Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача. 28.08.2017 о 12 год. 10 хв. в, м. Запоріжжя на перехресті вул. Космічна та вул. Броньова [PERSON] , керуючи автомобілем Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER] , при повороті ліворуч не надав перевагу транспортному засобу «Mitsubishi Lanser», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку та скоїв з ним зіткнення. В результаті ДТП транспортний засіб «Mitsubishi Lanser», д.н.з [NUMBER] , отримав значні механічні пошкодження, а власнику [PERSON] були завдані матеріальні збитки. На підставі п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004, маючи згоду щодо обставин скоєння ДТП, водії транспортних засобів Позивач та Відповідач склали спільне повідомлення про ДТП (Європротокол), в якому Відповідач, письмово зафіксував своє повне визнання вини в даному ДТП за його участі. На виконання вимог Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», відповідно до Полісу ОСЦПВВНТЗ № АК 24889984. Позивач звернувся до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» та надав усі необхідні документи, надання яких передбачається ст.35 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», в тому числі Заяву про виплату страхового відшкодування. 28.08.2017 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» направило лист-відповідь за результатом розгляду заяви про виплату страхового відшкодування. У вищеозначеному листі містилася відмова Страховика у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що Європротокол було складено не безпосередньо на місці ДТП, а в офісі Запорізького регіонального управління ПрАТ «СК «ЮНІВЕС». З метою перегляду рішення страхової компанії, Позивач звернулася до Управління патрульної поліції у Запорізькій області з заявою про оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] . Постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 22.11.2018 року по справі № 333/5053/18, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 26.12.2018 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] було закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. У січні 2019 року, зважаючи на вище наведене, Позивач звернувся до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» із заявою про перегляд відмови у виплаті страхового відшкодування. Вказане звернення залишилося проігнорованим ПрАТ «СК «ЮНІВЕС». Тому, не погоджуючись з такою відмовою у виплаті відшкодування, Позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» про стягнення страхового відшкодування. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24.06.2021 року у справі №752/9986/20, вимоги Позивача були задоволені частково і стягнуто з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на користь Позивача 46 717,44 грн. страхового відшкодування, 1 015,20 грн. витрат на проведення експертизи та 840,80 грн. судового збору. 23.07.2021 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на виконання рішення суду виплатило Позивачу страхове відшкодування у розмірі 46 717,44 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 1015,20 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн. Водночас, Позивачем було здійснено відновлювальний ремонт транспортного засобу Mitsubishi Lanser», д.н.з [NUMBER] , на суму у загальному розмірі 81 216,75 грн. Таким чином, залишається невирішеним питання щодо відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що і стало підставою для звернення до суду. Належний Позивачеві автомобіль був його основним засобом пересування. Пошкодження автомобіля в ДТП завдало Позивачеві душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан. Крім того згідно Постанови Верховного суду по справі №761/14285/16-ц від 22.04.2019: «участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому посилання заявника у касаційній скарзі на те. що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди є безпідставними». Таким чином, моральна шкода, завдана протиправними діями Відповідача, внаслідок яких було пошкоджено транспортний засіб Позивача за внутрішнім переконанням останнього, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована у розмірі 6 000 грн. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На основі Договору №10/02/18-ЮП/ІL від 14.02.2018, укладеного між Позивачем та [PERSON] , останній надав Позивачу послуги (вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням) загальною вартістю 8 000,00 грн (з розрахунку 1 000,00 грн за годину), що підтверджується Актом виконаних робіт №1 та квитанцією про оплату. Юридична експертиза документів, наданих Замовником - 0,5 годин (сукупно) - 500,00 грн. (з розрахунку 1 000,00 грн. за 1 год.); Юридична консультація з приводу стягнення збитків, завданих внаслідок ДТП - 0,5 годин (сукупно) - 500,00 грн. (з розрахунку 1 000,00 грн. за 1 год.); Збір доказів (у т.ч. подання запитів, скарг) - 3,0 години (сукупно) - 3 000,00 грн. (з розрахунку 1 000,00 грн. за 1 год.); Підготовка та подання позовної заяви - 4,0 години - 4 000,00 грн. (з розрахунку 1 000,00 грн. за 1 год.). Вказані витрати є витратами Позивача на правову допомогу у зв`язку з розглядом даної судової справи. 2. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.09.2021 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 09.12.2021. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2022 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в письмовій заяві просив справу розглянути за їх відсутності, причому підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, відзив до суду не надходив. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама зацікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користується належним йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Виходячи з вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи . Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України , у зв`язку із неявкою в судовому засіданні всіх учасників справи, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного процесу не проходила. 3. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 22.11.2018 справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] на підставі ст. 38, п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі закрито. Постановою Запорізького апеляційного суду від 26.12.2018, залишено без змін постанову суду першої інстанції зазначивши «за змістом оскаржуваної постанови, суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, не поставив під сумнів обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у відношенні [PERSON] за ст. 124 КУпАП. Разом з тим, оскільки на час розгляду справи строки накладення адміністративного стягнення, визначені у ст. 38 КУпАП, закінчились, суд першої інстанції вірно закрив провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, що, на відміну від п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, не є підставою для закриття справи, що реабілітує особу. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.06.2021 на користь [PERSON] стягнуто з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» 46717,44 грн. страхового відшкодування, 1015,20 грн. витрат на проведення експертизи та 840 грн. судового збору. 23.07.2021 ПрАТ ««СК «ЮНІВЕС» на виконання рішення суду виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 46717,44 грн. страхового відшкодування, 1015,20 грн. витрат на проведення експертизи та 840 грн. судового збору. Станом на 28.08.2017 була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] власника автомобіля Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER] в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», страховий поліс №АК24889984. Згідно із полісом страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована договором. Згідно полісу безумовна франшиза складає 2000 гривень. Судом встановлено, що [PERSON] фактично поніс витрати на здійснення відновлюваного ремонту транспортного засобу «Mitsubishi Lanser», державний реєстраційний номер [NUMBER] , розмірі 81 216,75 грн., що підтверджується дослідженими в судовому засіданні: - витратної накладної №6305 від 30.08.2017 року на суму 36 189,00 грн; - витратної накладної №6328 від 11.09.2017 року на суму 5 740,00 грн; - витратної накладної №6350 від 11.09.2017 року на суму 1 200,00 грн; - рахунку №00891 від 18.09.2017 року; - фіскального чеку від 18.09.2017 року на суму 2 700,00 грн; - наряду-замовлення №Н3031592 від 16.11.2017 року; - фіскального чеку від 16.11.2017 року на суму 35 387,75 грн; Отже, з Відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і належною страховою виплатою у розмірі: 81 216,75 грн - 46 717,44 грн = 34 499,31 грн. 4. Оцінка Суду. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Згідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Згідно ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно з 4.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Частино 1 статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 1961-IV від 01.07.2004 року обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. В аналогічній справі №761/14285/16-ц за позовом власника пошкодженого в ДТП транспортного засобу до завдавача шкоди на підставі ст.1194 ЦК України, Верховний Суд у Постанові від 22.04.2019 у висновках за результатами розгляду касаційної скарги вказав, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач отримала від Страховика страхове відшкодування, якого не достатньо для повного відшкодування шкоди, завданої відповідачем у результаті ДТП, дійшов правильного висновку, що відповідач в силу статті 1194 ЦК України зобов`язана відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди, якою є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, і страховою виплатою, яка нею одержана від страховика. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення в рахунок відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 34 499, 32 грн. та франшизи у розмірі 2000 грн., необхідно задовольнити та стягнути [PERSON] компенсацію матеріальної шкоди. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди судом встановлено наступне. Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в 6 000 грн., виходячи з того, що: ДТП та її наслідки, які привели до пошкодження транспортного засобу, порушили нормальні життєві зв`язки і вимагають додаткових матеріальних затрат; протягом тривалого часу [PERSON] не мав можливості користуватися власним автомобілем, чим порушено встановлений ритм його життя, обмежилась можливість у задоволенні культурно-побутових потреб, пов`язаних із пересуванням, як особисто так і членів сім`ї та близьких родичів; моральні переживання полягають у тому, що відповідачем відмовлено у виплаті різниці фактичних витрат; тривалий процес захисту свого права в судовому порядку, в позивача виникла роздратованість, постійні переживання та турботи пов`язані із пошкодженням автомобіля, а також з необхідністю звернення до суду з метою захисту порушених прав та законних інтересів. Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивачу [PERSON] протиправними діями [PERSON] , які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, було завдано моральну шкоду, яка перебуває у безпосередньому причинному зв`язку із цими діями останнього. Виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, характер та обсяг моральних страждань, перенесених позивачем у зв`язку із пошкодженням майна, характер немайнових втрат позивача, суд вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 6000 грн. задовольнити повністю. 5. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Позивачем [PERSON] укладено письмовий договір №10/02/18-ЮП/ІL від 14.02.2018 про надання адвокатських послуг, згідно до якого позивач сплатив за послуги адвоката 8000 грн., що підтверджується Актом виконаних робіт №1 та квитанцією про оплату. Частиною 4 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір про надання послуг відповідає положенням статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження сплати вказаної суми адвокату, а тому з відповідача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з надання судового збору, витрат по сплаті якого понесені позивачем і документально підтверджені. Згідно платіжного доручення від 18.08.2021 позивачем було сплачено 908 грн. 00 коп., який і підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved