Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

25.01.2021 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 468 197 грн. 25 коп. В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що 01.02.2021 року він надав відповідачу 447 305,00 (чотириста сорок сім тисяч триста п`ять) грн, що в еквіваленті становить 15900 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот) доларів США. Зазначене підтверджується оригіналом договору позики від 01.02.2021 року. Позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 01.03.2021 року.03.03.2021 позичальник повернув 73000 грн. 16 коп.Разом із тим, відповідач ухиляється від виконання взятих на себе грошових зобов`язань в сумі 374 305,00 грн., а процедура досудового врегулювання не призвела до врегулювання спору в позасудовому порядку. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості 374 305,00 грн., що в еквіваленті становить 13 300 (тринадцять тисяч триста) доларів США. 12.08.2021 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. 01.11.2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 14.12.2021 року відповідач з`явився в судове засідання та підтвердив факт отримання від позивача 447 305,00 (чотириста сорок сім тисяч триста п`ять) грн, що в еквіваленті становить 15 900 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот) доларів США, та факт укладання договору позики від 01.02.2021 року.Зазначав, що закрив підприємницьку діяльність, і на даний час не має можливості повернути всю суму. 22.08.2022 року також через канцелярію суду надійшла заява від позивача про збільшення розміру позовних вимог до 486 362 грн. 98 коп., що в еквіваленті становить 13 300 (тринадцять тисяч триста) доларів США, із доказами направлення такої заяви відповідачу. В обґрунтування заяви про збільшення розміру позовних вимог позивачем зазначено, що абзацем 2 розділу 2 Договору позики передбачено обов`язок позичальника в разі зміни курсу долару США, повертати позику таким чином, щоб розмір повернутої позики відповідав доларовому еквіваленту позики за курсом долара США, встановленим Національним банком України на день повернення боргу. Станом на 22.08.2022 року залишалася сума боргу у розмірі 13 300 доларів США, що за курсом Національного банку України (за 1 долар США - 36,5686 грн.), що складало на день подачі клопотання про збільшення позовних вимог 486 362 грн. 38 коп. 30.08.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання 03.11.2022 року позивач не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання про підтримання позовних вимог, розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував, просив задовольнити позов із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, та стягнути з відповідача позику у розмірі 13300 доларів США в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, будь-яких клопотань до суду не надходило. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 р. у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що за договором позики від 01.02.2021 року, [PERSON] зобов`язався 01.03.2011 року повернути грошові кошти у розмірі 447305,00 (чотириста сорок сім тисяч триста п`ять) грн. На момент передачі грошових коштів еквівалент суми 15900 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот) доларів США. Також абзацем 2 розділу 2 вказаного договору позики передбачено обов`язок позичальника в разі зміни курсу долару США, повертати позику таким чином, щоб розмір повернутої позики відповідав доларовому еквіваленту позики за курсом долара США, встановленим Національним банком України на день повернення боргу. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана договір, який є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передачі грошової суми позичальнику. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. У ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відтак за договором позикивід 01.02.2021 року [PERSON] зобов`язався до 01.03.2021 року повернути грошові кошти у розмірі 447305,00 (чотириста сорок сім тисяч триста п`ять) грн. На момент передачі грошових коштів еквівалент суми дорівнював 15900 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот) доларів США. 03.03.2021 року позичальник повернув 73000 грн. 16 коп. На момент передачі грошових коштів еквівалент суми дорівнював 2600 (дві тисячі шістсот) доларів США. В обумовлений строк, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики від 01.02.2021 року не виконав, борг у розмірі 13 300 доларів США в гривневому еквіваленті не повернув, та став ухилятись від його повернення. В судовому засіданні відповідач не заперечував щодо отримання коштів, та повернення суми боргу у розмірі 2600 грн. Однак, у зв`язку з тим що закрив підприємницьку діяльність, не може повернути зазначену суму. Відтак, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві як на підставу для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі, еквівалентному 13 300 (тринадцять тисяч триста) доларів США, що на момент звернення з заявою про збільшення позовних вимог (повернення за домовленістю сторін, абзац 2 розділу 2 Договору позики) складає 447 305 гривень 16 копійок, знайшли своє підтвердження, оскільки ґрунтуються на наявних в матеріалах справи достатніх та допустимих доказах, а також з огляду на відсутність доказів повернення відповідачем отриманих ним коштів позивачу, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню зазначена сума заборгованості за договором позики від 01.02.2021 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 справа № 373/2054/16-ц зазначено, що відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 761/12665/14-ц. Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved