № 63830999 (а. с. 13). Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 75,89 кв. м, житлова - 20,48 кв. м (а. с. 5-7). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 997,19 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 3). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved