Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що з 05 березня 2006 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народилося п`ятеро дітей: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що упродовж тривалого часу сімейне життя у них з відповідачкою поступово погіршувалось, що в кінцевому підсумку призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Протягом двох років відповідач не проживає з позивачем та дітьми, спільного господарства не ведуть. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, фінансового забезпечення сім`ї тощо. Негативна поведінка відповідача призвела до втрати почуття любові та поваги один до одного. Вказує, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача з дітьми, а тому просить суд шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 05 березня 2006 року Вічинівською сільською радою Рожищенського району Волинської області, актовий запис № 2 розірвати. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, судове засідання призначено 25 жовтня 2022 року о 13 год 30 хв. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, 06 жовтня 2022 року на електронну адресу суду представник позивача надіслала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутності сторони позивача. Зазначила, що сторони примирення не досягли. Відповідач в судове засідання не з`явилася, 10 жовтня 2022 року надіслала суду заяву в якій позов визнала та просила розірвати шлюб. Зазначила, що з позивачем сімейне життя не склалось, протягом двох років проживають окремо, шлюб існує формально. На даний час у відповідача склалися усталені відносини з іншим чоловіком, з яким вона разом проживає та веде спільне господарство. Примирення з позивачем неможливе. Згідно з ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, суд доходить такого висновку. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] судом установлено, що 05 березня 2006 року Вічинівською сільською радою Рожищенського району Волинської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що було зроблено актовий запис № 2. Під час шлюбу у подружжя народилося п`ятеро дітей: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Позивач, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернувся до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Таким чином, спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Судом установлено, що упродовж тривалого часу сімейне життя у сторін поступово погіршувалось, що в кінцевому підсумку призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Протягом двох років відповідач не проживає з позивачем та дітьми, спільного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, фінансового забезпечення сім`ї тощо. Відповідач нехтує сімейними цінностями, на даний час у неї склалися усталені відносини з іншим чоловіком. Негативна поведінка відповідача призвела до втрати почуття любові та поваги подружжя один до одного, шлюб існує формально. За змістом п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Ураховуючи вищенаведене та відповідно до вимог ст. 112 СК України, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, обставини життя подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, у зв`язку з чим позов необхідно задовольнити. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, тому зі сплаченого позивачем судового збору у розмірі 992,40 грн необхідно повернути безпосередньо позивачу з державного бюджету 496,20 грн, а 496,20 грн стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі ст. 24, 55, 56, 110, 112, 114 СК України,

Outcome: approved