Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до\~\~ [PERSON] про стягнення незадоволених вимог кредитодавця спадкодавця. Позов мотивований тим, що 15.12.2016 року між позивачем та батьком відповідача [PERSON] було укладено усну попередню домовленість про укладення договору купівлі-продажу належної [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] за 18\~000 доларів США. Позивач передала йому 10\~000 доларів США в якості попередньої оплати, про шо [PERSON] видав розписку. Крім того, [PERSON] було взято зобов`язання на протязі шести місяців але не пізніше 15.06.2017 укласти договір купівлі-продажу квартири та звільнити помешкання. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.10.2017 виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. 31.10.2017 позивач направила відповідачу листа, яким повідомила її про зобов`язання [PERSON] та попросила виконати їх в повному обсязі. Відповідач під час особистої зустрічі запевнила позивача, що після отримання права власності на спадкове майно, вона виконає зобов`язання. 12.12.2018 відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого до неї перейшло право власності на квартиру [ADDRESS] . 20.12.2018 позивач повторно направила відповідачу листа з вимогою повернути 10\~000 доларів США або укласти з позивачем договір купівлі-продажу квартири. У відповідь відповідач запевнила позивача, що виконає зобов`язання найближчим часом. Проте, на даний час зобов`язання не виконано, що і стало підставою звернення до суду. 16.09.2021 р. у даній справі відкрито провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте надала клопотання, в якому просить розгляд справи провести у її відсутність, задовольнити позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відзив на позовну заяву не надала. Враховуючи вищезазначене та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, оглянувши матеріали спадкової справи №82/2018 до майна померлого [INFO] - [PERSON] , заведену Другою вінницькою державною нотаріальною конторою, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч.1,2\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Судом встановлено, що 15.12.2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] 10\~000 доларів США, що еквівалентно 263074,16 грн. в якості попередньої оплати, згідно усного договору між ними про намір укласти договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] за 18\~000 доларів США. В свою чергу [PERSON] зобов`язався протягом шести місяців але не пізніше 15.06.2017 укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири з [PERSON] та звільнити помешкання, про що укладена була відповідна розписка. (а.с.73) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 05.10.2017. (а.с.15) 12.12.2018 відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого вона отримала право власності на квартиру [ADDRESS] .(а.с.16) Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Нормами ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частиною 1 ст. 570 ЦК України, встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Таким чином, внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Однак, договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати передані кошти завдатком. В такому випадку, такі кошти, відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України - є авансом. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2012 року у справі № 6-176цс12. Верховним Судом України зазначено, що внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Поверненню підлягає й аванс, отриманий за попереднім договором. Правила ст. 570 ЦК України про завдаток поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна зі сторін ухиляється від його виконання (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 р. у справі № 6-82цс13). Однак, враховуючи, що договір між сторонами укладено не було, тобто між сторонами існувала лише попередня домовленість, передані кошти суд вважає авансом, а не завдатком. Так, на відміну від завдатку, аванс - це спосіб платежу. У разі сплати авансу, кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і відповідно до відшкодування збитків. Згідно\~ст.1216 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, до спадкоємців переходять не тільки права, що належали спадкодавцю, але і його обов`язки. Винятком з цього правила є лише зобов`язання боржника, які припиняються зі смертю фізичної особи. Відповідно до частини першої\~ст. 608 ЦК, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим, не може бути виконане іншою особою. В усіх інших випадках до спадкоємців переходять відповідні боргові зобов`язання спадкодавця. Відповідно до положень\~статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредитор спадкодавця має право звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в шестимісячний строк з дня, як йому стало відомо або могло стати відомим про відкриття спадщини з вимогами до спадкоємців, що прийняли спадщину, повернути йому борг, що був за спадкодавцем. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.\~Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Так, в позовній заяві позивач [PERSON] зазначає, що вона знала про відкриття спадщини [PERSON] та отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину. 31.10.2017 та 20.12.2018 зверталась до відовідача з вимогою виконати зобов`язання [PERSON] . Проте, позивач у визначений законом шестимісячний строк не звернулася до [PERSON] з відповідними вимогами, а твердження позивача, що 31.10.2017 та 20.12.2018 вона направляла відповідачу листи з вимогою сплатити їй 10 000 доларів США, які отримав від неї батько відповідача, або укласти з нею договір купівлі-продажу квартири суд сприймає критично, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження вказаних фактів. Матеріали спадкової справи №82/2018 до майна померлого [INFO] - [PERSON] , заведену Другою вінницькою державною нотаріальною конторою також не містять відомостей, що [PERSON] зверталась до нотаріуса з заявою. Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] не пред`явила вимоги у строк встановлений ст. 1281 ЦК України, тому позбавляється права вимоги щодо спірного зобов`язання. Також, позивач не зверталась до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку на звернення до відповідача з вимогою про виконання зобов`язань спадкодавця, через поважність причини його пропуску. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed