Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 23.09.2016 року звернулось ПАТ Комерційний Банк « Приватбанк» (далі Приватбанк) із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору ODMLGA00000301 від 11.07.2007 року у солідарному порядку у розмірі 19489,89 доларів США. У зв`язку із смертю [INFO] відповідача [PERSON] 26.04.2021 року а потім 05.05.2021 року ( т.4 а/с 97) Приватбанк подав уточнений позов , з вимогами про стягнення у солідарному порядку із правонаступника [PERSON] [PERSON] а також [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитом ODMLGA00000301 від 11.07.2007 року 50483,89 доларів США, яка складається з 17502,01 долар США заборгованість за тілом кредиту, 13572,19 доларів США заборгованість за відсотками, 3900,00 доларів США заборгованість із комісії, 15509,69 доларів США заборгованість із пені. Підставами стягнення з [PERSON] визначена ч.2 ст. 1282 ЦК України обов`язок спадкоємця задовольнити вимоги кредитора, правовою підставою стягнення з [PERSON] та [PERSON] визначені вимоги ст. 610, 554 ЦК України солідарні зобов`язання майнових поручителів. 16.12.2016 року [PERSON] подав зустрічний позов про визнання договору поруки припиненим у зв`язку із тим, що під час ознайомлення із матеріалами справи йому стало відомо що 17.09. 2010 року між Приватбанк та [PERSON] , без згоди та повідомлення поручителів, була укладена додаткова угода №1/1-1 зі зміною відсоткової ставки за користування кредитом з 11,04 % річних до 12,58 % річних, що суттєво збільшило розмір зобов`язання. 12.01.2017 року [PERSON] подав зустрічний позов про визнання договору поруки припиненим у зв`язку із тим, що під час ознайомлення із матеріалами справи йому стало відомо що 17.09. 2010 року між Приватбанк та [PERSON] , без згоди та повідомлення поручителів, була укладена додаткова угода №1/1-1 зі зміною відсоткової ставки за користування кредитом з 11,04 % річних до 12,58 % річних, що суттєво збільшило розмір зобов`язання. Поданий [PERSON] 19.06.2018 року зустрічний позов про розірвання кредитного договору було залишено судом без розгляду за заявою позивача. Як встановлено під час розгляду справи ПАТ КБ Приватбанк та [PERSON] 11.07.2007 року уклали кредитний договір ODMLGA00000301, за умовами якого [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 30000,00 доларів США на термін до 11.07.2027 року а також 5500,00 доларів США для сплату страхових платежів, та зобов`язалась повернути кредит із сплатою процентів у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% щомісячно під час сплати від суми виданого кредиту, та винагороди у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту ( т.1 а/с 15). На момент звернення із позовом до суду , станом на 28.07.2016 року загальна заборгованість розрахована банком у розмірі 19825, 37 доларів США , з яких 17429,72 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 1580,17 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 480,00 доларів США заборгованість по комісії по користування кредитом; 335,48 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань , що відображено у розрахунку заборгованості ( т.1 а/с 4). В якості забезпечення вказаного кредитного зобов`язання Приватбанк 11.07.2007 року уклав договір поруки з [PERSON] , та згідно умов договору п.13, всі зміни та доповнення до договору вносяться лише з письмовою згодою поручителя ( т.1 а/с 19). Також, в якості забезпечення вказаного кредитного зобов`язання Приватбанк 11.07.2007 року уклав договір поруки з [PERSON] , та згідно умов договору п.13, всі зміни та доповнення до договору вносяться лише з письмовою згодою поручителя ( т.1 а/с 20). Згідно висновку судово-економічної експертизи складеного експертом Бочкарьовим Д.О. 11.05.2021 року ( т.4 а/с 163 ) за проведеним дослідженням документів та матеріалів справи сума заборгованості позичальника [PERSON] за кредитним договором №ODMLGA00000301 від 11.07.2007 року, яка була визначена у розрахунку заборгованості станом на 28.07.2016 року у сумі 19489,89 доларів США не підтверджується документально. Сума залишку неповернутого кредиту станом на 28.07.2016 року з урахуванням документально підтверджених сум отриманих банком від позичальника складає 7950,62 долара США. У відповідності до умов договору всього до сплати підлягали сума процентів у розмірі 20745,48 доларів США яка є сплаченою. З наданих на дослідження документів не підтверджується надання додаткових послуг банком з комісії у розмірі 480 доларів США , заборгованості за простроченою комісією у розмірі 480 доларів США, та залишку заборгованості за комісією в розмірі 3240 доларів США. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із стягненням заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителів а також зобов`язання спадкоємців за борговими зобов`язаннями спадкодавців врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до ч.1 ст.553 та ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлений, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч.1 ст. 543 ЦК України в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Порядок прийняття спадщини визначений Главою 87 ЦК України. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначено у статті 1219 ЦК України (статті 1218 , 1231 ЦК України ). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України ). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу , він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Частиною 1 ст. 608 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України. Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Поручитель приймає на себе зобов`язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553 - 554 ЦК), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки. Відповідно до статті 523 ЦК порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником, а згідно зі статтею 607 ЦК зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає. Таким чином, на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов`язку щодо виконання зобов`язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване в тому числі у договорі поруки. У постановах Великої Палати Верховного Суду\~від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 і від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 суддями Верховного Суду зроблено наступний правовий висновок. Відповідно до пункту 91 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. У даному випадку судом враховується той факт, що після смерті позичальника та звернення банком з вимогою до спадкоємця , змінились правовідносини пов`язані із кредитними зобов`язаннями. Одночасно із цим судом при розгляді зустрічних позовних вимог поручителів [PERSON] та [PERSON] судом враховується також той факт, що з моменту зміни розміру відсоткової ставки у зобов`язанні позичальника значно збільшився обсяг зобов`язання. Згідно умов договорів поруки всі зміни у договорі повинні бути письмово узгоджені із поручителями, що у даному випадку не було зроблено. Даний висновок суд узгоджений із правовою позицією визначеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року справа № 523/3082/14-ц провадження № 14-243цс19 (ч. 1 ст. 559 ЦК) Верховний Суд Порука припиняється на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Збільшення вказаної відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту. Аналогічні висновки: висловлений у постанові Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15 та у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 522/9232/14-ц (провадження № 61-1106св18), від 20 червня 2018 року у справі № 161/11866/15-ц (провадження № 61-6894св18), від 07 листопада 2018 року у справі № 203/2907/16-ц (провадження 61-9260св18). У сукупності дані обставини встановлені судом є підставою як для відмови у задоволенні позовних вимог до [PERSON] так і до [PERSON] , як поручителів за кредитним договором №ODMLGA00000301 від 11.07.2007 року, та задоволення зустрічних вимог щодо визнання поруки припиненої саме із моменту збільшення обсягу відповідальності позичальника тобто з 17 вересня 2010 року дня укладення додаткової угоди №1/1-1 зі зміною відсоткової ставки за користування кредитом з 11,04 % річних до 12,58 % річних. Що стосується позовних вимог до правонаступника спадкоємиці позичальника, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Приймаючи до уваги висновок судово-економічної експертизи складеного експертом Бочкарьовим Д.О. 11.05.2021 року суд вважає доведеним наявність заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7950 ( сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят ) доларів США 62 цента. Згідно вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності ( ч.3 ст. 13ЦПК України). Позивачем не було доведено іншого розміру заборгованості та не спростовано належними та допустимими доказами вищевказаний висновок експерта. Посилання представника позивача на те, що вказаний висновок не є належним доказом так як експерт не попереджений про кримінальну відповідальність спростовується змістом висновку в якому вказане попередження наявне, також сама експертиза е судово-економічна що свідчить про визначення її необхідності саме для судового розгляду. Наданий самим позивачем розрахунок заборгованості не є експертним дослідженням а тому не може враховуватись судом як доказ який спростовує висновок експерта. Одночасно із цим суд приймає до уваги. Що з моменту звернення Банком до суду із позовом про стягнення заборгованості позивач змінив строк дії кредитного договору а тому додаткове нарахування відсотків за користування кредитом неможливо. Згідно правового висновку, сформованого Великою Палатою у постанові від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12 Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Вказаний висновок міститься у п. 35 Постанови. Окрім того, в п. 54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з логікою Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Одночасно із цим суд, приймаючи до уваги що смерть позичальниці сталась вже під час розгляду справи у суді , вважає не пропущеним позивачем строк звернення із відповідною позовною заявою до спадкоємиці як правонаступниці сторони по справі. Враховуючи вищенаведене судом частково задовольняються вимоги позивача про стягнення з спадкоємиці боржника по кредитному договору суму заборгованості доведену у судовому засіданні у розмірі 7950 ( сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят ) доларів США 62 цента, який є заборгованістю за тілом кредиту. На підставі викладеного та

Outcome: partial