Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, зазначивши в обгрунтування позовних вимог наступне. З 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і вони перестали проживати однією сім`єю. При цьому син [PERSON] залишився проживати з батьком, який повністю вирішує усі питання щодо виховання сина. Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язів, з сином не спілкується, не цікавиться його станом здоров`я, успіхами, не проявляє заінтрересованості у його подальщій долі, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Разом з цим, відповідач зловживає спиртними напоями, веде антисоціальний спосіб життя, що негативни впливає на ставлення та розвиток дитини. Враховуючи викладені обставини позивач вважає, що поведінка матері, яка самоусунулася від виконаення своїх батьківських обов`язків, психлогічно травмує дитину, заважає його правильному самоусвідомленню, створює у дитини помилкове уявлення про сімейний уклад та родинні цінності, а тому позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 липня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання; учасникам справи надано строк для подання заяв по суті справи; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м.Запоріжжя та витребувано у Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району висновок щодо розв`язання спору та доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . 07.09.2022 на адресу суду надійшов висновок Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м.Запоріжжя щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 21.07.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 18.10.2022 року. Задоволено клопотання позивача про виклик свідків. Судове засідання призначене на 18.10.2022 року було відкладено на 07.11.2022, через неявку в судове засідання відповідача у справі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання повторно не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, разом з цим, в матереіалах справи міститься нотаріально посвідчена заява [PERSON] у якій остання вказує, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] та просить суд розглянути справу за її відсутності. Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району у судовому засіданні зазначив про те що підтримує висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON] [INFO] та просить прийняти рішення з урахуванням прав та інтересів дитини. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] з 12.06.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого 12.06.2009 Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Відповідно до Свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 17.12.2009 батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07.10.2021 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, рішення набрало законної сили 08.11.2021. Позивач на обгрунтування позовних вимог зазначив, що виховання дитини цілком займаться лише він, в свою чергу, відповідач у справі не виконує своїх батьківських обов`язків по відношеню до неповнолітнього сина [PERSON] , не приділяє йому уваги, не піклується ані про матеріальний стан забезпечення дитини, його здоров`я, виховання, духовний розвиток. Крім того, в матріалах справи наявна копія заяви [PERSON] у якій вона зазначає про те, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , яка посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М. та зареєстрована у реєстрі за №2451. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Чсною другою статті 157 СК України передбачено, щ той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання виданої Департаментом оеєстраційних послуг Запорізької міської ради від 29.06.2022 №04-28/5-1626 [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 04.01.2010 по теперішній час. Відповідно до характеристики Запорізької загальноосвітній школі № 78 від 05.08.2022 №92 [PERSON] навчається в ЗЗСО №78 з першого класу. Батько завжди цікавиться проблемами сина, систематично відвідує батьківські збори, сприяє всебічному розвитку дитини, займається пікуванням сина, коли той має проблемами зі здоров`ям, завжди вчасно інформує класного керівника про причини відсутності та надає належні довідки до школи. Відносини в сім`ї дружні, довірливі, дитина має підтримку батька. Як зазначила калсний керівник за рік її роботи жодних контактів із мамою [PERSON] не мала, до школи вона не з`являлася, з класним керівником та адміністрацією школи не спілкувалася, батьківські збори не відвідувала та не телефонувала класному керівнику, щоб отримати будь-яку інформацію про дитину. Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 08.08.2022 [PERSON] спостерігається у лікаря - алерголога, проходив лікування в 5 дитячій лікарні та за час перебування на лікуванні дитину відвідував лише батько. Також судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] офіційно працевлаштований та працює у ТОВ «ТД ІКАР» на посаді сропальника бази №5. Згідно службової характеристики від 22.06.2022 характеризується позитивно, добросовісно виконує свої обов`язки, сумлінно ставиться до роботи. Згідно із характеристикою виданою головою правління ОСББ «Патріот-82» від 15.07.2022 року, [PERSON] позитивно характеризується за місцем проживання, за час проживання в конфліктних ситуація не помічений, з сусідами мав гарні відносини, останнім часом сам виховує неповнолітню дитину. Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Питання щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 12.08.2022. За підсумками засідання, враховуючи наявні документи по справі, комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] , про що складено відповідний висновок від 17.08.2022 №01-10/1040. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України у абзаці другому п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. 15 цієї ж Постанови роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; подруге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що дійсно [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , про що свідчить той факт, що тривалий час відповідач не бачив дитину, не спілкується з нею, добровільно не надає будь-якої допомоги на утримання дитини, не проявляє інтересу до життя дитини, її здоров`я та розвитку, про що зазначив позивач у своєму позові та безпосередньо у судовому засіданні, та це не спростовано відповідачем. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, відповідач не вживає будь-яких дій щодо забезпечення та виховання сина. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдужливо ставиться до дитини, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та дитиною фактично відсутній, відповідач тривалий час не виявляє до сина батьківського піклування, його не відвідує, долею сина не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування. Крім цього, обставини викладені позивачем при зверненні до суду із позовом підтвердили допитанні в судовому засіданні свідки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які зазначили, що відповідач у справі [PERSON] дійсно не спілкується зі своїм сином [PERSON] , 2009 року народження, після того як сторони фактично припинили шлюбні відносини, будь-якого інтересу до дитини не проявляє, не бере участі у вихованні сина, не відвідує його, долею дитни не цікавиться, зловживає спиртними напоями, вихованням сина займається виключно позивач. Суд також враховує думку [PERSON] , [INFO] , який у судовому засіданні пояснив, що дійсно не спілкується з матір`ю та не бажає спілкуватися з нею, оскільки вона не цікавиться його життям, не проявляє до нього будь-якого інтересу, зловживає спиртними напоями внаслідок чого поводиться агресивно, погружувала та лякала його, а тому не заперечує проти того аби його матір позбавили батьківських прав, оскільки лише батько займається його вихованням. З урахуванням зазначеного, враховуючи думку дитини та позицію відповідача, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до положень ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved