Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Бойко Є.В. звернулася до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошової суми у розмірі 180 000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 06.10.2018 о 00:15 год. [PERSON] керуючи транспортним засобом «Вольво», д.н. [NUMBER] , на перехресті вул. Лугової та вул. Сім`ї Кульженків у м. Києві, при повороті не надав перевагу в русі автомобілю, який рухався у зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота» д.н. [NUMBER] , що в результаті призвело до механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] порушив п.п.2.3.б, 16.6 ПДР України. Постановою Оболонського районного суду м. Києва 29.11.2018, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок вчинення відповідачем ДТП, були завдані механічні та технічні пошкодження належному позивачу на праві власності транспортному засобу, для відновлення яких позивачу довелось понести матеріальні витрати. Для з`ясування та визначення розміру вартості матеріального збитку, завданого відповідачем належному позивачу автомобілю, позивач звернулась до фахівця ФОП [PERSON] , з яким було укладено договір про проведення оцінки майна КТЗ від 08.10.2018. Відповідачу було надіслано телеграму про місце, час та мету проведення технічного огляду та можливості його присутності. Після проведення технічного огляду транспортного засобу позивача, було складено звіт №28/10/18 про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 09.10.2018. Відповідно до звіту, вартість матеріального збитку, завданого належному позивачу автомобілю, у результаті його пошкодження в ДТП, з врахуванням допусків в межах яких відбулась оцінка, з врахуванням ПДВ 20% та інших податків та зборів складає 178 317,83 грн. Крім того, позивачем понесено додаткові витрати на отримання зазначених у договорі послуг оцінювача, які складають грошову суму розміром 1700,00 грн. Після проведення оцінки матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, позивач зустрілась із відповідачем з метою досудового врегулювання даного спору, та надавши йому всі докази проведеного дослідження, запропонувала відповідачу добровільно в досудовому порядку виплатити завдані позивачу матеріальні збитки. Позивач зазначає, що відповідач визнав в повному обсязі результати проведеного оцінювачем дослідження щодо визначення вартості відновлювального ремонту, зобов`язався в повному обсязі виплатити позивачу грошову суму в розмірі 178 317,83 грн., а також вартість проведення дослідження у сумі 1700грн., що разом становить 180 017,83 грн. Однак, відповідач попросив позивача округлити суму до 180 000 грн., та виплачувати зазначену суму поетапно в розмірі 6000 грн. на місяць. На підставі цієї домовленості, відповідач написав на ім`я позивача розписку від 10.01.2019 року, в якій він власноручно написав про те, що повністю визнає вартість завданої позивачу внаслідок ДТП шкоди в розмірі 180 000 грн., а також прийняв на себе зобов`язання протягом 2,5 років погасити борг перед позивачем, виплачуючи щомісяця грошову суму розміром 6000,00 грн. Після спливу першого місяця позивач спробувала вийти на зв`язок із відповідачем, з`ясувалось, що він ігнорує телефонні зв`язки та уникає виконання взятих на себе зобов`язань. Позивач 11.10.2021 звернулась до відповідача з вимогою про повернення коштів, яка залишена без відповіді. Оскільки розпискою відповідач підтвердив повне виконання своїх боргових зобов`язань перед позивачем, та не виконав своїх обов`язків згідно зазначеної розписки позивач змушена звернутися до суду за захистом та відновленням її майнових прав. Також позивач зазначає, що оскільки страхового відшкодування не отримувала, а стягнення заборгованості здійснюється згідно розписки відповідача, тому залучати страхову компанію в якій застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача не потрібно, при цьому права даної страхової не будуть порушені. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09.12.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Крім того, зазначив, що між сторонами діють правовідносини щодо стягнення заборгованості за розпискою, предметом позову є боргове зобов`язання, за яким [PERSON] зобов`язався виплатити [PERSON] грошові кошти. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся, про причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення слухання справи до суду не надсилав, відзив на позовну заяву до суду не направляв. Суд, вислухавши учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно дост. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Як убачається із матеріалів, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 06.10.2018 о 00:15 год. [PERSON] керуючи транспортним засобом «Вольво», д.н. [NUMBER] , на перехресті вул. Лугової та вул. Сім`ї Кульженків у м. Києві, при повороті не надав перевагу в русі автомобілю, який рухався у зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота» д.н. [NUMBER] , що в результаті призвело до механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] порушив п.п.2.3.б, 16.6 ПДР України. Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 29.11.2018 по справі № 756/13964/18, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. та стягнуто судовий збір у розмірі 352,40 гривень. Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] (далі - позивач по справі) є власником транспортного засобу «TOYOTA», модель RAV- 4 HYBRID, реєстраційний номер - [NUMBER] (а.с.10). Оцінювачем Гавриловим В.О. було складено звіт №28/10/18 про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 09.10.2018 Копією розписки від 10.01.2019, оригінал якої було оглянуто у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] [INFO] (далі - відповідач по справі), який проживає за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із ДТП 06.10.2018 року наніс пошкодження на суму 180 000 грн. звіт №28/10/18, зобов`язався виплатити власнику автомобіля [PERSON] по 6 000 грн. з 10.02.2019 кожного місяця протягом 2,5 років, щоб погасити заборгованість по збиткам ДТП (а.с.31). Відповідно до копії вимоги, яка була надіслана позивачем на адресу відповідача, станом на 11.10.2021 грошові кошти не були повернуті, тому позивач просив відповідача повернути вказану у розписці суму боргу - 180 000,00 грн.(а.с.32-33). Зі змісту позовної заяви та наданих у судовому засіданні пояснень представника позивача вбачається, що [PERSON] просить суд стягнути з відповідача заборгованість за розпискою у розмірі 180 000,00грн. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Положеннями ст. 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Так, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 та від 11 червня 2021 року у справі №61-21701св19. Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, розписка може бути підставою для стягнення грошей лише за умови, якщо між сторонами виникли правовідносини позики і кошти реально передавалися боржнику. З оглянутої судом розписки від 10.01.2019 вбачається, що відповідач, у зв`язку з ДТП 06.10.2018 наніс пошкодження на суму 180 000 грн. звіт №28/10/18 та зобов`язався виплатити власнику автомобіля [PERSON] по 6 000 грн. з 10.02.2019 кожного місяця протягом 2,5 років, щоб погасити заборгованість по збиткам ДТП. Вказана розписка складена відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, якого постановою суду визнано винним у її скоєнні. У даній справі суд установив, що розписка про повернення відповідачем грошових коштів була написана ним у зв`язку із завданою шкодою автомобілю позивача, а не у зв`язку з фактичною передачею йому грошових коштів. Фактично грошові кошти, зазначені в розписці, передані відповідачу не були, на що вказав в судовому засіданні представник позивача. Надана на підтвердження боргового зобов`язання розписка як документ, що його підтверджує, не містить умов отримання відповідачем грошей у борг. Таким чином, позивач не довів належними доказами наявність між ним і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту розписки. Тобто, факт передачі грошових коштів під час складення розписки є обов`язковою умовою для того, щоб стверджувати про виникнення між сторонами правовідносин, що випливають із боргових зобов`язань, які в свою чергу обумовлюють спосіб захисту, що може бути застосований у даному конкретному випадку. Таким чином, з огляду на те, що відповідач не отримував від позивача грошових коштів в сумі 180 000 грн., то у нього не виникло обов`язку їх повернення на підставі розписки, яка ураховуючи даний факт не може свідчити про те, що договір позики між сторонами укладений. Відтак, із правовідносин, що склалися між сторонами не вбачається ознак правовідносин, які виникли з боргового зобов`язання. Таким чином, суд дійшов висновку, що розписка, надана відповідачем позивачу про зобов`язання виплатити грошові кошти не відповідає вимогам чинного законодавства, що пред`являється до боргових зобов`язань, а саме: передумовою розписки не було факту надання позивачем відповідачу грошових коштів, в правовідносинах, що склалися між сторонами відсутні ознаки боргового зобов`язання, а умови повернення коштів є суперечливими. Доказів, які б відповідали критеріям належності, допустимості та достовірності, позивачем на спростування вказаного вище суду не надано. При цьому, убачається, що між сторонами виникли позадоговірні правовідносини, оскільки вони виникли в результаті завдання відповідачем майнової шкоди позивачу, що виявилося у пошкодженні належного останній на праві власності транспортного засобу, що врегульовано положеннями глави 82 ЦК України. Враховуючи викладене, дана розписка не будучи доказом укладення між сторонами договору позики, може бути одним із доказів вчинення відповідачем протиправної поведінки наслідком якої є виникнення у нього обов`язку щодо відшкодування шкоди в позадоговірному порядку, у випадку звернення до суду із відповідними вимогами. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заявлені у справі вимоги задоволенню не підлягають як необгрунтовані. Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, у відповідності до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed