Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , Ірпінської міської ради Київської області, треті особи: Міністерство юстиції України, Головне управління\~Держгеокадастру у\~Київській області в якому просить визнати незаконною приватизацію земельної ділянки площею 0,0360 га. за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] ; визнати недійсним (незаконним) рішення Ірпінської міської ради №2980-43-IV від 15 березня 2013 року про надання дозволу гр. [PERSON] на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в м.\~Ірпінь, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд; визнати недійсним (незаконним):- рішення Ірпінської міської ради №4400-62- VI від 11 грудня 2014 року про затвердження проекту землеустрою та наданні земельної ділянки у власність гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] .; скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно - на земельну ділянку площею 0, 0360 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер 3210900000:01:088:0161 видане на ім`я [PERSON] ; скасувати Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] кадастровий номер 3210900000:01:088:0161 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0360 га, зареєстровану на ім`я [PERSON] . Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 02 червня 2015 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. 16.06.2015р. до Ірпінського міського суду Київської області надійшла заява [PERSON] про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку [ADDRESS] кадастровий номер 3210900000:01:088:0161 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0360 га, зареєстровану на ім`я [PERSON] . Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16.06.2015 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на земельну ділянку [ADDRESS] кадастровий номер 3210900000:01:088:0161 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0360 га, зареєстровану на ім`я [PERSON] . 02 липня 2015 року ухвалою суду залучено до участі по справі третю особу: Реєстраційну службу Ірпінського міського управління юстиції\~ та третю особу -Держземагенство у м. Ірпінь Київської області. Витребувано у Держземагенства у м. Ірпінь Київської області технічну документацію щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, за адресою [ADDRESS] та технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою [ADDRESS] . Витребувано у відповідача Ірпінської міської ради\~Київської області належним чином завірені копії\~рішення Ірпінської міської ради №2980-43-VI від 15 березня 2013 року про надання дозволу гр. [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в м. Ірпінь, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і рішення Ірпінської міської ради №4400-62-VI від 11 грудня 2014 року про затвердження проекту землеустрою та наданні земельної ділянки у власність гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] . Витребувано у відповідача [PERSON] \~оригінал для огляду в судовому засіданні та копію для доручення до\~матеріалів справи свідоцтва про право власності на нерухоме майно земельну ділянку [ADDRESS] . 21 серпня 2015 року ухвалою суду витребувано у Держземагенства у м. Ірпінь Київської області належним чином завірені копії технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, за адресою [ADDRESS] відносно земельної ділянки, що належить позивачки [PERSON] та технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості із кадастровим №3210900000:01:088:0161), за адресою [ADDRESS] , що належить відповідачки [PERSON] .. У судовому засіданні 07 жовтня 2015 року представник позивачки [PERSON] просив суд призначити по справі судову-землевпорядну експертизу проведення якої доручити експертам Центру судових досліджень «Експерттранссервіс», м. Київ, вул.\~Попудренка, 54 та на вирішення експертів поставити такі питання: Чи накладається та якою площею земельна ділянка [ADDRESS] кадастровий №3210900000:01:088:0161 площею 0,0360 га., яка зареєстрована на ім,я [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS] , що належить громадянці [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1226 від 23.04.2001р.; Чи з дотриманням вимог нормативно правових актів було складено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки та передано у приватну власність громадянці [PERSON] земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,0360га. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти призначення по справі судової землевпорядної експертизи для встановлення істини по справі. 07 жовтня 2015 року ухвалою суду призначено по справі судову землевпорядну експертизу\~на вирішення якої поставлено наступні питання: 1)Які фактичні розміри земельної ділянки якою користується відповідачка [PERSON] , що розташована за адресою: [ADDRESS] \~? Чи відповідають фактичні розміри земельної ділянки якою користується відповідачка, правовстановлюючим та землевпорядним документам на земельну ділянку за кадастровим №3210900000:01:088:0161, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.01.2015р. за № 32322992 (а.с. 145)? 2)Які фактичні розміри земельної ділянки якою користується позивачка\~ [PERSON] , що розташована за адресою: [ADDRESS] ? Чи відповідають фактичні розміри земельної ділянки якою користується позивачка, правовстановлюючим та землевпорядним документам на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованоного в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №1226 (а.с. 10) ? 3)Чи накладається та якою площею та в якому саме місці, земельна ділянка [ADDRESS] кадастровий №3210900000:01:088:0161 площею 0,0360 га., яка зареєстрована на ім`я [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS] , що належить громадянці [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1226 від 23.04.2001р.\~? 4)Чи з дотриманням вимог нормативно правових актів було складено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки та передано у приватну власність громадянці [PERSON] земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,0360га.? Проведення експертизи доручено експертам\~Центру судових досліджень «Експерттранссервіс», (м. Київ, вул. Попудренка, 54), матеріали цивільної справи №\~367/3469/15-ц надіслані експерту для проведення експертизи а провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 17.02.2016 року до суду надійшов висновок експерта по справі та ухвалою суду від 23.02.2016 року провадження у справі віднослено а справу призначено до судового розгляду. 11 жовтня 2016 року у судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] заявив клопотання про зупинення провадження\~у даній справі, оскільки у провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває цивільна справа за №367/4844/16-ц за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] , Ірпінської міської ради Київської області про визнання державного акту на земельну ділянку не дійсним, яка перебуває у провадженні судді Саранюк Л.П.. При цьому у вказаному цивільному провадженні [PERSON] оскаржує право власності на підставі державного акту [PERSON] на спірну земельну ділянку, право на яку позивачка захищає в даному цивільному провадженні. Ухвалою суду від 11.10.2016 року провадження по даній цивільній справі було зупинено\~до розгляду по суті цивільної справи № 367/4844/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , Ірпінської міської ради Київської області про визнання державного акту на земельну ділянку не дійсним та визнання незаконним рішення ради. 20.08.2019 року надійшло Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17.04.2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 11.07.2019 року, прийняті у цивільній справі\~№ 367/4844/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , Ірпінської міської ради Київської області про визнання державного акту на земельну ділянку не дійсним та визнання незаконним рішення ради,\~тому обставини, що були підставою для зупинення провадження у даній цивільній справі відпали, та відповідною ухвалою суду від 22.08.2019 року провадження у справі відновлено та призначене судове засідання. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 серпня 2020 року задоволено заяву представника позивача\~ [PERSON] \~про заміну третіх осіб та вирішено замінити\~третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору\~Реєстраційну службу Ірпінського міського управління юстиції на правонаступника -\~Міністерство юстиції України (Ідентифікаційний код юридичної особи: 00015622, місцезнаходження юридичної особи: Україна, 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13) а також замінити\~третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору\~Управління Держземагенства у м. Ірпені\~на правонаступника -\~Головне управління Держгеокадастру у Київській області (Ідентифікаційний код юридичної особи: 39817550, місцезнаходження юридичної особи: Україна, 03115, м. Київ, вул. Серпова, буд. 3/14). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] та її представник [PERSON] зазначили, що [PERSON] є власником земельних ділянок площею 0,0360 га та 0,0221 га, цільове призначення обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Земельні ділянки розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площа вищевказаних земельних ділянок складає 0,0581 га., що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю. Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №76/10 від 27.03.1990 року було виділено із земель Держземфонду земельну ділянку прощею 600\~кв.м. громадянам [PERSON] , та [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №274/1 від 27.10.1992\~року було внесено зміни до рішення виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №76/10 від 27.03.1990 відповідно до яких було виділено земельну ділянку площею 600 кв.м із земель Держземфонду гр. [PERSON] та [PERSON] для будівництва індивідуального двоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів 177/6 від 23.08.1994 року було виділено гр. [PERSON] , [PERSON] із земель Держземфонду до раніше виділеної земельної ділянки земельну ділянку площею 131 кв.м. Тобто загальна площа виділеної гр. [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . складає 731 кв.м. Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №209/1 від 27.09.1994\~року було внесено зміни до рішення виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №274/1 від 27.10.1992, 177/6 від 23.08.1994 р. відповідно до яких було виділено земельну ділянку площею 731 кв.м із земель Держземфонду гр. [PERSON] та [PERSON] для будівництва індивідуального двоквартирного житлового будинку, закріплено в користування власнику кожної квартири земельні ділянки площею 365,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №177/3 від\~27.05.1997 року було закріплено за громадянкою [PERSON] земельну ділянку площею 231 кв.м в користування в [ADDRESS] , загальна площа земельної ділянки 596,5 кв.м. Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №443 від\~23.12.1997 року було вирішено передати безкоштовно в приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] земельну ділянку площею 0,05965 га за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказав, що на підставі вищевказаного рішення було підготовлено технічну документацію, також було підписано та погоджено зовнішні межі земельної ділянки із усіма сусідами в тому числі із [PERSON] , які є батьками відповідача. Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради №82/7 від 27.03.2001 року було вирішено: затвердити технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю. Передати безкоштовно в приватну власність земельні ділянки та видати державний акт та зареєструвати його в книзі записів. Землевпорядній службі внести відповідні зміни в земельно-облікову документацію. 23 квітня 2001 року позивачем було отримано державний акт на право приватної власності на землю. Та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1226. Позивач [PERSON] зазначає, що вона у 2015 році довідалася, що відповідач приватизувала земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] і до складу приватизованої відповідачем ділянки увійшла значна частина земельної ділянки, що належить їй на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Оскільки вирішити даний спір мирним шляхом Позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] не змогли остання вирішила звернутися за захистом до суду. Відповідач [PERSON] письмового відзиву на позовну заяву до суду не подавала, в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, проти задоволення позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити. Суду пояснила що їй згідно свідоцтва про право приватної власності від 16.01.2015 р. належить земельна ділянка площею 0,0360 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 3210900000:01:088:0161. Вказана земельна ділянка прилягає до домоволодіння [ADDRESS] , а будинок за цією ж адресою належить її батькам на підставі свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 19.05.1999 р., у вказаном будинку вона постійно проживає з 1965 року. Зазначена вище земельна ділянка по [ADDRESS] , кадастровий №\~3210900000:01:088:0161, раніше була виділена батькам позивача у тимчасове користування згідно рішення Ірпінського міськвиконкому № 158/1 від 25.06.1996 р., №\~30, згідно якого, 1335 кв.м виділялося у тимчасове користування, а 1000 кв.м у постійне користування, загальна площа земельної ділянки становитиме 2335 кв.м. Весь цей час, починаючи з 1996 року, зазначена земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача до цього часу. А фактично вказаною земельною ділянкою позивач та її батьки почали користуватись з 1951 року, з моменту надання їм комунального житла за вказаною вище адресою. Позивач вказує, що право землекористування її сім`єю було оформлено відповідно до вимог ЗК України в редакції 1990р., а саме відповідно до ст.ст. 17, 19 старого ЗК України земельна ділянка площею 0,2335 га., була закріплена та передана у користування її сім`ї згідно рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 158/1 від 25.06.1996р., п. № 30. Саме за рахунок цієї земельної ділянки і за згодою своїх батьків [PERSON] і отримала у власність шляхом приватизації земельну ділянку площею 0,0360 га, яка розташована за адресою, [ADDRESS] , кадастровий № 3210900000:01:088:0161. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справиза умови, що його належним чином повідомлено про дату та час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зважаючи на те, що відповідачка будучи належним чином повідомленою тривалий час та неодноразово не з`являється у судові засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши учасників, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до частин 4 та 5\~ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській,\~цивільній\~або адміністративній справі, що набрало законної сили,\~не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені\~рішенням\~чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їхні правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених\~рішенням\~чи вироком\~суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Як роз`яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їхні правонаступники (частина третя\~статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Ірпінським міським судом Київської області розглядався спір за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] , Ірпінської міської ради Київської області про визнання державного акту на земельну ділянку недійсним та визнання незаконним рішення ради. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області по справі 367/4844/16-ц від 17.04.2019 року залишене без змін Постановою Київського апеляційного суду 09 вересня 2020 року було встановлено, що « [PERSON] є власником земельних ділянок площею 0,0360 га та 0,0221 га, цільове призначення обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Земельні ділянки розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площа вищевказаних земельних ділянок складає 0,0581 га. Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №76/10 від 27.03.1990 року було виділено із земель Держземфонду земельну ділянку прощею 600 кв.м. громадянам [PERSON] , та [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №274/1 від 27.10.1992 року було внесено зміни до рішення виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №76/10 від 27.03.1990 відповідно до яких було виділено земельну ділянку площею 600 кв.м із земель Держземфонду гр. [PERSON] та [PERSON] для будівництва індивідуального двоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів 177/6 від 23.08.1994 року було виділено гр. [PERSON] , [PERSON] із земель Держземфонду до раніше виділеної земельної ділянки земельну ділянку площею 131 кв.м. Тобто загальна площа виділеної гр. [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . складає 731 кв.м. Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №209/1 від 27.09.1994 року було внесено зміни до рішення виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №274/1 від 27.10.1992, 177/6 від 23.08.1994 р. відповідно до яких було виділено земельну ділянку площею 731 кв.м із земель Держземфонду гр. [PERSON] та [PERSON] для будівництва індивідуального двоквартирного житлового будинку, закріпити в користування власнику кожної квартири земельні ділянки площею 365,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №177/3 від 27.05.1997 року враховуючи позитивний висновок Бучанського лісгоспу було вирішено: закріпити за громадянкою [PERSON] земельну ділянку площею 231 кв.м в користування в [ADDRESS] , загальна площа земельної ділянки становитиме 596,5 кв.м. Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №443 від 23.12.1997 року було вирішено передати безкоштовно в приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] земельну ділянку площею 0,05965 га за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищевказаного рішення було підготовлено технічну документацію, також було підписано та погоджено зовнішні межі земельної ділянки із усіма сусідами. Відповідно до акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 16.07.1999 року який було підписано суміжними землекористувачами [PERSON] , [PERSON] [PERSON] а також батьками відповідача [PERSON] та [PERSON] відповідно до вищевказаного акту суміжними землекористувачами ніяких претензій при встановленні меж землекористування не заявлено. Відповідно до плану встановлення меж а також таблиці точок, ліній і дирекційних кутів до спірної земельної ділянки земельна ділянка має 5 межових точок, які відповідно до акту про передачу на зберігання встановлення межових знаків були встановлені на місцевості та передані гр. [PERSON] на зберігання. Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради №82/7 від 27.03.2001 року було вирішено: затвердити технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю. Передати безкоштовно в приватну власність земельні ділянки та видати державний акт та зареєструвати його в книзі записів. Землевпорядній службі внести відповідні зміни в земельно-облікову документацію. 23 квітня 2001 року [PERSON] було отримано державний акт на право приватної власності на землю. Та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1226. Посилання представника позивача, що рішенням Ірпінської міської ради №158/1 від 25.06.1996 року за батьками позивача [PERSON] та [PERSON] було закріплено спірну земельну ділянку не знайшло свого підтвердження матеріалами справи, так як зі змісту самого рішення не вбачається конфігурація, а також межі закріпленої в користування земельної ділянки, а зазначається лише умовна площа, у зв`язку з чим неможливо встановити, що відповідач [PERSON] отримала у власність земельну ділянку, яка у 1996 році була передана у користування [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, відповідно до рішення Ірпінської міської ради №2980-43 VI від 15.03.2103 року прийнято рішення дозволити відповідачу [PERSON] розробити проект щодо відведення земельної ділянки площею 360 м2\~за рахунок земель запасу міста а не за рахунок земель наданих у користування [PERSON] та [PERSON] . Суд критично ставиться до посилання на той факт, що [PERSON] приватизовано земельну ділянку за рахунок проїзду загального користування, так як даний факт спростовується матеріалами справи: відповідно до плану встановлення меж станом на 2001 рік (тобто на час приватизації земельної ділянки) земельна ділянка [PERSON] від стороною відточки А до точки Б довжиною 21.15 межувала з земельною ділянкою [PERSON] також відповідно до плану меж зон обмеження та сервітутів земельної ділянки [PERSON] станом на 2013 рік також однією стороною прилягала до земельної ділянки [PERSON] , хоча в документах позивача ініціали суміжного землекористувача [PERSON] значиться як [PERSON] а саме стороною від точки Г до точки Д довжиною 21.20 м, що спростовує посилання [PERSON] , на той факт, що під час приватизації земельної ділянки [PERSON] останній було передано у власність частину проїзду загального користування, так як суду не надано допустимих та належних доказів існування такого проїзду станом на 2001 рік. Також ставиться під сумнів і сам акт погодження зовнішніх меж земельної ділянки [PERSON] , так як у даному документі розчерк прізвища та ініціалів суміжного землекористувача [PERSON] не відповідає вірному написанню, так як зазначено [PERSON] , що спростовує підписання документу даною особою. Посилання [PERSON] на технічний паспорт 1996 року також не може братися до уваги при встановленні обліку земельних ділянок, так як даний документи не передбачає встановлення меж та координат земельної ділянки на які знаходиться нерухоме майно, окрім того відповідно до наданої суду копії технічного паспорту площа зображеної земельної ділянки зазначена 3221 м2, в той же час як [PERSON] та [PERSON] було у 1996 році закріплено лише 2335 м2. В процесі розгляду справи було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] впродовж тривалого часу склався порядок користування спірною земельною ділянкою, між батьками [PERSON] та [PERSON] суперечностей щодо розподілу земельної ділянки у власність не було, а отже рішення прийняті Ірпінською міською радою Київської області є правомірними та задовольняли обох землекористувачів. Вищевказані обставини встановлені судовим рішенням у справі №367/4844/16-ц яке набрало законної сили та було прийнято за участі тих же осіб, які беруть участь у даній справі, а отже не підлягають до повторного доказування. Відповідно до експертного висновку №1/16С від 16.02.2016 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою виконаної за ухвалою суду від 07.10.2015 року судовим експертом Барановим Юрієм Леонідовичем, встановлено: 1. Фактична площа земельної ділянки за кадастровим номером №32100900000:088:0161, якою користується відповідачка [PERSON] , що розташована за адресою: [ADDRESS] становить 0,0358 га і фактична площа вказаної земельної ділянки не відповідає правовстановлюючим та землевпорядним документам на цю земельну ділянку. 2. Фактична площа земельної ділянки якою користується позивач [PERSON] , що розташована за адресою: [ADDRESS] -є становить 0,0267 га і фактична площа вказаної земельної ділянки не відповідає правовстановлюючим та землевпорядним документам на цю земельну ділянку. 3. Земельна ділянка [PERSON] , згідно координат поворотних точок (кутів) меж земельної ділянки з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр.\~ [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] в межах Ірпінської міської ради Київської області (а.с. 32,192) частково накладається на земельну ділянку [PERSON] згідно координат поворотних точок (кутів) меж земельної ділянки з технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам (по м. Ірпінь) (а.с. 209), і площа накладання становить 0,0179 га. Земельна ділянка [PERSON] , яка розташована по [ADDRESS] та земельна ділянка [PERSON] , яка розташована по [ADDRESS] , частково перетинаються між собою по фактичним межам, які були вказані експерту сторонами по справі під час обстеження земельних ділянок в натурі (на місцевості). 4. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр.\~ [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] в межах Ірпінської міської ради Київської області не відповідає вимогам законодавства чинного станом на 14.12.2014 року. В описовій частині висновку №1/16 С від 16.02.2016 року судовий експерт Баранов\~Ю.Л. зазначив, що за результатами дослідження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] в межах Ірпінської міської ради Київської області встанорвлено, що в його складі відсутні обов`язкові в даному випадку документи та відомості: копія заяви [PERSON] до Ірпінської міської ради про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; нотаріально засвідчена згода [PERSON] на вилучення частини земельної ділянки; акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон. За результатами дослідження текстових документів вказаного проекту землеустрою встановлено низку невідповідностей вимогам законодавства. Згідно відомостей проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] в межах Ірпінської міської ради Київської області, земельна ділянка відводиться [PERSON] за рахунок земельна запасу м. Ірпінь. При цьому як встановлено за результатами дослідження по питаннях 1, 2 та 3 дана земельна ділянка відведена у власність [PERSON] частково за рахунок земельної ділянки, яка належить на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-КВ №050506. Тобто інформація проєкту землеустрою не відповідає дійсності. Більше того, в даному випадку [PERSON] необхідно було отримати нотаріально посвідчену згоду [PERSON] на вилучення з її власності частину земельної ділянки. Згідно кадастрового плану земельної ділянки яка відводиться у власність [PERSON] за проєктом із землеустрою, суміжними власниками (користувачами) цієї ділянки є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як встановлено за результатами дослідження по питаннях 1, 2 та 3 суміжним землевласником даної земельної ділянки є [PERSON] , яка не вказана в кадастровому плані земельної ділянки як суміжник, тобто інформація вказана в кадастровому плані земельної ділянки [ADDRESS] не в повній мірі відповідає дійсності. В той же час, згідно акту про передачу на зберігання встановлених межових знаків (а.с.195), межі земельної ділянки, яка відведена за проектом землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] в межах Ірпінської міської ради Київської області суміжними власникам/користувачами не погоджені. Приймаючи 15 березня 2013 року рішення про надання дозволу гр.\~ [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 360 кв.м (за рахунок земель запасу) в [ADDRESS] у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, Ірпінська міська рада керувалася загальними статтями та\~ст. 118 ЗК України, яка передбачає, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу місцевого самоврядування, однак при прийняті даного рішення не було враховано, що вищевказана земельна ділянка не перебувала у користуванні відповідача а також не було враховано, що земельна ділянка надається не за рахунок земель запасу, як вказано в рішенні, а частково надається за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у власності у позивача. Вилучення земельної ділянки в порядку\~ст. 149 ЗК України\~для суспільних чи інших потреб не проводилось. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст.90 ч.2 ЗК України порушені права власників та користувачів земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно зі\~статтею 103 ЗК України\~власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша\~статті 155 ЗК України). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами першою, другою\~статті 152 ЗК України\~визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов?язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частин другої, п?ятої\~статті 158 ЗК України\~виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно до\~ст. 7 ЗК України\~(в редакції від 18.12.1990 року) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок. Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації. Замовниками виконання вказаних робіт є відповідні місцеві Ради народних депутатів, підприємства, установи і організації ( ч. 7, 8, 9\~ст. 19 ЗК України від 18.12.1990 року). Відповідно до ч. 2\~ст. 23 ЗК України\~(в редакції від 18.12.1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосуванню судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. № 7 зазначено, що судам (підсудні) справи за заявами, зокрема: з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів (п.4). Згідно до ст. 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх справ особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах. Згідно за постановами Верховного Суду України від 31.05.2016 року по справі №826/11379/14, від 10.05.2016 року по справі №п/800/362/15, від 20.04.2016 року по справі №826/16796/14, від 12.04.2016 року по справі №813/7851/13-а, від 01.03.2016 року по справі №826/4860/13-а, від 03.02.2016 року по справі 826/72/15, від 02.02.2016 року по справі № 804/14800/14, від 24.11.2015 року по справі №816/1229/14\~(21-3669а15), від 17.11.2015 року по справі №2а-18442/11/2670, від 16.09.2015 року по справі №826/4418/14\~(21- 1465а15), встановлено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникав би необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення. Аналогічно, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №\~905/1926/16\~(провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі №\~917/1739/17, наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Верховний Суд постановою у справі №\~922/2155/18 від 22.06.2020 уточнив висновок викладений у постанові колегії Господарського суду ВС від 15.05.2018 у справі №\~922/2652/17\~щодо належності обраного способу захисту при вирішенні спорів у земельних правовідносинах. З огляду на встановлені статтею 152 Земельного кодексу способи захисту прав на земельні ділянки та визначені статтею 5 ГПК вимоги щодо ефективності способу захисту права, позивач у спорі про захист прав на земельну ділянку може пред`явити будь - яку позовну вимогу, яка не передбачена законом або договором, а суд може захистити порушене право у заявлений спосіб, у тому числі й шляхом визнання відсутнім права, але за умови, що такий спосіб захисту прав на земельну ділянку, обраний позивачем, відновлює (захищає) порушене право позивача або нівелює негативні для нього наслідки у зв`язку з порушенням права, тобто, є ефективним способом захисту і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права. З метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (постанова першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.11.2020 р. у справі №154/883/19). У постанові Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі №\~915/1844/18\~зазначено, що «отже, як підставно зазначили суди попередніх інстанцій, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких, згідно зі статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», проводиться державна реєстрація права власності, яке вони посвідчують, а визнання недійсним і скасування свідоцтв про право власності на майно має на меті захист прав позивача на земельну ділянку, на якій це майно розміщене з порушенням положень закону. За наведених мотивів суд відхиляє посилання на неправильно обраний позивачем спосіб захисту, враховуючи, що скасування тільки свідоцтв про право власності не призведе до поновлення порушеного права». Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог для задоволення позову. На підставі ст. 14 Конституції України, ст.ст. 30-91, 96, 103, 152, 155 ЗК України, ст. 13 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосуваню судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. № 7,

Outcome: approved