Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

У березні 2021 року керівник Чугуївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Національного природного парку «Гомільшанські ліси» звернувся з позовом до Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON] , [PERSON] , третя особа Департамент екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування наказів, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівліпродажу земельної ділянки, повернення земельної ділянки. Позовна заява, мотивована тим, що рішенням XXXVII сесії V скликання Задонецької сільської ради від 18.10.2010 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність громадянину [PERSON] площею 0,11 га в [ADDRESS] із земель громадської та житлової забудови. Рішенням XVII сесії VI скликання Задонецької сільської ради від 20.09.2011 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яким передано безкоштовно у приватну власність громадянину [PERSON] земельну ділянку площею 0,11 га в [ADDRESS] із земель громадської та житлової забудови. На виконання вищевказаного рішення [PERSON] виданий державний акт серії ЯК №160510 на право власності на земельну ділянку, відповідно до якого останньому на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,1100 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6321782505:00:000:0165. У подальшому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.05.2012 №759 продав вказану земельну ділянку громадянці [PERSON] . На підставі вказаного договору купівлі-продажу приватним нотаріусом Зміївського РНО Харківської області Лещенко Л.В. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] , про що внесений запис про право власності. Вивченням матеріалів, які передували винесенню вказаних рішень встановлено, що громадянин [PERSON] , звернулася до Задонецької сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Під час розгляду вказаної заяви матеріали щодо направлення Задонецькою сільської радою листів до Департаменту природних ресурсів ХОДА, Лісового агентства України, тощо, та інших органів контролю, окрім органу Держкомзему, з проханням надати позицію щодо можливості надання дозволу на розроблення документацій із землеустрою, на підставі яких земельна ділянка може бути передана у власність (користування), а також перевірити її бажане місце розташування на відповідність затвердженому генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній і землевпорядній документації, розробленій на місцевому рівні, якими обґрунтовуються довгострокові стратегії планування та забудови території населеного пункту і розвитку відповідної територіальної громади відсутні. Без отримання інформації Департаменту природних ресурсів ХОДА, Лісового агентства України та інших органів контролю, окрім органу Держкомзему, можливість відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку саме на бажаній [PERSON] земельній ділянці відсутня. Сільрадою питання щодо розташування земельної ділянки на землях природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, наявності відповідних охоронних зон, обмежень, обтяжень, з урахуванням її розташування на території НПП, навіть попри наявні на ділянці багаторічні лісові насадження не вивчалося. Відповідно до листів Департаменту екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації від 04.02.2020 № 04.01-22-459 та НПП «Гомільшанські ліси» від 04.05.2020 №02-36/214 земельна ділянка з кадастровим номером 6321782505:00:000:0165 з урахуванням «Проекту створення національного природного парку «Гомільшанські ліси» знаходиться в зоні регульованої рекреації НПП, проекти землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки не надходили та не погоджувались. На час формування земельної ділянки з кадастровим номером 6321782505:00:000:0165, винесення оспорюваного рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться на території об`єкту природно-заповідного фонду України (НПП), надання її у власність громадянці для індивідуального дачного будівництва, необхідною умовою було погодження Департаментом як структурним підрозділом Харківської обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Саме до компетенції Департаменту належить погодження в межах повноважень проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на підставі відповідного експертного висновку. Проте відповідно до вказаного листа Департаменту проект землеустрою щодо формування та відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером 6321782505:00:000:0165 для погодження не надходив та не погоджувався. Таким чином, формування вказаної земельної ділянки з кадастровим номером 6321782505:00:000:0165, яка розташована на території НПП, проведено усупереч вимогам ст. 186 ЗК України та ст.54 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України». Наведені порушення призводять до порушення цілісності земель НПП, що створює загрозу його існування. Також відповідно до інформації НПП «Гомільшанські ліси» від 04.05.2020 листи про відведення вказаної земельної ділянки у власність, відповідна документація землеустрою до адміністрації парку не надходили, відповідні погодження не надавались. Крім того, у ході вивчення інформації ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання Державного агентства лісових ресурсів України у січні 2020 року проведено комплекс топографо-геодезичних робіт, шляхом накладення на ортофотоплани кадастрової карти України планово-картографічні матеріали лісовпорядкування кварталу 32 Коропівського лісництва ДП «Зміївське лісове господарство» та координати земельної ділянки площею 0,11 га (к.н. 6321782505:00:000:0165), з метою встановлення фактичного розміщення земельної ділянки в межах лісового фонду Коропівського лісництва ДП «Зміївське лісове господарство». За результатами проведених робіт встановлено, що земельна ділянка площею 0,11 га (к.н. 6321782505:00:000:0165), яка перебуває у приватній власності [PERSON] , повністю накладається на земельні ділянки, які перебувають в постійному користуванні ДП «Зміївське лісове господарство» в межах виділу 4 кварталу 32 Коропівського лісництва. Земельна ділянка в межах виділу 4 кварталу 32 Коропівського лісництва, на яких повністю розташована земельна ділянка [PERSON] , відноситься до земель державного лісового фонду та перебуває у постійному користуванні ДП «Зміївське лісове господарство» на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 1990, 2001, 2008 років, які відповідно до пункту 5 розділу VIII Прикінцевих положень Лісового кодексу України являються правовстановлюючими документами на земельні ділянки, та має бути надана у постійне користування НПП «Гомільшанські ліси». Таким чином, земельна ділянка в межах виділу 4 кварталу 32 Коропівського лісництва станом на 2011 рік перебувала у постійному користуванні ДП «Зміївське лісове господарство» та відносилась до земель державного лісового фонду (лісогосподарського призначення), яка має бути надана у постійне користування НПП «Гомільшанські ліси». Також, відповідно до висновку експертів №2187/3088 від 06.02.2020 за результатами проведення комплексної комісійної судової експертизи з питань землеустрою, земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи у кримінальному провадженні №12019220000000727 вказана земельна ділянка знаходиться в межах в цілому накладається на землі кварталу 32 Коропівського лісництва Зміївського району Харківської області (виділ 3 кварталу 178 Задонецького лісництва). Крім того, відповідно до висновку експертизи проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] за рахунок земель громадської забудови на території Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області (к.н. 6321782505:00:000:0165) не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, чинних станом на 20.09.2011 за складом, змістом та правилами оформлення. Отже, зазначені порушення можуть перешкоджати створенню умов для ефективного туризму, відпочинку, та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних природних комплексів і об`єктів. Ухвалою від 14 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 22 квітня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову, оскільки межі НПП «Гомільшанські ліси» не встановлені, в матеріалах справи відсутній проект створення НПП «Гомільшанські ліси» та доказів того що спірна земельна ділянка на момент передачі у власність за цільовим призначенням належала до земель природно-заповідного фонду прокурором не надано. Крім того, відповідач просив застосувати до позовних вимог позовну давність.(т.1 а.с. 63-65,93-97) 21 травня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позову, оскільки прокурором пропущений строк позовної давності. (т.1 а.с.116-117) 07 червня 2021 року замінено відповідача Задонецьку сільську раду Зміївського району Харківської на його правонаступника Зміївську міську раду Чугуївського району Харківської області. 11 червня 2021 року від Зміївської міської раду Чугуївського району Харківської області надійшов відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки надання земельної ділянки по [ADDRESS] згідно проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд проведено відповідно до вимог ЗК України, а саме відповідно п.8 ст.186-1 ЗК України. Задонецька сільська рада , яка надала дозвіл на розробку проекту земелеустрою відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку у власність діяла у межах наданих законодавством повноважень. Прокуратурою не надано доказів того, що земельна ділянка на момент передачі у власність за цільовим призначенням належала до земель природно-заповідного фонду.(т.1 а.с.133-137) 10 листопада 2021 року залучено у якості позивача Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України. 24 січня 2022 року від Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України надійшли письмові пояснення, відповідно якого міністерство підтримує позов та просить його задовольнити. (т.2 а.с.1- 8) 11 серпня 2022 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Прокурор Юр`єв І.Д. у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України у судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення. Представник Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час, дату та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомив. Представник НПП «Гомільшанські ліси» у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав зазначених у ньому. Представник Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області заперечувала проти задоволення позову з підстав наведених у відзиві. [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. [PERSON] у судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомила. Представник Департаменту захисту довкілля та природокористування надав заяву з проханням проводити розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Заслухавши пояснення учасників судового процесу та прокурора, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов до наступного висновку. Рішенням XXXVII сесії V скликання Задонецької сільської ради від 18.10.2010 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність громадянину [PERSON] площею 0,11 га в [ADDRESS] із земель громадської та житлової забудови. (т.1 а.с.28) Рішенням XVII сесії VI скликання Задонецької сільської ради від 20.09.2011 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яким передано безкоштовно у приватну власність громадянину [PERSON] земельну ділянку площею 0,11 га в [ADDRESS] із земель громадської та житлової забудови.(т.1 а.с.29) На виконання вищевказаного рішення [PERSON] виданий державний акт серії ЯК №160510 на право власності на земельну ділянку, відповідно до якого останньому на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,1100 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6321782505:00:000:0165.(т.1 а.с.30) У подальшому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.05.2012 №759 продав вказану земельну ділянку громадянці [PERSON] (т.1 а.с.31) На підставі вказаного договору купівлі-продажу приватним нотаріусом Зміївського РНО Харківської області Лещенко Л.В. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] , про що внесений запис про право власності. (т.1 а.с.27) Відповідно до листів Департаменту екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації від 04.02.2020 № 04.01-22-459 та НПП «Гомільшанські ліси» від 04.05.2020 №02-36/214 земельна ділянка з кадастровим номером 6321782505:00:000:0165 з урахуванням «Проекту створення національного природного парку «Гомільшанські ліси» знаходиться в зоні регульованої рекреації НПП, проекти землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки не надходили та не погоджувались.(т.1 а.с.32-33, 34-35) Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. На підставі частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакції статті станом на 14.07.2011 ) зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до статей 51-53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на підставі відповідного експертного висновку. Проте відповідно до вказаного листа Департаменту проект землеустрою щодо формування та відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером 6321782505:00:000:0165 для погодження не надходив та не погоджувався. Таким чином, формування вказаної земельної ділянки з кадастровим номером 6321782505:00:000:0165, яка розташована на території НПП, проведено усупереч вимогам ст. 186 ЗК України та ст.54 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України». Наведені порушення призводять до порушення цілісності земель НПП, що створює загрозу його існування. Аналогічні за своєю природою факти знайшли своє відображення у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21.10.2019 у справі № 371/463/17-ц. Частиною 2 статті 20 ЗК України (в редакції, чинній на час винесення розпорядження райдержадміністрації від 14.11.2012 на момент реєстрації власності) зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Усупереч вимогам цієї статті органом державної виконавчої влади, органом місцевого самоврядування не приймалося рішення щодо визначення категорії та зміни цільового призначення, земельної ділянки з кадастровим номером 6321782505:00:000:0165, яка розташована на території Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області з урахуванням її знаходження на території НПП. Відповідно до статей 43, 44, 45 ЗК України, землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні па зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва). Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Також прокурором було надано докази на електронному носії інформації, де наявні «Проект створення національного природного парку «Гомільшанські ліси» та «Проект організації території національного природного парку «Гомільшанські ліси», який затверджено наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 28.11.2011 № 478. Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи наявне охоронне зобов`язання, відповідно до якого Державне підприємство «Зміївське лісове господарство» дає зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження частини території Національного природного парку «Гомільшанські ліси» створеного, оголошеного Указом Президента України від 06 вересня 2004 року № 1047/2004 в межах Зміївського району. Зі змісту цього охоронного зобов`язання вбачається, що на заповідній території забороняється проведення господарської діяльності, яка може спричинити шкоду заповідному об`єкту та порушити екологічну рівновагу, а також забороняється зміна меж відведення і надання земельних ділянок для інших потреб, використання їх під будь-яке будівництво (т.1 а.с.249). Наявність охоронного зобов`язання у об`єкта природно-заповідного фонду з урахуванням положень ч. 5 ст. 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», яке оформлено центральним органом в галузі охорони навколишнього природного середовища, визнається достатнім для підтвердження статусу відповідної території як належної до земель природно-заповідного фонду. Вказана правова позиція викладена в постанові Колегії суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду від 13.08.2019 у справі № 910/11164/16. Крім цього, вказаною постановою Верховного Суду звернута увага на правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі 544/1336/13-а, зокрема на те, що повноваження в частині зміни меж національних природних парків за законом належать виключно Президенту України. Статус НПП як об`єкта природно-заповідного фонду підтверджується проектами його створення та організації території, а також Указом Президента України від 06.09.2004 № 1047/2004. Передача сільрадою вказаної земельної ділянки у власність громадянину для ведення особистого селянського господарства із визначенням її категорії за основним цільовим призначенням як землі індивідуального дачного будівництва призвело до фактичної зміни меж НПП в частині їх зменшення. Відповідно до ст.ст. 84, 150 ЗК України, землі природно-заповідного фонду відносяться до особливо цінних земель, які не можуть передаватись у приватну власність з державної власності. Харківським національним університетом ім. В.Н. Каразіна МОН України проведено Комісійне дослідження спеціалістів в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №42019220000000727 від 15.11.2019. (т.1 а.с.252) Так, у процесі дослідження, отримано картографічні результати, представлені у даному звіті, а також зроблено наступні висновки: визначено координати поворотних точок меж об`єкту природно-заповідного фонду НПП «Гомільшанські ліси», відповідно до проекту створення НПП «Гомільшанські ліси», який став підставою для прийняття Указу Президента України від 06.09.2004 №1047/2004, відповідно до картографічних матеріалів, які є невідємним додатком до вказаного проекту створення. Ці результати додаються у вигляді таблиці координат поворотних точок меж НПП «Гомільшанські ліси» (Додаток Є), в тому числі окремим файлом в електронному вигляді, наведені у системі координат Pulkovo 1942, zone 7N, а також в електронному вигляді (полігональний ГІС-шар). Згідно висновку комплексної комісійної судової експертизи з питань землеустрою, земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи №2186/3089 встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та складання документів що посвідчують право власності на земельну ділнку по [ADDRESS] не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування станом на 20.09.2011 року за складом, змістом та правилами оформлення. (т.1 а.с. 230-246) Таким чином, землі, які відповідно до проекту створення входять в межі НПП «Гомільшанські ліси», є землями природно-заповідного фонду та не підлягають передачі з державної власності у приватну. Заборона передачі вказаних земель у приватну власність знайшла своє підтвердження у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 554/10377/16-ц. Ведення особистого селянського господарства на землях природно-заповідного фонду суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів даного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворенню та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів, оскільки на територіях природно-заповідного фонду забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Таким чином, доводи відповідачів про те, що Національний природний парк «Гомільшанські ліси», як об`єкт природно-заповідного фонду, не є власником та користувачем спірної земельної ділянки та відсутні докази про належність спірної земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду, є безпідставними. Отже суд вважає, що в силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки, [PERSON] проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що ця ділянка належить до земель природно-заповідного фонду та є частиною Національного природного парку «Гомільшанські ліси». Аналогічні правові висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц (провадження № 14-76цс18), від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18) і від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України, до природно-заповідного фонду України належать: природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природи комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико- культурного призначення. На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів що перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання. Відповідно до частин 2, 3 статті 20 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України. До складу територій національних природних парків можуть включатися ділянки землі та водного простору інших землевласників та землекористувачів. Згідно зі ст. 21 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території національних природних парків з урахуванням природоохоронної оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання згідно з функціональним зонуванням серед іншого: зона регульованої рекреації - в її межах проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих і пам`ятних місць; у цій зоні дозволяється влаштування та відповідне обладнання туристських маршрутів і екологічних стежок; тут забороняються рубки лісу головного користування, промислове рибальство, мисливство, інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів та об`єктів заповідної зони. На території зони регульованої та стаціонарної рекреації та господарської зони забороняється будь-яка діяльність, яка призводить або може призвести до погіршення стану навколишнього природного середовища та зниження рекреаційної цінності території національного природного парку. Зонування території національного природного парку, рекреаційна та інша діяльність на його території провадяться відповідно до Положення про національний природний парк та Проекту організації території національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів об`єктів, що затверджується центральним органом виконавчої влади у галузі охорони навколишнього природного середовища. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» ділянки суші та водного простору, природні комплекси й об`єкти, які мають особливу екологічну, наукову, естетичну і економічну цінність і визначені для збереження природної різноманітності, генофонду видів тварин і рослин, підтримання загального екологічного балансу та фонового моніторингу навколишнього природного середовища, вилучаються з господарського використання повністю або частково і оголошуються територією чи об`єктом природно-заповідного фонду України. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування. Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За правилами статей 4 та 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Ураховуючи викладене, положення чинного законодавства та установлені судом обставини справи, суд вбачає наявність всіх правових підстав для задоволення позову у цій частині. З огляду на вказане, загальний інтерес у контролі за використанням земельної ділянки за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації у цій справі переважає приватний інтерес у збереженні права на земельну ділянку. За умовами частини третьої статті 12, частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких\~обставин суд\~вважає,\~що позивачем\~надано належні\~та допустимі\~докази на\~підтвердження того,\~що спірна\~земельна ділянка\~з кадастровим\~номером:\~6321782505:00:000:0165 знаходиться у межах земель території Національного природного парку «Гомільшанські ліси», які є землями природно-заповідного фонду та не підлягають передачі з державної власності у приватну, ведення індивідуального садівництва на землях природно-заповідного фонду суперечитиме статусу і завданням Національного природного парку «Гомільшанські ліси», оскільки може перешкоджати збереженню Національного природного парку в природному стані як унікального комплексу, а також забезпеченню умов організованого відпочинку населення. Доводи відповідачів, викладені у відзивах на позовну заяву, з урахуванням встановлених судом обставин, не спростовують вищенаведених висновків суду і відхиляються судом як необґрунтовані. Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконними та скасування рішень Задонецької сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності та витребування земельної ділянки у відання держави. Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 04.05.2012 року, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги, виходячи з наступного. Суд зазначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Судове рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах. Зважаючи на характер спірних відносин, належному способу захисту інтересу позивача відповідає позовна вимога про витребування у відповідача [PERSON] спірної земельної ділянки, висновок про обґрунтованість та задоволення якої, зроблені судом вище. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. Посилання відповідачами на пропуск строку позовної давності є безпідставним, оскільки спростовуються встановленими судом обставинами справи на підставі наступного. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У частині першій статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2019 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42019220000000727 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України, про що свідчить витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила у відповідності до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України. Частинами третьої-п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Для правильного застосування частини першої статті 261 Цивільного кодексу України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини такого порушення. Суд враховує, що оспорюванні рішення датовані 2010-2011 роком, а прокурор звернувся з позовом до суду у березні 2021 року, оскільки позивачам, в інтересах яких пред`явлено позов прокуратурою, стало відомо про порушення прав та законних інтересів саме під час досудового розслідування кримінального провадження № 42019220000000727 від 15 листопада 2019 року, а саме: після отримання відповідних документів та інформації Департаменту екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації у січні 2020 року та повідомлення прокуратури у порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», що об`єктивно позбавило позивачів можливості дізнатися про його існування. Отже, в даному випадку, позивачі дізналися про порушення їх прав та законних інтересів на момент отримання зазначеної інформації у січні 2020 року в межах проведення досудового розслідування кримінального провадження № 42019220000000727 від 15 листопада 2019 року. З урахуванням вказаного суд дійшов висновку, що перебіг позовної давності розпочався з листопада 2019 року, отже підстав вважати цей строк пропущеним немає, оскільки із позовом до суду прокурор звернувся у березні 2021 року. Як визначено частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до пунктів 1-3 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 11350,00 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 498 від 10 березня 2021 року про сплату судового збору за подання позову до суду (т. 1 а.с. 26). Відповідно до\~статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України,\~з відповідачів\~ \~підлягає стягненню\~в рівних\~частинах на\~користь позивача\~документально підтверджена\~сплачена сума\~судового збору,\~тобто по\~ 3\~783 грн 33 коп з кожного (11350,00 грн /3). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial