Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

02.09.2022 року представник позивача - адвокат Кушнеренко Є.Ю., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] в якому просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 20 лютого 2022 року між [PERSON] та [PERSON] та стягнути в порядку реституції з [PERSON] на користь [PERSON] 28 500 (двадцять вісім тисяч п`ятсот) гривень. Стягнути з відповідача на користь позивача всі понесені судові витрати, в тому числі, витрати за правничу допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.02.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про наміри. Предметом договору є підтвердження взаємних зобов`язань до 12.00 год. 11.03.2022 року укласти Договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: [ADDRESS] . На виконання п.2.2 Договору [PERSON] було передано, а [PERSON] отримано 1000 доларів США. Разом з тим, договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості так і не був укдений сторонами через незалежні від них обставини, а саме - збройне вторгнення рф на територію України (форс-мажорні обставини). З часом сторони вже не змогли узгодити всі істотні умови та домовитися про іншу дату укладення договору купівлі-продажу. При цьому повертати суму, яка була сплачена в забезпечення зобов`язання, [PERSON] відмовляється. [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] у телефонному режимі з проханням повернути грошові кошти, однак відповідач вказувала, що цих коштів у неї вже немає та повертати вона нічого не буде. 11.08.2022 року представником позивача - адвокатом Кушнеренко Є.Ю., який діє в інтересах [PERSON] було направлено до [PERSON] претензію з вимогою повернути кошти в добровільному порядку. Більш того, у телефонній розмові [PERSON] була попереджена про направлення їй досудової претензії. Однак 31.08.2022 року лист повернувся за зворотною адресою. Як вбачається із Договору, укладення договору про наміри від 20.02.2022 року між сторонами було обумовлене наявністю у сторін намірів щодо укладення в подальшому договору купівлі-продажу нерухомого майна. Фактично укладений договір є попереднім договором та має всі його ознаки. На думку позивача, за змістом та формою вказаний Договір про наміри є попереднім договором в розумінні ст.635 ЦК України, незважаючи на те, що сторони дали йому назву Договір про наміри та фактично є попереднім договором купівлі-продажу квартири. Сторона позивача також посилається на те, що договір про наміри не було посвідчено нотаріально, як того вимагає ст.ст.635,657 ЦК України, а тому він відповідно до ст.220 ЦК України, є нікчемним. В зв`язку із чим, позивач, посилаючись на ст.216 ЦК України, просила застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Стягнути з відповідача на користь позивача всі понесені судові витрати в тому числі, витрати за правничу допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.09.2022 прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позов, клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін не надіслала. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії Договору №11 від 20.02.2022 року, про надання інформаційно-консультаційних послуг з питань нерухомості, укладеного між [PERSON] (надалі Замовник) та ФОП [PERSON] (надалі Виконавець), яким передбачено, що Замовник в порядку та на умовах, визначених цим Договором, дає завдання, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надати за плату Замовнику послуги, зокрема, щодо проведення консультаційно-інформаційного обслуговування по оформленню документів, укладенню відповідних договорів та здійснення інших дій, пов`язаних з договором купівлі-продажу Замовником об`єкта нерухомості, який являє собою однокімнатну квартиру на 2 поверсі 5 поверхового будинку, загальна площа: 24,5 м2, житлова площа: 17 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 4 Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг з питань нерухомості від 20.02.2022 року, № 11, зазначено, що строк договору починає свій перебіг у момент підписання цього Договору та закінчується днем підписання Договору купівлі-продажу. (а.с. 6) 20 лютого 2022 року між [PERSON] (надалі «Сторона 1»), як продавцем, та [PERSON] (надалі «Сторона 2»), як покупцем, укладено та підписано договір про наміри (далі - Договір про наміри). (а.с. 7-8) Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Так у Договорі про наміри сторони зобов`язалися не пізніше конкретного строку укласти (нотаріально посвідчити) договір купівлі-продажу нерухомого майна. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, та Верховного Суду у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 757/76875/17-ц (провадження № 61-13596св19). Отже оспорюваний договір про наміри за своїм змістом та істотними умовами відповідає вимогам ст. 635 ЦК України, а тому є попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно з вимогами ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За правилами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За правилами ч.1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Ураховуючи вищенаведені положення цивільного законодавства у їх сукупності та взаємному зв`язку слід дійти висновку, що попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню, а у разі недотримання цієї вимоги закону, є нікчемним. Пунктом 1.1. Договору про наміри передбачено, що цей Договір укладений на підтвердження взаємних зобов`язань Сторони 1 та Сторони 2 до 12 год. 00 хв. 11.03.2022 р. укласти Договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості (надалі за текстом Об`єкт), розташованого за адресою: [ADDRESS] , і який являє собою: однокімнатну квартиру на 2 поверсі 5 поверхового будинку, загальна площа: 24,5 м2, житлова площа: 17 м2. Комплектація об`єкта нерухомості: уся сантехніка, двері, вікна, газова плита. Об`єкт належить Стороні 1, на підставі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , від 31.08.2017 р. Отже укладений між сторонами Договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна, який за своїм змістом є попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, не посвідчений нотаріально, а тому є нікчемним. Відповідно до роз`яснень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За правилами ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 22 липня 2020 року у справі № 671/1812/18 (провадження № 61-13596св19). У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Більш того, відповідно до п. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Пунктом 3.2. Договору про наміри сторони передбачили, що у випадку, якщо Сторона 1 відмовиться від укладання Договору купівлі-продажу, Сторона 1 зобов`язується повернути Стороні 2 суму, що зазначена в п. 2.2 в повному розмірі, в термін одного дня, з моменту настання даних обставин. Пунктом 4.3. Договору про наміри сторони передбачили, що дія цього Договору може бути достроково припинена у разі впливу обставин непередбаченого характеру (форс-мажорних), зокрема, введення воєнного або надзвичайного стану. З огляду на вищевикладене, даний договір передбачає можливість його припинення у разі введення воєнного стану, та відмови позивача від укладання Договору купівлі-продажу і повернення йому відповідних коштів. Пунктом 2.2. Договору про наміри сторони погодили, що за цим Договором, на підтвердження і в забезпечення виконання зобов`язань по укладанню Договору купівлі-продажу, Сторона 2 видає, а Сторона 1 приймає, в рахунок належних за Договором купівлі-продажу Об`єкту платежів, грошову суму в розмірі 28500 (двадцять вісім тисяч п`ятсот) гривень, що є еквівалентом 1000 (одна тисяча) доларів США грн. за середнім курсом купівлі-продажу доларів США в комерційних банках України на момент підписання цього Договору. Ураховуючи цю обставину у контексті положень ст. 216 ЦК України, відповідач зобов`язаний повернути позивачу отримане за нікчемним правочином - 28500 (двадцять вісім тисяч п`ятсот) гривень, в рахунок повернення одержаного на виконання нікчемного правочину. Пунктом 4.4. Договору про наміри сторони погодили, що усі спори, що випливають з цього Договору та його виконання, сторони вирішують шляхом переговорів. У разі неможливості вирішення спору шляхом переговорів, він вирішується в установленому законом поряду. 11.08.2022 року представником позивача - адвокатом Кушнеренко Є.Ю., який діє в інтересах [PERSON] було направлено до [PERSON] претензію з вимогою повернути кошти в добровільному порядку. Більш того, у телефонній розмові [PERSON] була попереджена про направлення їй досудової претензії. Однак 31.08.2022 року лист повернувся за зворотною адресою. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У той же час, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів які б спростовували позовні вимоги позивача. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №130 від 11.08.2022 (а.с. 13 А), Договору про надання правничої допомоги від 11.08.2022, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Кушнеренко та партнери» та [PERSON] (а.с. 12), акту виконаних робіт від 01.09.2022 за Договором про надання правової допомоги від 11.08.2022 (а.с. 14), позивачем 11.08.2022 було понесено 6000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин, на підставі ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги фактично витрачений час і понесені витрати, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача понесені нею витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 6000 грн. 00 коп. та витрати на відшкодування судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved