Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

Заявник О. Комишан звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті матері [PERSON] , [INFO] , громадянина України, яка померла04.04.2022 в м. Балаклія Ізюмського району Харківської області. На обґрунтування поданої заяви зазначено, що заявник [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , [INFO] . Мати заявника [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . У 2022 році м. Балаклія Харківської області стало тимчасово не підконтрольною територією України внаслідок військових дій. [INFO] у м. Балаклія Харківської області син помер. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно для отримання свідоцтва про смерть та оформлення спадкових прав. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 31.10.2022 відкрито провадження по заяві та призначено судове засідання на 31.10.2022. 31.10.2022 учасники справи у судове засідання не з`явилися. Заявник О. Комишан подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення не подавав. В силу приписів ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи заяви, дослідивши подані заявником документи та проаналізувавши відповідні норми матеріального та процесуального права, суд зазначає наступне. Як вбачається з копії паспорту серії [NUMBER] виданого Балаклійським РВ УМВС України в Харківській області 23.12.1996 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-6). Згідно паспорту № [NUMBER] виданого органом 6326 10.01.2019 та довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.2-3) Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Балаклія 15.09.1995 [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). 11.08.1990 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданого райвідділом РАЦС м. Балаклія 11.08.1990, прізвища після одруження дружини: « [PERSON] » (а.с.6) Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №12-17/63-Бл/22 від 04.04..2022 [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] на вулиці в м. Балаклія Ізюмського району Харківської область (а.с. 8) Згідно з довідки про смерть від 04.04.20.22 [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , причина смерті: вибухова травма (а.с. 8). Суд відмічає, що за змістом п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Суд зазначає, що для встановлення факту смерті особи необхідні обставини, що свідчать про цю подію, а також про те, що заявник позбавлений можливості зареєструвати факт смерті в інший спосіб. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина у певний час за певних обставин. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ст.77 та ст.78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Надаючи оцінку допустимості наданих заявником доказів, а саме документів, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, суд керується ч.2 ст.19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Одночасно суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), за висновками якої, зокрема, у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Зважаючи на правову позицію, викладену Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі від 15.04.2016 року, за змістом якої документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України, суд як виняток приймає до уваги дані про смерть (дату, місце), які зазначені у вищенаведених документах, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Також суд враховує, що відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 № 2398-VI та п.1 гл.5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52/5, в редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 №3307/5, підставою для державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть форми N 106/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024;б) фельдшерська довідка про смерть форми N 106-1/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024;в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть форми N 106-2/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024;г) рішення суду про оголошення особи померлою;ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України, у разі державної реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятору, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть (пункт 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні). Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що дослідженими у справі доказами доведено факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Балаклія Ізюмського району Харківської область, та підтверджено неможливість реєстрації такого факту в органах реєстрації актів цивільного стану України, відтак, оскільки встановлення відповідного факту необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть встановленої законом України форми та реалізації наслідків, передбачених законодавством у зв`язку зі смертю [PERSON] , заява підлягає задоволенню. Згідно з ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved