Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

У квітні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів.\~\~ В обґрунтування позову позивачка зазначила, що з 2015 року вона та відповідач проживали спільно однією сім`єю, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та планували у майбутньому укласти шлюб. Позивачка вказує, що у січні 2016 року у сторін народився син [PERSON] , [INFO] - свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16 лютого 2016 року, місце реєстрації Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місті Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. Цим свідоцтвом підтверджується те, що відповідач є батьком дитини. Разом сторони виховували сина, продовжували спільно проживати. Вказує, що у червні 2020 року між сторонами виникла суперечка, після чого відповідач пішов з дому та проживав окремо від неї та сина. Намагання позивачки зберегти сім`ю заради дитини були марними, відповідач не бажав розмовляти з нею, не цікавився здоров`ям та розвитком їхнього сина, на її звернення про фінансову допомогу для дитини не реагував, пояснюючи це своїм скрутним матеріальним становищем та відсутністю роботи. Позивачка посилається, що з 2020 року вона самостійно виховує та утримує їхнього спільного сина, хоча сподівалася протягом усього періоду, що відповідач виявить бажання надавати якусь допомогу, проте ніякої матеріальної підтримки від нього не надходило. Зазначає, що на даний час дитина відвідує дитячий садок, однак їй необхідно готувати його до першого класу, а її матеріальне становище не дозволяє забезпечити дитину всім необхідним для достатнього розвитку. Вказує, що працює у приватного підприємця і отримує мінімальну заробітну плату у розмірі 6500 гривень, що є недостатнім для забезпечення дитини всім необхідним. Щомісячно вона оплачує дитячий садок, який відвідує син, у розмірі 617 гривень, що підтверджується квитанцією про оплату. Посилається на те, що відповідач є здоровим, працездатним, інших дітей чи непрацездатних осіб на своєму утриманні немає. Здатний працювати та надавати фінансову підтримку, забезпечувати нормальну життєдіяльність їхнього сина. Всупереч вказаному від своїх обов`язків ухиляється ще з червня 2020 року та не цікавиться життям своєї дитини. Враховуючи наведене, просить встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмір 3500 щомісячно. У зв`язку з тим, що відповідач з 2020 року взагалі не надавав ніякої підтримки їхньому сину, жодного разу не поцікавився його фізичним, емоційним станом, не брав ніякої участі у його вихованні, позивачка просить встановити виплату аліментів починаючи з 1 січня 2021 року. Раніше вона не зверталася з позовом про стягнення аліментів, так як мала надію на те, що відповідач самостійно буде надавати допомогу дитині без відповідного рішення суду. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. Позивачка та її представник, будучи повідомленими про дату, час та місце проведення судового розгляду, в судове засідання не з`явилися. Разомз матеріалами позовної заяви подали заяви про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. Крі цього, 25 жовтня 2022 року на адресу суду від позивачки надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу №298/383/22 без її участі. Позовну заяву підтримує в повному обсязі. Просить її задовольнити. Також 25 жовтня 2022 року надійшла заява представника позивачки [PERSON] адвоката Мицянка А.М., в якій він просить приєднати до справи №298/383/22 нотаріально завірену копію свідоцтва про народження гр. [PERSON] (серія свідоцтва [NUMBER] ). Справу №298/383/22 просить розглянути без його участі. Відповідач, будучи повідомленим про дату, час та місце проведення судового розгляду, повторно в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав. Про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв від нього не надходило. Судові повістки про виклик в судові засідання, які надсилалися [PERSON] за останнім відомим місцем реєстрації відповідача ( [ADDRESS] ), поверталися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», «за не запитом». За відомостями наданими відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області, від 19 квітня 2022 року вих.3.7/2039, [PERSON] , [INFO] , місце народження: Україна, Закарпатська область, Ужгородський район місто Ужгород, значиться знятим з реєстраційного обліку 10.03.2020 року з адреси: [ADDRESS] . Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Судом було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №298/383/22 відповідача [PERSON] . В силу ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач [PERSON] вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи неявку учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суддя, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивачка посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на таке. Судовим розглядом встановлено, що сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували. У сторін по справі народився син [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане 16 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, відповідний актовий запис №221. У графі «БАТЬКИ» батьком зазначено « [PERSON] , громадянин України», матір`ю зазначена « [PERSON] , громадянка України». З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження місто Ужгород Закарпатської області, виданий 30 січня 2007 року Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області, вбачається, що на сторінці №9 «особливі відмітки» наявний запис "Діти 1. [PERSON] , [INFO] син». З довідки №218 від 1 квітня 2022 року, виданої виконавчим комітетом Великоберезнянської селищної ради Закарпатської області слідує, що разом з [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживає її дитина син [PERSON] , [INFO] . Даними довідки про доходи №1 від 1 квітня 2022 року підтверджено, що [PERSON] працює на ФОП [PERSON] , форма працевлаштування основна, займає посаду буфетник і її дохід за жовтень 2021 квітень 2022 року становить 38000 гривень, за виключенням податку, військового збору та єдиного соціального внеску становить 33590 гривень. Квитанцією №0.0.2411137536.1 від 11 січня 2022 року підтверджено оплату позивачкою [PERSON] за відвідування сином [PERSON] закладу дошкільної освіти №38, сума платежу 617 гривень, призначення платежу: січень [PERSON] …група старша 2. Позивачка, вказуючи на ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків з надання дитині матеріального утримання, тобто на факт порушення права дитини на матеріальне забезпечення його батьком, звернулась до суду за захистом свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини, що виникли між сторонами з приводу виконання обов`язку утримувати дитину, регулюються нормами\~Сімейного кодексу України\~(далі\~СК України). Згідно зі\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч.ч. 1, 2\~ст. 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3\~ст. 181 СК України). У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою\~статті 182 СК України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.ч. 1 та 2\~ст. 184 СК України\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - невиконання відповідачем обов`язку щодо матеріального утримання свого сина та відсутності домовленості між батьками щодо визначення способу виконання такого обов`язку, суд вважає, що порушене право позивачки, з якою проживає дитина, підлягає захисту шляхом постановлення рішення про стягнення аліментів. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд не погоджується із запропонованим до стягнення позивачкою розміром аліментів, і у відповідності до вимог ст. 182 СК України, враховуючи права дитини на достатній життєвий рівень, необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги матеріальний стан позивачки, відсутність відомостей щодо незадовільного матеріального стану та незадовільного стану здоров`я відповідача, відсутність відомостей щодо наявності у платника аліментів зобов`язань з приводу утримання інших осіб, вважає за необхідне визначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача, у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому суд враховує аргументи позивачки, наведені нею на підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, оскільки такі не спростовані відповідачем, хоча останній мав таку можливість, та підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. Враховується судом і та обставина, що відповідач є особою працездатного віку та будь-яких доказів на підтвердження обставин щодо неможливості сплати аліментів до суду не надав. Визначений судом розмір аліментів, на переконання суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і є реально можливим для сплати відповідачем. Суд зауважує на тому, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, суд виходить з розумності та достатності розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, виходячи з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. При вирішенні даного спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст.\~141,\~150,\~155,\~180-182,\~184 СК України\~та на окремі з яких вірно посилається позивачка у поданому позові. Згідно ч. 1\~ст. 191 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За вимогами ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. При цьому, ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені йому листи та інші подібні дії. Отже, обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачкою вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Аналогічний висновок висвітлено у постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року по справі №748/2340/17 аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Враховуючи, що позивачем не доведено, що ним вживались заходи, щодо одержання аліментів, але він не зміг їх отримати у зв`язку з ухиленням відповідачів від їх сплати, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову в цій частині. Глава 15 Сімейного кодексу України передбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 Сімейного кодексу України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 Сімейного кодексу України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню). Для підтвердження вжиття позивачкою відповідних заходів вона для вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час має надати належні достатні та допустимі докази про вжиття будь-яких заходів, спрямованих на отримання від відповідача аліментів одним з описаних вище способів та докази того, що такі заходи не принесли результату у зв`язку з ухиленням відповідача від надання утримання дитині. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,3 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачкою не надано належних і допустимих доказів того, що нею вживались відповідні заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а останній ухилявся від їх сплати, тому позовні вимоги позивачки в цій частині, слід залишити без задоволення. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне проводити стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у визначеному судом розмірі з 4 квітня 2022 року - з дня пред`явлення позову (4 квітня 2022 року відмітка дати на штемпелі поштового відправлення). При цьому, вимога позивачки про здійснення стягнення аліментів з 1 січня 2021 року задоволенню не підлягає в силу положень ст.191 СК України. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача в доход держави. При цьому, судом враховується те, що позивач при звернені до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору відповідно до п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial