Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

[PERSON] [INFO] , у зв`язку з досягненням пенсійного віку, 11.02.2022 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду в місті Києві із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду в місті Києві від 18.02.2022 року заявниці було відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу, про що її повідомили листом від 11.05.2022 року за вих. №81004. В цьому листі також зазначено, що до розрахунку стажу для призначення пенсії не враховані певні періоди роботи [PERSON] , що відображені в її трудовій книжці, в тому числі період з 01.02.1992 року по 30.12.1995 року, через неможливість визначити наказ та дату звільнення з роботи. [PERSON] звернулась до керівника ПАТ «ГОТЕЛЬ «САНКТ-ПЕТЕРБУРГ» із заявою про надання документів на підтвердження її роботи в орендному підприємстві «Ресторан «Санкт-Петербург» в період з 01.02.1992 року по 30.12.1995 року, проте відповіді так і не отримала. Зв`язки з співробітниками по ресторану [PERSON] втратила, а тому послатись перед пенсійним органом на пояснення свідків не змогла. Тому, [PERSON] , через адвоката Шипілова О.В., звернулась до суду із заявою, за якою просила встановити факт, що вона працювала в орендному підприємстві «Ресторан «Санкт-Петербург» на посаді кухаря 4 розряду з 01.02.1992 року по 30.12.1995 року, на підставі письмових доказів. Заява прийнята до провадження відповідно до ухвали судді від 14.09.2022 року, справу призначено до розгляду в порядку окремого провадження. Заяв по суті справи від учасників процесу не надходило, в судове засідання вони не з`явились. Ознайомившись з матеріалами справи, суд знаходить за можливе заяву задовольнити виходячи з такого. Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», разом з іншим, встановлено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказаний Закон набув чинності 01.01.2004 року. Згідно з абз.1 п.1 «Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», що затверджений постановою КМ України від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка. В трудовій книжці [PERSON] є записи про її роботу в ресторані « Ленінград », який в наступному перейменовано (реорганізовано) в ресторан « Санкт-Петербург »: -20.11.1986р. прийнята кухарем четвертого розряду в ресторан «Ленінград»; -01.02.1992р. переведена в складі підприємства в ресторан «Санкт-Петербург» в тій же посаді; -01.02.1992р. прийнята в складі підприємства в ресторан «Санкт-Петербург» на посаді кухаря четвертого розряду; -01.11.1993 року переведена кухарем V розряду ресторану «Санкт-Петербург»; -30.12.1995 року звільнена за особистим бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Ці записи скріплені печаткою орендного підприємства «Ресторан «Санкт-Петербург». Дійсно в останньому записі відомості щодо наказу про звільнення працівника з роботи розмиті, що і було формальною підставою для неврахування до страхового стажу заявниці періоду роботи 01.02.1992р. по 30.12.1995р. Разом з тим, пенсійним органом до страхового стажу заявниці включено період її роботи з 20.11.1986р. по 01.02.1992 року, що є нелогічним, оскільки вказані періоди роботи фактично стосувались трудових відносин заявниці з одним і тим же підприємством. До того ж, в трудовій книжці є записи про роботу заявниці в ресторані ВАТ «Готель «Санкт-Петербург» (на даний час ПАТ «Готель «Санкт-Петербург») в період з 22.05.2008р. по 02.11.2009р. на посаді кухаря 5 розряду, і цей період роботи персоніфіковано і зараховано до страхового стажу заявниці. Саме до цього підприємства, як правонаступника орендного підприємства «Ресторан «Санкт-Петербург», і зверталась заявниця за документами на підтвердження роботи в період 01.02.1992р. по 30.12.1995р. ПАТ «Готель «Санкт-Петербург», з огляду на відкриті джерела, зареєстроване за тою ж адресою де свого часу було зареєстроване орендне підприємство «Ресторан «Санкт-Петербург». Разом з тим, збереглася сканкопія трудової книжки, з огляду на яку, заявниця була звільнена з ресторану « Санкт-Петербург » на підставі наказу №126-к від 30.12.1995 року, а записи до і після спірного запису в сканкопії відповідають записам оригіналу трудової книжки. Суд вважає, що наведеного достатньо, щоб сторонній наглядач переконався в тому, що [PERSON] дійсно в період з 01.02.1992р. по 30.12.1995р. працювала в орендному підприємстві «Ресторан «Санкт-Петербург» на посаді кухаря 4 розряду. За такого висновку, з урахуванням того, що іншим чином заявниця не може підтвердити страховий стаж, а відповідно реалізувати право на пенсію, суд знаходить заяву такою, що підлягає задоволенню на підставі та в порядку ст.ст. 294, 319 ЦПК України.

Outcome: approved