Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Ужгородської міської ради Закарпатської області про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини. В обґрунтування позову зазначила, що 11 грудня 2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] у нас народилась спільна дитина - дочка [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження дитини. Рішенням суду, шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Після розлучення, за домовленістю з відповідачем, дочка постійно проживала, і на сьогоднішній день постійно проживає з нею, за адресою: [ADDRESS] . З 2018 року, згідно з рішенням суду, на її користь призначено стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з відповідача [PERSON] . Вона повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Вона ніколи не перешкоджала і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню батька з дитиною. Дочка відвідує навчальний заклад Ужгородську загально-освітню школу №20. Вона повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини. Окрім відвідин навчального закладу, вона з дочкою грає у розвиваючі ігри, читає книжки, розглядає розвиваючі картинки, розповідає казки тощо. Батько дитини ніколи не приходить до неї, з часу розлучення, з ним немає зв`язку. Відповідно до довідки від лікаря дочка знаходиться у сімейного лікаря, потребує посиленого домашнього догляду. Дитина має алергію на продукти харчування і повинна постійно обмежувати вживання певних продуктів, дотримуватися дієти. Виходячи з того, що увесь час дитина проживала з нею, вона займалась її вихованням та піклуванням, водила її до дитячого садочка, дочка прив`язана до неї, відповідач ніколи не приїздив до дочки, не виявляв проявів самостійного виховання дочки, навіть у період коли вони проживали разом, тому вважає, що суд повинен врахувати ці обставини та визначити місце проживання дитини з нею. Також наголошує, що спілкуванню відповідача з дитиною вона не перешкоджає, але на сьогоднішній день, зв`язку з відповідачем немає, його недисциплінованість і безвідповідальність, щодо дитини ускладнюють виконання їх усних домовленостей. Психологічно дочка не готова проживати разом з батьком, оскільки вихованням дочки здебільшого займалася вона і у неї з донькою тісний зв`язок матері і дитини. Просить суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з нею за місцем її реєстрації або проживання. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сторінці Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Офіційного веб-порталу «Судова влада України». Представник третьої особи органу опіки та піклування Ужгородської міської ради Закарпатської області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно ст.280 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та обставини. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Нормою ст. 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» Європейського суду з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 6 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, ґрунтуючись на рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. За ст.19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як встановлено судом, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 11 серпня 2012 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біловодського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис №34. Від шлюбу сторони у справі мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 01 жовтня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. 18 вересня 2018 року рішенням Ужгородського міського суду Закарпатської області було частково задоволено позовну заяву [PERSON] та змінено розмір аліментів, які стягувались з [PERSON] на її користь на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1100,00 гривень, щомісячно. Відповідно до довідки, яка видана 24 грудня 2021 року класним керівником 3-Б класу Ужгородської ЗОШ №20 [PERSON] , за весь навчальний період з вересня 2019 року по грудень 2021 року, вона жодного разу не зустрічалась і не спілкувалась з батьком учениці [PERSON] , [PERSON] . З чого остання зробила висновок, що батько не цікавиться навчанням доньки і не бере участі у її вихованні. Довідкою №1079, яка видана лікуючим лікарем Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради» [PERSON], підтверджується, що [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у сімейного лікаря [PERSON] , та її батька [PERSON] лікар жодного разу не бачив разом з дитиною під час її захворювання та лікування. Відповідно до листа т.в.о. заступника начальника ВП №2 ГУНП в Луганській області з превентивної діяльності майора Кільбасовича О. від 26.12.2021 року, під час бесіди з [PERSON] , [INFO] , який проживає по [ADDRESS] , встановлено, що він має сина [PERSON] , [INFO] , який на теперішній час перебуває на тимчасових заробітках у місті Москва Російської Федерації, останній раз приїжджав у смт. Біловодськ приблизно на початку листопада 2017 року та абонентський номер яким користувався [PERSON] , 1985 року народження, в РФ відсутній. Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому №192/23/02-14 від 17 травня 2022 року доцільне визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою її місця проживання. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з визначенням місця проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] , так як на даний час необхідно виходячи з віку дитини та потреби у повсякденному житті. В ході розгляду справи не було доведено наявність таких особливих та надзвичайних обставин, які б обумовлювали неможливість та недоцільність з точки зору захисту інтересів дитини її проживання з матір`ю. Жодним чином не доведено про неналежне виконання матір`ю дитини її батьківських обов`язків. При цьому, суд враховує те, що батько дитини має можливість безперешкодно відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною. Слід зауважити, що у разі зміни умов виховання дитини в залежності від різних обставин (стан здоров`я батька (матері) і дитини, можливості догляду за дитиною, поява вітчима (мачухи) і т.д.), суд має право змінити визначене місце проживання дитини та не може відмовити у відкритті провадження з тієї причини, що такий спір вже був предметом розгляду судом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, таким чином з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved