Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 1500 доларів США, що в еквіваленті національної валюти станом на час звернення до суду становить 40020 грн та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 768,40 грн. В обґрунтування позову вказує, що у серпні 2018 року [PERSON] придбав у відповідача автомобіль Ford Scorpio, д.н.з. [NUMBER] , передавши йому 1500 доларів США. У зв`язку із цим, останній надав йому транспортний засіб та технічний паспорт на авто, проте з реєстраційного обліку вони його не перереєстровували. Натомість, в січні 2019 року такий транспортний засіб у позивача вилучено працівниками поліції із мотивів подання «юридичним» власником транспортного засобу, [PERSON] , заяви про його викрадення. Як виявилось, за наслідками перевірки, проведеної Бердичівським ВП ГУНП в Житомирській області, зазначений автомобіль ніколи не перебував у власності відповідача або в його законному володінні та користуванні, про що свідчить відсутність у нього правовстановлюючих документів на транспортний засіб, довіреності або будь-яких договорів від власника на право володіння та розпорядження автомобілем. Тому, оскільки автомобіль не був знятий з реєстрації в органах МВС України та не було укладено письмового договору купівлі-продажу, має місце безпідставне збагачення зі сторони відповідача. [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, проте жодної позитивної відповіді не отримав. Спроби вирішити з відповідачем питання з приводу повернення грошових коштів не принесли ніякого результату, відповідач не хоче обговорювати дане питання, ухиляється від зустрічей з позивачем, що, на думку позивача свідчить про його небажання вирішити спір в позасудовому порядку. Вказує, що враховуючи норми чинного законодавства України між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу автомобіля не було укладено. При цьому, позивач на виконання умов неукладеного договору передав відповідачу грошові кошти в сумі 1500,00 доларів США як оплату за придбаний автомобіль. Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив його задовольнити. Також вказав, що просить врахувати письмові пояснення [PERSON] , надані ним о/у СКП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області, з яких слідує, що він продав позивачу за 1500 дол. США по технічному паспорту спірний автомобіль при цьому ніяких договорів не укладалось. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, хоча і були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Заяв про розгляд справи у їх відсутності до суду не надійшло. Відзив на позов відповідачем не подано. 12.03.2021 відповідач в судовому засіданні висловив думку про те, що не бажає розглядати справу у відсутності свого представника, будь-яких заперечень щодо позову не висловлював. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Як закріплено у ч. 4\~ст. 10 ЦПК України\~та\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини»,\~суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). За приписами ст.\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказів регламентовані\~статтями 77-80 ЦПК України. Крім того, за змістом ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що у серпні 2018 року [PERSON] , позивач по справі, за усною домовленістю придбав у [PERSON] , відповідача по справі, автомобіль Ford Scorpio, д.н.з. [NUMBER] , передавши йому 1500 доларів США. Відповідач у свою чергу надав позивачу транспортний засіб та технічний паспорт на автомобіль. При цьому з реєстраційного обліку автомобіль сторони не перереєстровували. В січні 2019 року придбаний у відповідача транспортний засіб у позивача вилучено працівниками поліції з підстав подання власником транспортного засобу, [PERSON] , заяви про його викрадення. В ході перевірки працівниками Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області, зокрема, встановлено, що автомобіль Ford Scorpio, д.н.з. [NUMBER] , не перебуває та не перебував у власності відповідача або в його законному володінні та користуванні, про що свідчить відсутність у нього правовстановлюючих документів на транспортний засіб, довіреності або будь-яких договорів від власника на право володіння та розпорядження автомобілем. Вказані обставини відповідачем належними, допустимими та достатніми доказами не спростовано. Крім того, такі обставини підтверджуються матеріалами справи. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо набуття та реєстрації права власності на транспортні засоби, у тому числі на підставі договору купівлі-продажу, а також щодо безпідставно набутого майна, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року й протоколами до неї,\~Цивільним кодексом України\~, а також Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року за № 1388\~(у редакції\~постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 року за № 1371). Відповідно до\~статті 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму За змістом пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених\~постановою Кабінету МіністрівУкраїни від 07.09.1998 року за № 1388\~(у редакції\~постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 року за № 1371) договори купівлі-продажу, котрі є оформлені в установленому порядку, відносяться до тих документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. У ч.2 ст. 215\~ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до абз. 2 ч. 1\~ст. 216 ЦК України\~у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У главі 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» книги п`ятої «Зобов`язальне право» чинного\~ЦК України\~містяться статті 1212-1215, за змістом яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.\~Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ст. 1212 ЦК України). Системний аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених\~ст. 11 ЦК України). У свою чергу, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичного змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Слід зазначити, що за змістом приписів глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» книги п`ятої «Зобов`язальне право» чинного\~ЦК України\~для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Зазначені висновки неодноразово висловлювались Верховним Судом, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17. У свою чергу, усна домовленість між сторонами про продаж автомобіля та сплата за його придбання відповідних коштів, передача такого транспортного засобу та технічний паспорт на автомобіль, зокрема, наявність довіреності, не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб тієї чи іншої особи. Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07 березня 2018 року у справі № 536/378/15-ц (провадження № 61-772св18) та від 15 лютого 2018 року у справі № 640/7052/16-ц (провадження № 61-4678св18). Враховуючи недійсність укладеного між сторонами у справі договору купівлі-продажу транспортного засобу в силу неналежності цього транспортного засобу відповідачеві та, як наслідок, неможливості останнього бути стороною відповідного правочину (продавцем), як і неналежність оформлення відповідного правочину (нікчемність правочину), існують правові підстави для застосування до вказаних відносин положення глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» книги п`ятої «Зобов`язальне право» чинного\~ЦК України\~щодо повернення безпідставно набутого майна. За таких обставин, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Зокрема, грошові кошти у розмірі 1500 доларів США, що в еквіваленті національної валюти станом на час звернення до суду становить 40 020 гривень, які були передані позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] на виконання недійсного договору купівлі-продажу транспортного засобу\~ Ford Scorpio, д.н.з. [NUMBER] , підлягають поверненню як такі, що набуті без достатньої правової підстави. Крім того, у відповідності із ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати (а.с.1) у вигляді судового збору в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved