Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних та моральних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вимоги позову обґрунтовує тим, що 29 вересня 2020 року, близько 19 годин 37 хвилин водій автомобіля марки ВАЗ-21063, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , здійснюючи маневр повороту ліворуч на регульованому перехресті по вулиці Миколайчука-Василя Стуса, із вулиці Миколайчука у місті Івано-Франківську на дозволений сигнал світлофора, вчинив наїзд на пішохода [PERSON] . Наїзд на позивача відповідач вчинив, коли вона рухалася в межах регульованого пішохідного переходу на дозволений сигнал світлофору з права на ліво відносно руху автомобіля. Від удару позивач отримала тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичного експерта за № 118 від 02 червня 2021 року у неї виявлено тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, садном у лівій виличній ділянці та синцем у ділянці повік лівого ока, синець та міжмязева гематома, гематома лівого стегна, синець у ділянці правої гомілки. При закритті кримінального провадження за № 12021090010000208, відомості про яке було внесено до ЄРДР від 10 лютого 2021 року, у Постанові про закриття кримінального провадження від 13 квітня 2021 року, старшим слідчим СВ Івано-Франківського управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, старшим лейтенантом поліції Вагилевичем М.Б. зазначено, що досудовим слідством встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася унаслідок необережних дій водія автомобіля марки ВАЗ-21063, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , який порушив вимоги ПДР України: п.2.3. Також слідством встановлено, що по вказаному факту водія [PERSON] , працівниками управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Кримінальне провадження за № 12021090010000208 від 10 лютого 2021 року було закрите з підстав, що у результаті ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, передбачає як мінімум заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Отже з наведеного вище вбачається, що внаслідок ДТП, яке сталося з вини відповідача, позивач отримала тілесні ушкодження, а тому тривалий час проходила лікування, на яке витратила чималу суму коштів, окрім того отримала і душевну травму та страждання. На її неодноразові звернення до відповідача про повернення їй коштів, які вона потратила на лікування [PERSON] не реагує, що змусило її звернутися до суду з даним позовом. Вважає, що діями відповідача їй було завдано матеріальних та моральних збитків. Сума матеріальних збитків, які позивачу було завдано, становить 2 800.00 гривень, це кошти, які вона витратила на лікування, яке позивач проходила внаслідок отримання тілесних ушкоджень під час ДТП. Моральну шкоду\~ оцінює у розмірі 30 000.00 гривень. Позивачем зазначається, що у зв`язку з нанесенням легких тілесних ушкоджень їй було завдано моральну шкоду, яка, на її думку, з урахуванням вимог логічності, розумності та справедливості, та з урахуванням ролі у ДТП, становить 30 000.00 гривень, та яка відповідно до ст.23, ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України підлягає відшкодуванню відповідачем на її користь. У даному випадку джерелом підвищеної небезпеки є автомобіль марки ВАЗ-21063, реєстраційний номер [NUMBER] , який був у користуванні відповідача. Також зазначає, що на час вчинення ДТП за участю вищевказаного транспортного засобу за кермом перебував саме відповідач [PERSON] . Посилаючись на ч.2 ст.1187 ЦК України зазначає, що відповідач [PERSON] повинен відшкодувати позивачці заподіяну моральну шкоду, причому, враховувати вимоги логічності, розумності, справедливості, такий розмір повинен становити 30 000,00 грн.\~\~\~\~\~ Окрім того позивачем зазначається, що відсутність складу злочину, у разі закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, сулу про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України. Враховуючи наведене просить суд стягнути з [PERSON] кошти в сумі 30 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, та 2 800,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. 19.11.2021 року відповідачем подано до суду письмові пояснення, в яких зазначено, що спір між сторонами виник щодо відшкодування позивачу майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зазначає, що між [PERSON] та ПрА СК «ПЗУ Україна» 17.03.2020 року укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс № EP.189718511. Забезпечений транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. [NUMBER] . Про існування даного договору, позивачу було достовірно відомо, адже остання додала його копію до позовної заяви. Отже, ПрАТ СК «ПЗУ Україна», уклавши з [PERSON] договір страхування його цивільно-правової відповідальності, взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником іншій особі внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. ПрАТ СК «ПЗУ Україна», уклавши з [PERSON] , [INFO] договір страхування цивільно-правової відповідальності по забезпеченому договором транспортним засобом автомобілем ВАЗ 21063 д.н.з. [NUMBER] , взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі. Тому, позивач має право на отримання відшкодування шкоди шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, тобто до ПрАТ СК «ПЗУ Україна», із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди за наявності підстав, передбачених ст.1194 ЦК України. Також, зазначає, що позивачем до позовної заяви не додано жодних чеків, що були б належними доказами для підтвердження факту завдання матеріальних збитків та їх розмір. Окрім того, позивач не надав належного обгрунтування розміру моральних збитків. Враховуючи вище викладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних та моральних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві, просила їх задовольнити. В обґрунтування моральної шкоди зазначила, що через ДТП їй завдано фізичних страждань, тривалий час знаходилася на лікуванні, що призвело до певних негативних змін у її звичайному житті позивача, та після ДТП вона періодично проходити курси лікувань. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав наведених у письмових поясненнях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що власником автомобіля, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 17.03.2020 року між ПрА СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс № EP.189718511. Забезпечений транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. [NUMBER] , 1992 року випуску. Строк дії договору з 00:00 18.03.2020 року по 24:00 17.03.2021 року включно. Страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260000 грн., за шкоду, заподіяну майну 130000 грн. Розмір франшизи 2600.00 грн.\~ Як вбачається з довідки №2037, виданої [PERSON] , 29.09.2020 року вона зверталася у відділення невідкладної (екстреної) допомоги, була оглянута спеціалістами, та їй встановлено діагноз: струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, забій попереково-крижової ділянки, забій лівої нижньої кінцівки, забійна гематома лівого стегна, гематома верхньої повіки зліва. Згідно копії виписки №69.16-62/70 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , [INFO] , виданої СП «міська поліклініка №4» КНП «ЦПМКДД» від 04.11.2020 року вбачається, що [PERSON] перебувала в амбулаторно-поліклінічному закладі з 30.09.2020-04.11.2020 року, їй встановлено діагноз: струс головного мозку (S06.0) Забій м`яких тканин голови (S09.0). Забій попереково-крижової ділянки (S30.0). Забій лівої нижньої кінцівки (S70.1). Забійна гематома лівого стегна (Т81.0). Гематома верхньої повіки зліва (S00.1). Гіпертонічна хвороба ІІ, ступінь 2, ризик 3 (високий) (І11.9). Із висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.09.2020 року вбачається, що у [PERSON] ознак сп`яніння не виявлено.\~ Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 774883 від 22.10.2022 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 09.02.2021 року, з урахуванням ухвали Івано-Франківського міського суду від 09.02.2021 року про виправлення описки зобов`язано уповноважену особу Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості по заяві [PERSON] від 29.09.2020 року. Постановою старшого слідчого слідчого відділу Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 13.04.2021 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021090010000208 від 10.02.2021 закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення. Із постанови про закриття кримінального провадження від 13.04.2021 року вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 29.09.2020 року, близько 19 год. 37 хв., водій автомобіля марки ВАЗ 21063, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , здійснюючи маневр повороту ліворуч на регульованому перехресті вул. Миколайчука-В.Стуса, із вул. Миколайчука в м. Івано-Франківську на дозволений сигнал світлофора, вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , жительку [ADDRESS] . яка рухалась в межах регульованого пішохідного переходу на дозволений сигнал світлофора з права наліво відносно руху автомобіля. Відповідно до висновку судово-медичного експерта № l18 від 02.06.2021 року: у потерпілої [PERSON] , [INFO] , виявлено тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма із струсом головного мозку, садном в лівій виличній ділянці та синцем в ділянці повік лівого ока, синець та міжмязева гематома лівого стегна, синець в ділянці правої гомілки, які утворилися від дії тупих твердих предметів, можуть відповідати терміну вказаному в постанові. Закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, садном в лівій виличній ділянці та синцем в ділянці повік лівого ока та міжмязева - гематома лівого стегна, відносяться до легких тілесних ушкоджень, як таких, які викликали короткочасний розлад здоров`я, а синець в ділянці правої гомілки та лівого стегна зідносяться до легких тілесних ушкоджень. Досудовим слідством встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася унаслідок необережних дій водія автомобіля марки ВАЗ 21063, ресстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , який порушив наступні вимоги Правил дорожнього руху України: водій зобов`язаний: п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожного руху б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.3., який зобов`язує водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу; п.16.2 відповідно до якого; на регульованих перехрестях водій, повергаю ліворуч, повиней дати дорогу пішоходам, які\~ пероходять проїзну частину, на яку він повертає. Також встановлено, що по вказаному факту водія [PERSON] працівниками управління патрульної полії в Івано-Франківській області, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. У результаті ДТП потерпіла [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які вілносяться до легких тілесних ушкоджень, а об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України передбачає як мінімум заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Тому в діях [PERSON] ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України відсутні. Окрім того, наявність вини [PERSON] у ДТП, яке мало місце 29.09.2020 року та в якому [PERSON] отримала тілесні ушкодження також підтверджується протоколом огляду місця події від 29.09.2020 року, та схемою до нього, поясненнями [PERSON] надані слідчому Івано-Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 29.09.2022 року, поясненнями [PERSON] , надані слідчому Івано-Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 29.09.2022 року, копії яких містяться в матеріалах справи. Із рапорту слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Вагилевича М. вбачається, що доказів, які б свідчили про наявність ознак складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України не встановлено, оскільки обов`язковою ознако об`сктивної сторони ч. 1 ст. 286 КК України являється мінімум середньої тяжкості тілесні ушкодження, спричинених потерпілому. Оскільки [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді, струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови, поперекової ділянки, лівої нижньої кінцівки, забійної гематоми лівого стегна, гематоми верхньої лівої повіки, які у відповідності до наказу МОЗ України № 6 від 17:01.1995 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень. На підтвердження витрат на лікування позивачем надано квитанції та товарні чекі на\~ придбання медикаментів у період з 30.09.2020 року по 22.10.2020 року на суму 1866,77 грн., що охоплює період лікування [PERSON] . Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Законодавець у ч.1 ст.16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Винятки із цього правила встановлено ч. 3, ч. 5 ст. 1187 ЦК України, згідно з якими володілець транспортним засобом (власник, орендар, підрядник тощо), звільняється від обов`язку відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом у випадках неправомірного заволодіння третьою особою транспортним засобом, завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція вини заподіювача шкоди. Водій автомобіля ВАЗ 21063, ресстраційний номер [NUMBER] , правомірно користувався транспортним засобом на час ДТП. Обставин, що виключають його відповідальність, не довів, а отже, він має нести відповідальність за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду. У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Як встановлено судом, на час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі полісу № ЕР.189718511, який станом на 29.09.2020 року (день, у який сталася ДТП) був діючим. Франшиза зазначена у розмірі 2 600,00 грн. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі№ 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IVу страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20). Таким чином, страховик, за умови укладення страхувальником договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим та здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника (у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування) або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншим від розміру фактично завданих збитків. В останньому випадку на (страхувальника) покладається обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди. Статтею 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. Оскільки відповідач уклав із страхувальником договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, позивач повинна була звертатись до страхової компанії ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», за виплатою страхового відшкодування, завданого її здоров`ю (витрати на лікування), у межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом № № ЕР.189718511 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] зверталась до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за виплатою страхового відшкодування та їй було відмовлено. Також слід зазначити, що позов до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» позивчем не заявлявся, як і клопотання про заміну відповідача належним відповідачем або залучення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у якості співвідповідача. Відповідно ст.ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Як вбачається зі змісту ст.ст.50,53,175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у його задоволенні. Оскільки позивач, користуючись своїми правами, не заявила позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди до страховика відповідача \~ ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»,\~ не зверталась до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування та не отримала відмову у виплаті страхового відшкодування, а одразу ж пред`явила вимогу до відповідача, суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити. Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою цієї статті передбачено,що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,а також в інших випадках, встановлених законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 дійшла висновку ,що виходячи з положень ст.ст.16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ятастатті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другоїстатті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Зважаючи на те, що внаслідок неправомірних дій [PERSON] , який, порушивши правила дорожнього руху, вчинив ДТП, внаслідок якої [PERSON] отримала тілесні ушкодження, суд вважає, що позов в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди є обґрунтованою та підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, суд виходить з характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, тощо), яких зазнала позивач внаслідок вчинення ДТП, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнала чималих фізичних страждань, тривалий час знаходилася на лікуванні, що призвело до певних негативних змін у звичайному житті позивача, продовжує проходити курси лікувань через отримані травми внаслідок ДТП, з огляду на засади розумності та справедливості, приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині в сумі 15 000,00 гривень. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України. Тому з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial