Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Берегівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К.М., про визнання недійсним договору дарування та скасування права власності. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] та батько позивача [PERSON] і відповідача [PERSON] - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входили належні покійному на праві власності будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (далі - Будинок, Земельна ділянка).02.04.2012 року позивачі та відповідач оформили свідоцтва про право власності кожен на 1/3 частки будинку та 1/3 частки земельної ділянки, які вони отримали у спадщину за покійним [PERSON] як спадкоємці першої черги за законом. Беручи до уваги похилий вік, старечу немічність позивача [PERSON] , виникла необхідність здійснювати сторонній догляд за нею. На сімейній нараді, в якій взяли участь позивачі та відповідач, було досягнуто спільної домовленості про те, що відповідач буде здійснювати догляд та утримувати свою маму до кінця її життя, а позивачі, натомість, взамін передадуть йому у власність належні їм частки у праві власності на будинок та земельну ділянку. Відповідач погодився на такі умови, однак повідомив, що йому потрібно ще два роки попрацювати за кордоном, а потім він повернеться в Україну і буде доглядати за мамою. Протягом цим двох років за позивачем замість відповідача повинна була доглядати її донька-позивач [PERSON] . З метою юридичного закріплення вищевказаної домовленості, позивач [PERSON] та відповідач звернулися до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Кирияк Клари Миколаївни. Позивач [PERSON] пояснила нотаріусу свою волю та розповіла про досягнуту між сторонами домовленість стосовно догляду відповідача за нею, за що він взамін отримає у власність частки позивачів на будинок та земельну ділянку. Позивач [PERSON] до нотаріуса на стадії консультацій та досягнення домовленості про час підписання договору взагалі не зверталась, оскільки була постійно зайнята на роботі, а тому довірила вирішення цього питання позивачу [PERSON] та відповідачу. У вказаний нотаріусом день позивач [PERSON] та відповідач з`явились для підписання договору, що мав офіційно відобразити досягнуту між сторонами домовленість. Позивач [PERSON] взагалі зайшла до нотаріуса тільки на декілька хвилин, щоб швидко підписати документи і знов піти на роботу, навіть не знайомлячись із їх змістом та не читаючи їх, оскільки повністю довіряла [PERSON] та відповідачу. Після підписання договору у нотаріуса позивачі не отримали від нього будь-яких документів, що стосуються укладення договору, а всі папери забрав з собою відповідач. Однак, не зважаючи на те, що минуло три роки після укладення договору у нотаріуса, а відповідач так і не повернувся додому в Україну щоб жити тут і здійснювати догляд за своєю мамою, про що сторони домовлялись між собою. Натомість, відповідач лишень декілька разів приїздив додому на короткий час, однак навіть в цей не здійснював догляд за своєю мамою, залишивши й надані її на утриманні позивача [PERSON] . Позивачі багато разів спілкувалися з відповідачем, питаючи його коли він вже нарешті остаточно повернеться в Україну та буде виконувати їхню домовленість стосовно догляду та утримання мами. Проте відповідач досі не повернувся з-за кордону, залишивши таким чином свою маму на утриманні своєї сестри. Враховуючи все наведене вище, у лютому 2021 року позивачі звернулися до адвоката [PERSON] для отримання консультації щодо захисту своїх законних прав та інтересів в ситуації, що склалася, адже їм стало зрозуміло що відповідач не буде добровільно виконувати їхню домовленість та дбати про маму. З метою отримання точної та достовірної інформації про реєстрацію права власності та будинок та земельну ділянку, що були предметом договору, укладеного між сторонами, а також наявності у позивачів у власності іншого нерухомого майна, адвокат звернувся із відповідними адвокатськими запитами до суб`єктів, уповноважений на надання такої інформації. Даний факт підтверджується адвокатським запитом від 22.02.2021 року №4/2021 до комунального підприємства «ББТІ БРР», адвокатським запитом від 22.02.2021 №5/2021 до Відділу у Берегівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області. Відповідно до листа-відповіді КП «ББТІ БРР» від 23.02.2021 року №73 станом на 01.01.2013 року за позивачами нерухоме майно не зареєстровано. Спірний житловий будинок зареєстрований на праві приватної власності за відповідачем в цілому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.2011 року за реєстром №3368 та Договору дарування від 22.11.2012 року за реєстром №14721. У листі-відповіді Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 26.02.2021 року №29-7-0.17-21/103-21 повідомляється, що відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01.01.2013 року реєстрацію майнових прав на нерухоме майно ведеться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином Держгеокадастр може надати інформацію про власників земельної ділянки лише станом на 01.01.2013 року. З огляду на вказане вище, листом інформується, що станом на 01.01.2013 року було зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 211020000:01:013:0135, площею 0.0726 га за позивачами та відповідачем. Також даним листом повідомляється, що в архіві відділу зберігається оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку від 08.02.2010 року Серія ЯК №730253, що посвідчує право власності покійного спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку, після смерті якого позивачі та відповідач отримали у власність по 1/3 частку даної земельної ділянки. Крім того, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.03.2021 року №246335060, на даний час у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на будинок зареєстроване на відповідачі, а відомості про право власності на земельну ділянку у Реєстрі відсутні. \~ \~ \~ \~Позивачі зазначають, що укладений між ними та відповідачем 22.11.2012 року договір дарування не відображає дійсній волі сторін, адже юридичні наслідки, які він породжує, не відповідають внутрішньому волевиявленню сторін та досягнутій між ними домовленості, у звязку з чим звернулися до суду з даним позовом та просять: визнати недійсним спірний договір дарування; скасувати державну реєстрацію права власності на 2/3 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , здійснену на підставі договору дарування, укладеного 22.11.2012 року між [PERSON] і [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К.М., зареєстрованого в реєстрі за №14721; стягнути з відповідача на користь позивачів понесені ними судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Продан О.В. будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, однак представник позивачів подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] будучи належним чином, своєчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи в порядку ч.11\~ст.128 ЦПК України\~шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з невідомих суду причин в судове засідання не з`явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки. Відзив на позов відповідач не подав. Третя особа приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К.М. будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання також не з`явилася, але надіслала до суду письмові пояснення та заяву про розгляд справи у її відсутність. Згідно письмових пояснень, приватний нотаріус вказує, що під час укладення спірного договору нею було роз`яснено сторонам зміст укладеного договору дарування та його правові наслідки, з якими позивачі повністю погодилися. Договір містить у пункті 4 пряме свідчення [PERSON] (позивачів) про те, що укладення цього договору не пов`язано із виконанням Обдарованим (відповідачем) будь-яких дій майнового або немайнового характеру на користь [PERSON] зараз або в майбутньому. В п.5 сторони підтвердили, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, умови договору є зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому. Просить суд застосувати позовну давність у даному спорі та відмовити у задоволенні позову. У відповідності до порядку, встановленого ст. ст.\~223,\~280,\~281 ЦПК України\~суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. Суд встановив, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] та батько позивача [PERSON] і відповідача [PERSON] - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входили належні спадкодавцю на праві приватної власності житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] 02.04.2012 року позивачі та відповідач оформили свідоцтва про право на спадщину за законом кожен на 1/3 частки житлового будинку та 1/3 частки земельної ділянки, як спадкоємці за законом першої черги. Оскільки позивач [PERSON] є особою похилого віку та потребувала стороннього догляду, сторони досягли домовленості укласти договір довічного утримання позивача [PERSON] відповідачем її сином [PERSON] , взамін чого позивачі передадуть відповідачу у власність належні їм частки успадкованого майна після смерті [PERSON] Для укладення договору довічного утримання сторони звернулися до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К.М. та 22.11.2012 року уклали договір, вважаючи, що це саме договір довічного утримання. У лютому 2021 року позивачі дізналися, що 22.11.2012 року між ними та відповідачем укладено договір дарування, відповідно до якого вони, позивачі, подарували відповідачу належні кожній з них 1/3 частки у праві спільної часткової власності на спірний будинок та земельну ділянку. Укладеним між сторонами договором дарування не передбачено встановлення обов`язку обдаровуваного вчинити на користь дарувальників будь-яку дію майнового або немайнового характеру. З листа -відповіді КП «ББТІ БРР» від 23.02.2021 року №73 на адвокатський запит встановлено, що станом на 01.01.2013 року за позивачами нерухоме майно не зареєстровано. Спірний житловий будинок зареєстрований на праві приватної власності за відповідачем в цілому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.2011 року за реєстром №3368 та Договору дарування від 22.11.2012 року за реєстром №14721. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.03.2021 року №246335060, на даний час у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на будинок зареєстроване на відповідачі, а відомості про право власності на земельну ділянку у Реєстрі відсутні. На даний час відповідач є одноосібним власником спірного будинку та земельної ділянки. Відповідач, всупереч вимог законодавства, чинного на час укладення між ним та позивачами договору дарування, зокрема ст.126 ЗК України, не звернувся до органів, уповноважених на реєстрацію права власності на земельну ділянку для реєстрації за ним права власності на земельну ділянку в цілому та виготовлення на своє ім`я нового державного акта на право власності на земельну ділянку. Так у листі-відповіді Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 26.02.2021 року №29-7-0.17-21/103-21 повідомляється, що відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01.01.2013 року реєстрацію майнових прав на нерухоме майно ведеться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином Держгеокадастр може надати інформацію про власників земельної ділянки лише станом на 01.01.2013 року. З огляду на вказане вище, листом інформується, що станом на 01.01.2013 року було зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 211020000:01:013:0135, площею 0.0726 га за позивачами та відповідачем. Також даним листом повідомляється, що в архіві відділу зберігається оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку від 08.02.2010 року Серія ЯК №730253, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку, після смерті якого позивачі та відповідач отримали у власність по 1/3 частку даної земельної ділянки. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктами 5, 6, 19, 26 постанови Пленуму ВСУ від 05.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Відповідно до ст.746 ЦК України відчужуваним у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа. Договір довічного утримання (догляду) може бути укладений відчужувачем на користь третьої особи. Згідно ч.1 ст.749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувана. Відповідно до ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або Законом чи не випливає із суті договору. З моменту вираження третьою особою наміру скористатися своїм правом сторони не можуть розірвати або змінити договір без згоди третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися ним правом, якщо інше не випливає із суті договору. Згідно частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку Дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору лов і ч ного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із ним у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування ( правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 16.03.2016 року у справі №6-93цс16, від 27.04.2016 року у справі №6-372цс16, та правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 27.11.2019 року у справі №676/2131/16-ц. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий договір може бути визнаний судом недійсним. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 18.06.2014 року у справі №6-69цс14. У даному випадку суд вважає доведеним твердження позивачів, що вони мали намір передати відповідачу у власність належні їм частки у власності на будинок та земельну ділянку саме за умови здійснення ним довічного утримання позивача [PERSON] , а не подарувати нерухомість без покладення на нього будь-який обов`язків, адже за таких умов втрачається будь-який сенс даного відчуження майна та на укладення такого правочину позивачі згідні не були. Укладений між сторонами 22.11.2012 року договір дарування не відображає дійсній волі сторін, адже юридичні наслідки, які він породжує, не відповідають внутрішньому волевиявленню сторін та досягнутій між ними домовленості. За таких обставин, вбачається наявність помилки щодо обставин, які мають істотне значення для позивачів, а саме помилки щодо правової природи й змісту правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між сторонами. Про помилку волі позивачів також свідчать наступні факти: - у позивача [PERSON] відсутнє інше нерухоме майно, спірний будинок є її єдиним житлом, вона залишилась проживати у ньому й по теперішній час; - позивачі фактично не здійснили передачу належних їм часток у спірному майні відповідачу: як і до укладення договору дарування, будинок та земельна ділянка використовується виключно для потреб позивача [PERSON] , відповідач взагалі не використовує спірне майно; - позивач [PERSON] вже на час укладення спірного договору була пенсіонером за віком, інших доходів, крім пенсії не мала, що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області вих. №40 від 28.01.2021 року. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність помилки волі позивачів при укладенні 22.11.2012 року договору дарування з відповідачем, оскільки позивачі мали намір укласти договір довічного утримання на користь позивача [PERSON] . За таких встановлених в судовому засіданні обставин спірний договір дарування слід визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності на 2/3 частки спірного житлового будинку. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Згідно зі\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Заявлена позивачами вимога про стягнення з відповідача на їх користь судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень задоволенню не підлягає, оскільки такі витрати відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України\~належними доказами не підтверджені, зокрема відсутній договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату наданої правової допомоги. Так, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи слідує, що кожна із позивачів сплатила судовий збір в розмірі 908 гривень, які у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~підлягають стягненню на їх користь із відповідача.

Outcome: approved