Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

21 липня 2022 року позивачка [PERSON] в особі представника адвоката Шкабуро Олександра Віталійовича звернулась до суду з позовом, про стягнення з [PERSON] на користь позивачки суми авансу в розмірі 500 (п`ятсот) доларів США, а також судових витрат: 992,40 гривень судового збору і 5000 гривень витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позову вказано, що 07.02.2022 року між сторонами укладено договір намірів про купівлю-продаж нерухомості. За цим договором [PERSON] сплатила [PERSON] завдаток в сумі 14070 гривень, що еквівалентно 500 доларів США. Вважає цю сплату, за своїм характером і природою, авансовим внеском (авансом). Однак у встановлений договором строк (до 07.03.2022 року), договір купівлі продажу квартири укладено не було. При цьому, відповідач [PERSON] відмовляється повернути позивачці сплачений аванс. Ухвалою судді від 28 липня 2022року у справі відкрите спрощене позовне провадження, призначено розгляд по суті з повідомленням (викликом) сторін. 04 жовтня 2022 року відповідач [PERSON] подав відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Вказав, що дійсно 07.02.2022 року між сторонами укладено договір намірів про купівлю-продаж нерухомості. На виконання умов цього договору, в якості завдатку, а не авансу, [PERSON] передала йому 14070 гривень, еквівалентні на той час 500 доларів США. Однак в подальшому [PERSON] односторонньо відмовилась від укладення договору купівлі продажу квартири. Таким чином, згідно п.5.1 договору, завдаток не підлягає поверненню. Окремо звернув увагу на недопустимість стягнення вказаної позивачем суми в іноземній валюті, і неналежне підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. 03 листопада 2022 року представник позивачка адвоката Шкабуро О.В. подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, та задоволення позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , до судового засідання втретє не з`явився. Таким чином, суд приходить до висновку, що неявка учасників, з урахуванням поданих ними документів і письмового викладення своїх позиції, не перешкоджає вирішенню спору. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом, 07 лютого 2022 року [PERSON] (далі продавець) і [PERSON] (далі покупець), уклали договір намірів про купівлю-продаж нерухомості, за яким продавець має намір продати, а покупець купити об`єкт нерухомості квартиру [ADDRESS] за ціною 970830,00 гривень, що еквівалентно 34500,00 доларів США (п.1.1. договору). Укладення договору купівлі-продажу нерухомості визначено не пізніше 07.03.2022 року (п.3.3. договору). В момент підписання договору покупець передав продавцю завдаток, що входить у вартість нерухомості 14070 гривень, що еквівалентно 500 доларів США (п.4.2. договору). Також вказаним договором встановлена відповідальність сторін. У разі невиконання покупцем умов договору, виданий нею завдаток продавцеві не повертається (п.5.1. договору). При невиконання продавцем своїх зобов`язань, продавець зобов`язується повернути покупцеві суму завдатку в подвійному розмірі (п.5.2. договору). Договір підписано обома сторонами, із окремим застереженням, щодо отримання продавцем суми завдатку. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Тобто ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 608/2844/14-ц (провадження № 61-23017св18). Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише письмово, та не посвідчивши це нотаріально, домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума у розмірі 14070\~гривень (що\~за курсом\~НБУ 1\~дол.США=28,14\~грн.,\~було еквівалентно\~500\~доларів США)є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком. Тому враховуючи наведене та положення статті 570 ЦК України суд дійшов висновку про те, що сума, яка названа в договорі намірів про купівлю-продаж нерухомості завдатком, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеними Верховним Судом України у постановах: від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі №6-176цс12 та Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18), від 17 червня 2021 року у справі № 711/5065/15-ц (провадження №61-18537св19). Посилання відповідача на те, що саме з вини [PERSON] ,\~яка односторонньо\~відмовилась від\~укладення договору,сторони не уклали основний договір, суд не приймає до уваги, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору (постанова Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 711/5065/15-ц (провадження №61-18537св19). Крім того суд враховує, що певні корективи по укладенню основного договору, могли бути викликані і Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, яким в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації, що діє і натепер. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 608/2844/14-ц (провадження № 61-23017св18). Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та переконавшись, що критерієм для визначення розміру платежів за договором слугували саме долари США, в гривневому еквіваленті до якого відбувалась передача коштів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. За правилами ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача фактично понесені судові витрати які пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 992,40 гривень за подання позовної заяви. Щодо відшкодування позивачу 5000 гривень витрат на правничу допомогу слід зазначити таке. До позову долучено Договір про надання правничої (правової) допомоги від 02.06.2022 року, за додатком №1 до якого, погоджено вартість послуг адвоката в сумі 5000,00 гривень. Однак, стороною позивача не надано підтвердження фактичного понесення таких витрат, та здійснення відповідної оплати. Також суду не надано перелік проведених адвокатом робіт, і акт приймання-передачі наданих послуг. За таких обставин, суду не доведено наявність підстав, для компенсації позивачу витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved