Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

АТ КБ\~ПриватБанк звернувся\~в суд\~із зазначеним\~позовом,\~посилаючись на\~те,\~що відповідно\~кредитного договору\~№ MKSWGA00000034\~від 27.07.2006\~року відповідач\~ [PERSON] \~отримав кредит\~у розмірі\~10\~500,\~00\~(десять\~тисяч п"ятсот\~доларів 00\~центів)\~доларів США,\~який зобовязався\~повернути,\~сплатити відсотки\~за користування\~кредитними коштами\~у строки\~та у\~порядку,\~встановленими даним\~кредитним договором.\~Відповідач не\~надав своєчасно\~банку грошові\~кошти для\~погашення заборгованості\~за кредитом,\~відсотками,\~комісією а\~також іншими\~витратами відповідно\~до умов\~договору.\~Рішенням Свалявського\~районного суду\~Закарпатської області\~від 11\~грудня 2015\~року стягнуто\~з відповідача\~на користь\~позивача заборгованість\~за кредитним\~договором.\~Вважає,\~що оскільки\~з відповідачів\~було стягнуто\~заборгованість за\~кредитним договором\~за період\~з 27.07.2006\~по 10.07.2015,\~то за\~період після\~подання позовної\~заяви від\~28.07.2015,\~з 10.12.2017\~по 16.05.2022\~відповідач має\~сплатити заборгованість\~у розмірі\~591,85\~доларів США\~-3%\~річних від\~простроченої суми.\~Свою позицію\~позивач обґрунтовує\~правовою позицією\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 08\~листопада 2019\~року у\~справі №\~127/15672/16-ц.\~В зв"язку\~з вищевикладеним\~просить стягнути\~солідарно з\~відповідачів на\~користь АТ\~КБ ПриватБанк\~заборгованість в\~розмірі 591,85\~Доларів США\~,\~що за\~курсом НБУ\~складає 17311,61\~гривень станом\~на 16.05.2022\~року за\~кредитним договором\~№MKSWGA00000034\~від 27.07.2006\~року та\~судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 липня 2022 року справу № 306/1238/22 (провадження № 2/306/499/22) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Вінер Е.А. (а.с. 28). 03 серпня 2022 року суддею Свалявського районного суду Вінер Е.А. винесено ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с. 31). \~ \~ \~ \~Всудове засідання представник позивача не з`явився, в позові зазначив розглядати справу за відсутності представника на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а.с. 3). Відповідачі в судове засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 35,36,37,38), про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи без участі чи відзиву на позов не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2015 року, яке набуло законної сили 26 січня 2016 року сьтягнуто солідарно з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] на користь ПАТ КБ Приватбанк заборгованість за кредитним договором в розмірі 676484,83 гривень (а.с.7,8). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість складає 4450,47 доларів США, з якої нараховуються 3% річних від простроченої суми та складає 591,85 доларів США, що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.05.2022 року складає 17311,61 гривень (а.с.9-12). За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц сформовано практику, відповідно до якої, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом; кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України; разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц погодилася з такою правовою позицією та зазначила, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Враховуючи вищезазначене, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідачів 3% річних від простроченої суми,а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved