Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , звернулися в суд із спільною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги обгрунтували тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.07.2012 року. У шлюбі у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Сумісне життя між ними не склалося, вони віддалилися один від одного, між ними склалися відносини не притаманні для сімейного життя. Тому ними спільно було вирішено подати дану заяву, оскільки почуттів один до одного не залишилося, причини для збереження даного шлюбу відсутні, оскільки шлюб є тільки формальним, підстав для примирення у них немає. Між ними досягнуто згоди стосовно місця проживання та участі у вихованні спільних дітей - [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить нотаріально посвідчений Договір від 08.09.2022 року, відповідно до якого дочки залишаються проживати з батьком, при цьому мати має право на участь у житті та вихованні дітей в порядку, передбаченому Договором. Будь-які спори стосовно майна або інших питань між ними відсутні. В судове засідання заявники [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, однак 11.10.2022 року від їхнього представника адвоката Голуба Г.С. на електронну адресу суду надійшла заява, в якій він просив розгляд справи провести без участі заявників, їх представника та прийняти рішення по даній справі (а.с. 29). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2\~ статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ч. 3\~ст. 293 ЦПК України\~у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб,\~про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно ч. 2 \~ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1\~ст. 109 СК України\~подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно роз`яснень, викладених у п. 8\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: з ким з них будуть проживати діти; яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ч. 3\~ст.109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що сторони згідно свідоцтва про шлюб, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.07.2012 року (а.с. 8). У шлюбі у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 9, 10), де у графі батько вказано « [PERSON] », а в графі мати « [PERSON] ». Встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося, вони віддалилися один від одного, між ними склалися відносини не притаманні для сімейного життя. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, будь-яких спорів стосовно майна між ними немає, що має істотне значення. Суд вважає, що спільна заява подружжя про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що [PERSON] не просила відновити їй дошлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Як вбачається із матеріалів справи, 08.09.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено «Договір про визначення місця проживання дітей та участь батьків у їх вихованні», посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дуб`як І.М., зареєстрований в реєстрі за № 575 (а.с. 11). Відповідно до цього договору Батьки домовилися про місце проживання Дітей та про порядок здійснення батьківських прав Батьком та [PERSON] , яка проживатиме окремо від Дітей (пункт 2 Договору). Згідно пункту 3 Договору, місцем проживання Дітей Батьки визначили місце проживання Батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У разі зміни місця проживання Дітей, Батько зобов`язується попереджати Матір письмово із вказанням точного місця проживання Дітей не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання. Згідно п.п. 7, 8 даного Договору Батько зобов`язується піклуватися про здоров`я дітей, брати участь у вихованні дітей, забезпечити дітям достатній рівень освіти незалежно від стосунків сторін. Батько зобов`язується не перешкоджати спілкуванню Дітей з [PERSON] . Мати зобов`язується: брати участь у вихованні та духовному розвитку дітей, незалежно від стосунків з Батьком; за попередньою домовленістю з Батьком, приїхати в місце проживання Дітей, або інше, спеціально обумовлене Батьками місце, забрати Дітей для проведення спільного дозвілля та повернути їх у визначений час у місце проживання, або інше, спеціально обумовлене Батьками місце. Судом встановлено, що батьки дійшли спільного рішення щодо місця проживання\~малолітніх дітейта яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком не впливатиме на взаємовідносини матері із дітьми, оскільки не позбавляє матір батьківських прав та не звільняє її від виконання своїх батьківських обов`язків. Мати не обмежена у можливості реалізації належного їй права на спілкування із дітьми. Враховуючи викладене, з огляду на спільну заяву подружжя, обставини, викладені в ній, той факт, що шлюбні відносини між заявниками фактично припинилися, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливе і суперечить їх інтересам та інтересам дітей, суд дійшов висновку, що шлюб між заявниками існує формально і повинен бути розірваним. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищенаведене, ст.ст. 5, 7, 18, 51, 56, 104, 109, 110, 112, 113, 114 СК України,

Outcome: approved