Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

24.10.2022 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги\~заявник обґрунтував\~тим,\~що [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару згідно ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 28.01.2021 року. Згідно ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 03.02.2021 року [PERSON] було продовжено строк дії запобіжного заходу до 03.04.2021 року. При обстеженні психічного стану [PERSON] в КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР комісія лікарів-психіатрів дійшла до висновку, що останній становить небезпеку для себе та оточуючих, потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом відповідно до ст.14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» №1489-ІІІ від 22.02.2000 року. [PERSON] письмової поінформованої\~згоди на госпіталізацію\~до КП\~«Дніпропетровська багатопрофільна\~клінічна лікарня\~з надання\~психіатричної допомоги»\~ДОР \~не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Представник заявника,\~лікар-психіатр\~Черновол В.П.\~в судовому\~засіданні пояснив,\~що за\~час лікування\~стан [PERSON] суттєво покращився, наразі йог стан стабільний, поводить себе нормально, просив суд задовольнити заяву. Прокурор в\~судовому засіданні\~заяву про\~госпіталізацію [PERSON] підтримав. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви та просив відмовити. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 28.01.2021 року [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку. Згідно ухвали\~Херсонського міського\~суду Херсонської\~області від\~03.02.2021\~року [PERSON] було продовжено строк дії запобіжного заходу до 03.04.2021 року. Ухвалою Саксаганського\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~від 22\~серпня 2022\~року продовжено\~ [PERSON] дію запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги, що виключають небезпечну поведінку особи, строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 22.10.2022 року. [PERSON] поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-маячний синдром, поточний процес. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000 року №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суд не може погодитись з доводами викладеними в заяві, оскільки згідно приписів ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суду не було надано належних, достатніх та допустимих доказів того, що [PERSON] неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечить його життєдіяльність та доказів того, що він становить небезпеку для себе та оточуючих. Крім того, суд звертає увагу, що стаття 8 Конвенції передбачає право людини на повагу до приватного життя та умови, за яких втручання в приватне життя є виправданим, серед яких, зокрема: законна підстава, законна ціль (мета), та додаткова умова, за якою втручання має бути «необхідним в демократичному суспільстві». Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (справа «Кутцнер проти Німеччини», п.60, та рішення від 18.12.2008 року «Савіни проти України»). Поняття «приватне життя» у практиці ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, в т.ч. здоров`я людини, медичне втручання. Пунктом 2 Конвенції передбачено, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до положень принципу 15 «Принципи госпіталізації» додатку до резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 року №46/119 «Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» передбачено, що «…Коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації…». Це є неприпустимим порушенням прав та свобод особи, оскільки метою примусового лікування є надання своєчасної допомоги за наявності виключних підстав (наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку, нездатність самостійно задовольняти основні свої потреби, можливість завдання значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги), наявність психічного захворювання як такого за відсутності відповідних підстав та їх доказів не може виправдовувати обмеження свободи особи. Згідно частини першої\~статті 29 Конституції України\~кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Конституційний Суд України виходить із того, що серед фундаментальних цінностей дієвої конституційної демократії є свобода, наявність якої у особи є однією з передумов її розвитку та соціалізації. Право на свободу є невід`ємним та невідчужуваним конституційним правом людини і передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо. Право на свободу означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються\~Конституцією\~та законами України. Стаття 25 Закону України "Про психіатричну допомогу"\~передбачає, що особи, яким надається психіатрична допомога, мають права і свободи громадян, передбачені\~Конституцією України\~(254к/96-ВР) та законами України. Обмеження їх прав і свобод допускається лише у випадках, передбачених\~Конституцією України, відповідно до законів України. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-маячний синдром, поточний процес. [PERSON] не створює небезпеку для себе та оточуючих, не є безпорадним і може самостійно задовольняти основні життєві потреби, а наявність у нього психічного захворювання не є підставою для його примусової госпіталізації. Виходячи із засад пріоритету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку, зважаючи на відсутність будь-яких доказів неспроможності [PERSON] самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечить його життєдіяльність та доказів того, що він становить небезпеку для себе та оточуючих, суд правових підстав для задоволення заяви не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed