Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради про визначення проживання дитини з матір`ю та зміну прізвища дитині. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 19.03.2016 року по 31.07.2018 року. Після розірвання шлюбу, прізвище позивача було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У період шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач 08.12.2016 року припинив будь-яке спілкування з сином, матеріальної допомоги не надає. За весь час окремого проживання, відповідач бачив дитину лише один раз - коли сину було 11 місяців. Сторони не дійшли згоди щодо місця проживання дитини. Як наслідок, дитина до цього часу не має місця реєстрації проживання. Позивач набула у власність квартиру у [ADDRESS] . У вказаній квартирі позивач проживає разом із дитиною без можливості її реєстрації, оскільки відсутня згода батька. Позивач створила всі належні умови для проживання малолітньому сину та забезпечує його всім необхідним для повноцінного розвитку без жодної участі батька. Враховуючи інтереси дитини, яка при відвідуванні дитячого садка та досягнення шкільного віку буде відвідувати навчальний заклад, для усунення будь-якої дискомфортної ситуації серед інших дітей, щодо відмінності прізвища матері та дитини, вважає за необхідним змінити прізвище дитини. На підставі викладеного, позивач просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Змінити прізвище малолітньому сину [PERSON] , [INFO] з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.09.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідно до розпорядження від 03 листопада 2021 року у зв`язку з прийняттям 19 жовтня 2021 року Вищою радою правосуддя рішення №2087/0/15-21 про звільнення судді Деснянського районного суду міста Києва [PERSON] , на виконання рішення Зборів суддів Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року та відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначено повторний автоматизований розподіл справи №754/14092/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради про визначення проживання дитини з матір`ю та зміна прізвища дитині. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 03.11.2021 року вище зазначена цивільна справа передана судді Сенюті В.О. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.11.2021 року вказану цивільну справу прийняти до свого провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.07.2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, подану позовну заяву підтримує у повному обсязі, просить задовольнити з викладених підстав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином. На адресу Деснянського районного суду м. Києва від відповідача надійшла заява про визнання позову у повному обсязі, про наслідки вказаної заяви - обізнаний. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Письмові матеріали справи містять заяву від представника про розгляд справи у його відсутності, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 19.03.2016 року по 31.07.2018 рік (а.с.8). У період шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] , батьками якого є сторони по справі, про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.7). З письмових матеріалів справи вбачається, що Деснянським районним судом м. Києва від 11.04.2018 року ухвалено рішення про стягнення аліментів (а.с.9-10). Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї,посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Як вбачається з положень ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Положенням статтей 150-157 Сімейного Кодексу передбачені обов`язки та права батьків щодо виховання, спілкування та розвитку дитини, які є рівними. Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини від 12.10.2022 року, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли ….. батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини відповідну заяву… Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його до органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про ухвалення рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам дитини. Відповідно до статті 145 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. Так, Верховний Суд у постанові від 02.08.2019 року у справі № 607/13952/17 (провадження № 61-36154св18) виходить з того, що судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Враховуючи те, що зміна прізвища дитини буде відповідати її інтересам, психологічному та гармонійному розвитку, а також враховуючи думку відповідача, суд приходить до висновку, про задоволення вимоги позивача щодо зміни прізвища дитини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За змістом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved