Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

21 червня 2022 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 листопада 2019 року о 13 год. 50 хв. у Харківській області, смт. Шевченкове, а/ Чугуїв-Мілове, 41 км. +200 м. сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортних засобів: 1) «MERCEDES» (номерний знак [NUMBER] ), яким керував [PERSON] (надалі - відповідач); 2) «NІSSAN» (номерний знак [NUMBER] ) (надалі - автомобіль потерпілого), яким керував [PERSON] (надалі - потерпілий). Постановою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25 червня 2020 року у справі №637/1466/19 відповідача визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №АМ/7946577). Потерпілий своєчасно звернувся до позивача із Повідомленням про ДТП від 19 листопада 2019 року, та заявою про виплату страхового відшкодування від 19 листопада 2019 року. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 39 910 грн 77 коп. Розрахунок та виплата відшкодування проводилися на підставі: 1) Звіту №1153 по визначенню вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин від 23 грудня 2019 року; 2) Наказу №3.1/1503 від 21 жовтня 2020 року; 3) Довідки № 1 від 19 жовтня 2020 року. Наказ та довідку сформовано одним файлом та підписано електронним цифровим підписом, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису. Загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів, послуги аварійного комісара та визначення розміру шкоди складає: 41 719 грн 37 коп. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 39 910 грн 77 коп, що підтверджується платіжним дорученням №2543541 від 22 жовтня 2020 року, а також витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 1 808 грн 60 коп, що підтверджується платіжним дорученням №728787 від 27 січня 2020 року (Рахунок № 576 від 23 грудня 2019 року, акт виконаних робіт від 23 грудня 2019 року), а тому, після здійснення позивачем регламентної виплати потерпілому, у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача. Розпорядженням Голови Верховного Суду України від 18 березня 2022 року № 11/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Куп`янського міськрайонного суду Харківської області і визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області. Ухвалою судді від 04 липня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі. Представник позивача у судові засідання не з`явився, 20 вересня 2022 року та 07 листопада 2022 року подав до суду заяви, у яких просив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відзиву на позов у встановлені судом строки не подано. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов такого висновку. Постановою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25 червня 2020 року у справі № 637/1466/19 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. З постанови суду вбачається, що згідно з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №249886 від 15 листопада 2019 року, 15 листопада 2019 року о 13-50 год. Харківська область, смт. Шевченкове, а/ш Чугуїв-Мілове, 41 км. +200 м. [PERSON] , керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ VITO номерний знак [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Nissan-NOTЕ [NUMBER] . Потерпілий рухався попереду. До протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №249886 від 15 листопада 2019 року додані: схема місця ДТП, яка сталася 15 листопада 2019 року; пояснення [PERSON] ; пояснення [PERSON] ; рапорт від 15 листопада 2019 року; постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 288287; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ VITO номерний знак [NUMBER] ; посвідчення водія [PERSON] ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Nissan-NOTЕ [NUMBER] ; водійським посвідченням [PERSON] ; фото таблиця. Судом вказано, що у зв`язку з закриттям провадження у справі, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, питання щодо доведеності вини осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності не вирішується, з урахуванням положень рішення ЄСПЛ у справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, у якому зазначено, що у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується /а.с.4-5/. У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП не застрахована, до Моторного (транспортного) страхового бюро із повідомленням про ДТП, заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся потерпілий та надав необхідні документи /а.с.7, 8, 9, 10, 11,/. Відповідно до Звіту про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням КФЗ складових частин від 23 грудня 2019 року № 1153, вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 43 426 грн 77 коп. /а.с.12-16, 17-19, 20, 24/. На підставі Наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих /а.с.25/, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому у розмірі 39 910,77 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 22 жовтня 2020 року № 2543541 /а.с.28/, а також здійснило оплату аварійному комісару ФОП [PERSON] у розмірі 1 808,60 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 27 січня 2020 року № 728787 /а.с.29/ на підставі рахунку № 576 від 23 грудня 2019 року, акту виконаних робіт за Дорученням МТСБУ № 64586 від 22 листопада 2019 року /а.с.30, 31/. Вирішуючи спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи відповідальної за завдані збитки. Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (надалі - Закон № 1961-IV) вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. За пунктами 21.1., 21.14. статті 21 Закону № 1961-IV, з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією на страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. На виконання вимог Закону № 1961-IV цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. За абз. 2 п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до\~пп.\~а)\~п.\~41.1.\~ст.\~41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно з пп. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону № 1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. У пункті 1 частини першої статті 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Вирішуючи питання про наявність вини в діях відповідача, суд виходить з правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19, відповідно до якої цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц). Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки 15 листопада 2019 року сталася ДТП між автомобілями потерпілого та відповідача, відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення, постановою суду від 25 червня 2020 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, що є не реабілітуючою обставиною, питання щодо доведеності вини відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення не вирішувалося, відповідач даній справі не спростував його вину у спричиненні майнової шкоди потерпілому - суд приходить до висновку про наявність підстав для висновку, що з вини відповідача майну потерпілого [PERSON] завдано майнової шкоди. Оскільки позивач відшкодував потерпілій стороні матеріальну шкоду, яка завдана з вини [PERSON] , до нього перейшло право вимоги до відповідача. Враховуючи, що матеріальні збитки відповідач у добровільному порядку не відшкодовує, будь-які підтвердження протилежного в матеріалах справи відсутні, позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України обґрунтовані та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved