Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Представник позивача адвокат Петренко О.М. звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до Немирівської міської ради про визнання права на спадщину в порядку успадкування за законом на право на земельну частку (пай). В обгрунтування позову зазначила, що [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку прийняла його дружина - позивачка [PERSON] та оформила у Тульчинській державній нотаріальній конторі. Мати її чоловіка [PERSON] померла ще у квітні 1979 року, і його бабуся [PERSON] , з якою він проживав у с. Мала Бушинка фактично замінила йому мати. Бабуся чоловіка позивачки (по маминій лінії) померла [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] ). Так як чоловік позивачки, [PERSON] , проживав із нею на момент смерті та фактично вступив в управління спадковим майном, то визнається, що він як спадкоємець прийняв спадщину. На початку 2022 року позивачці повідомили, що бабуся її чоловіка [PERSON] мала право на земельний пай, як член КСП ім.. Шевченка с. Мухівці Немирівського району. Оскільки підтверджуючого сертифікату не знайшлось серед документів її чоловіка, то позивачка звернулась до Управління Держгеокадастру для отримання відповідного підтвердження. У відповіді наданій відділом №2 Управління надання адміністративних послуг Держгеокадастру №281/14-22 від 25.01.2022 року, зазначено, що гр. [PERSON] був виготовлений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0376249, площею 2,50 в умовних гектарах, який зареєстрований від 14.08.1993 року за порядковим №473. Оригіналу сертифікату у відділі не зберіглось, а сама [PERSON] його не отримувала, так як на момент його видачі вже померла. Оскільки після смерті чоловіка позивачки [PERSON] вже була відкрита спадкова справа, вона звернулась із заявою та відповідними документами у Тульчинську державну нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право на спадщину. Проте в оформленні їй відмовили через відсутність у неї оригіналу правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності спадкодавця. У зв`язку із втратою оригіналу Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН №0376249 виданий на ім`я [PERSON] , позивачка подала відповідне оголошення у газету «Прибузькі новини». Враховуючи вищевказані обставини позивачка змушена звернутись до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Петренко О.М. позов підтримала, просила його задовольнити з наведених у ньому підстав. Представник відповідача Немирівської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якій просив розгляд справи провести за його відсутності, щодо задоволення позову не заперечував. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав, встановлених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивачка у справі - [PERSON] була одружена з [PERSON] , який помер [INFO] в с. Мала Бушинка Немирівського району Вінницької області. Мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданим повторно виконкомом Муховецької сільської ради Немирівського району Вінницької області 07 травня 2008 року. [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] і, відповідно, бабою, [PERSON] , померла [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] , видане Муховецькою сільською радою 8 квітня 1995 року). З довідки виконкому Немирівської міської ради №71 від 15 березня 2022 року вбачається, що згідно з записами у Погосподарській книзі Муховецької сільської ради за 1991 - 1995 роки, станом на 1995 рік членом колгоспного двору по [ADDRESS] крім [PERSON] , був також [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року, у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство,зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно з ч.1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках діти, (у тому числі усиновлені) дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частині, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, [PERSON] , який на момент смерті проживав спільно з [PERSON] , фактично вступив в управління спадковим майном, тобто прийняв спадщину в розумінні ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 02 січня 2020 року, виданого виконавчим комітетом Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області [PERSON] помер [INFO] в с. Бортники Тульчинського району Вінницької області. З матеріалів спадкової справи№304/2020, заведеної до майна померлого [PERSON] , вбачається, що 18.05.2020 із заявою про прийняття спадщини до Тульчинської державної нотаріальної контори звернулася дружина покійного - [PERSON] . В цей же день діти [PERSON] : [PERSON] та [PERSON] подали до цієї ж нотаріальної контори заяви про відмову у прийнятті спадщини. Інших спадкоємців за законом чи заповітом немає. Згідно з витягом зі спадкового реєстру, наданого Тульчинською державною нотаріальною конторою, 28.05.2020 року зареєстровано спадкову справу №65885849, спадкодавцем у якій є [PERSON] . Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статей 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Постановою державного нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин О.А. від 23 червня 2022 року №655/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), що перебуває в КСП ім. Шевченка с. Мухівці Немирівського району Вінницької області у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 Про судову практику у справах про спадкування при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року ( 561-12 ), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 ( 720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року ( 2768-14 ) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право особи на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 17.03.2020 у цивільній справі № 396/1683/18-ц. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав" член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. За повідомленням відділу №2 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №281/14-22 від 25.01.2022, згідно технічної документації по паюванню земель колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка с. Мухівці Немирівського району Вінницької області [PERSON] була включена до списку громадян-співвласників колективної власності на землю по КСП ім. Шевченка с. Мухівці Немирівського району станом на 1 квітня 1996 року. Відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Немирівською районною державною адміністрацією по колективному сільськогосподарському підприємству КСП «ім. Шевченка» с. Мухівці Муховецької сільської ради гр. [PERSON] був виготовлений сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВН №0376249, площею 2,50 в умовних кадастрових гектарах, який зареєстрований від 14.08.1993 року за порядковим номером №473. З Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай, що видавалися Немирівською районною державною адміністрацією Вінницької області по колективному сільськогосподарському підприємству Муховецької сільської ради вбачається, що [PERSON] зазначений вище сертифікат про право на земельну частку (пай) не отримувала у зв`язку із смертю. Згідно з ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і відповідно до ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, за життя [PERSON] належала частка пай КСП «ім. Шевченка» с. Мухівці, яку після смерті спадкодавиці прийняв її онук [PERSON] , фактично вступивши в управління майном, однак не оформив спадкових справ. [PERSON] , будучи єдиним спадкоємцем за законом, прийняла спадщину після смерті [PERSON] , звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою в установлений строк, проте позбавлена можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку за обставин незалежних від її волі. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивачки, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, тому суд дійшов висновку, що позов обґрунтований. Крім цього, представник відповідача в судовому засіданні позов визнав та не заперечував щодо його задоволення. Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення.

Outcome: approved