Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), третя особа: служба у справах дітей Попільнянської селищної ради Житомирської області (далі - Третя особа) про позбавлення батьківських прав в якому вказує, що він з 02 травня 2018 року по 03 листопада 2020 року перебував з Відповідачем у зареєстрованому шлюбі та від даного шлюбу [INFO] у них народився син - [PERSON] . До розірвання шлюбу, Позивач з Відповідачем не проживали разом більше року. З народження дитини Відповідач навчалась в місті Київ, а тому дитина більшість часу перебувала з ним. Поступово Відповідач почала більше часу проводити на навчанні, а до дитини з`являлася все рідше. Близько двох років Відповідач не з`являється до дитини та не цікавиться його життям, не займається його утриманням та вихованням, всі обов`язки по утриманню та вихованню сина лежать на ньому. З 01 вересня 2021 року їх син відвідує дитячий дошкільний заклад, проте Відповідач жодного разу не провідала дитину та не поцікавилась в дошкільному закладі про свого сина. Позивач зазначає, що він працевлаштований, має постійне місце роботи та проживання, у догляді за сином йому допомагають батьки, матеріально свою дитину він забезпечує самостійно. Відповідач, як мати дитини самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням, утриманням дитини не займається, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток сина. На підставі вищевикладеного Позивач просить постановити рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. 28 вересня 2021 року надала до суду відзив на позов в якому вказала, що після народження дитини вона за домовленістю з Позивачем та його батьками, вступила 01 вересня 2017 року до навчального закладу та більше часу проводила з дитиною і час від часу їздила на навчання. По закінченню навчального року, їй потрібно було проходити практику, а тому вона почала більше часу знаходитись за місцем навчання та влаштувалась на роботу. В той час Відповідач проживала в гуртожитку для студентів і відносини з Позивачем почали погіршуватися. Вона приїжджала до дитини, але там постійно відбувались суперечки, а з часом вона забрала деякі речі та хотіла поїхати разом з дитиною, проте Позивач не дозволив забрати і половини речей та не віддав дитину. Коли Відповідач покинула будинок Позивача, то почала приїжджати до дитини, проте Позивач забороняв забирати його на вихідні до її батьків, а потім відмовив у спілкуванні в зв`язку з Covid-19. В день народження сина вона приїхала до будинку, де він проживає, Позивач не дозволяв їй зустрітися з дитиною і лише завдяки батькам, їй вдалося його побачити та побути з ним деякий час. Після розлучення, Відповідач сподівалася, що вони з Позивачем досягнуть домовленості по вихованню сина, проте це було марно. Вона намагалась влаштувати зустріч з сином, але батько дитини був проти, передавала йому подарунки, періодично телефонувала та цікавилась дитиною. Відповідач вказує, що вона не вживає алкоголь, наркотичні засоби, не веде аморальний спосіб життя, розуміє, що сину потрібна мати, але їй не дозволяють вільно бачитися з ним та як Позивач свідомо обмежив її спілкування з дитиною. На підставі вищевикладеного просить відмовити в позовних вимогах. /а.с.15-19/ Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи в судовому засіданні щодо вирішення заявленого позову поклався на розсуд суду. Суд, вислухавши Позивача, його представника, представника Відповідача та представника Третьої особи, вислухавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . /а.с.5/ Відповідно до рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2020 року в цивільній справі № 288/1556/20, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено, розірвано шлюб зареєстрований 02 травня 2018 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . /а.с.6/ 17 серпня 2021 року [PERSON] звернувся до Попільнянської селищної ради з заявою в якій просить розглянути питання щодо подання висновку про позбавлення батьківських прав його колишньої дружини - [PERSON] , так як вона не бере участі у вихованні дитини, не підтримує морально, не цікавиться здоров`ям, не телефонує, не підтримує матеріально. /а.с.7/ Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 30 березня 2021 року було укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на - [PERSON] . /а.с.21/ Як вбачається з виписки з протоколу № 119 від 27 вересня 2021 року, [PERSON] , перебувала на обліку в жіночій консультації, дату пологів визначено на - 24 серпня 2021 року. /а.с.22/ [PERSON] звернулась до органу опіки та піклування Попільнянської селищної ради з заявою в якій вказала, що у неї з бувшим чоловіком та його батьками була домовленість про те, що вона має закінчити навчання, а [PERSON] залишиться доглядати дитину. В подальшому стосунки між ними погіршились, в зв`язку з чим вони розірвали шлюб, а дитина залишилась проживати з бувшим чоловіком. Вона не мала змоги забрати дитину, так проживала в гуртожитку для студентів, а будинок її батьків непридатний для життя з дитиною. Коли вона приїжджала відвідувати сина, їй перешкоджали у зустрічах з ним. Проте, оскільки син увесь час проживає в будинку з батьком, вона не може силоміць забирати дитину, які піклуються та виховують його, що може нанести йому моральну травму. Просить членів комісії звернути увагу на вищевикладене та підійти з розумінням до даної ситуації та скласти висновок, який не потягне за собою негативні наслідки для маленького [PERSON] , а який дозволить мати і батька і маму. /а.с.23-25/ 13 вересня 2021 року [PERSON] звернулась до органу опіки та піклування Попільнянської селищної ради та вказала, що її бувший чоловік - [PERSON] створює їй перешкоди у спілкуванні з дитиною та в його утриманні. Будь-якими способами переховує його та не допускає до нього, викидає всі подарунки та речі, які вона купує, забороняє називати себе матір`ю. В зв`язку з тим, що вона, як мати дитини, має право на прийняття участі у вихованні дитини та особисте спілкування з нею, але проживає окремо від дитини, просить визначити спосіб її участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. /а.с.26/ Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Попільнянської селищної ради від 04 жовтня 2021 року № 8, вирішено відмовити в наданні висновку про доцільність позбавлення батьківських прав його колишньої дружини [PERSON] по відношенню до їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Комісією рекомендовано [PERSON] звернутися до суду щодо стягнення аліментів з його колишньої дружини [PERSON] . /а.с.39/ Згідно довідки Навчально - наукового центру професійно - технічної освіти Національної академії педагогічних наук України № 32 від 23 вересня 2021 року, [PERSON] дійсно навчалась в даному навчальному закладі з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2020 року, форма навчання - денна. /а.с.40, 53/ Навчально - науковим центром професійно - технічної освіти Національної академії педагогічних наук України видано характеристику про те, що [PERSON] за час навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2020 року за професією «Секретар керівника (організації, підприємства, установи); Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних» за період навчання проявила себе, як здобувач освіти середніх здібностей, за час навчання зарекомендувала себе як відповідальна та старання. З майстром виробничого навчання, класним керівником, одногрупниками та викладачами в конфлікти не вступала. Відгуки від викладачів про [PERSON] як виховану, тактовну, комунікабельну та дисципліновану. Вживання алкоголю, а також тютюнових та наркотичних речовин не зафіксовано, приводів до поліції не було. /а.с.41, 52/ Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є старостою села Саверці та знайома з [PERSON] , який був її учнем, нарікання в його сторону відсутні. [PERSON] є хорошим батьком своєму синові [PERSON] , забезпечує його всім необхідним. Вона була присутня при тому, як мати дитини - [PERSON] , звинувачувала родину [PERSON] в тому, що дитина називає її тіткою. Також їй відомо, що [PERSON] забирала свої речі з будинку [PERSON] , до неї, як старости [PERSON] з приводу наявності перешкод зі сторони [PERSON] та його батьків у спілкуванні з дитиною не зверталась. Останнім часом вона не бачила, щоб [PERSON] приїжджала до дитини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її сестрою та їй відомо, що коли вона перебувала в шлюбі з [PERSON] вона навчалася в м.Київ, при приїзді в с.Саверці до дитини, [PERSON] не пускав її до будинку, а тому [PERSON] телефонувала їй і плакала коли розповідала про це. [PERSON] бачилась з дитиною, часто приїжджала до сина, а потім почалися конфлікти, і вона стала їздити рідше. У вересня 2021 року вони їздили до дитини, [PERSON] був відсутній і перешкод для спілкування з сином не було. Вона з [PERSON] приїжджали на день народження до сина та [PERSON] не допускав її до дитини. Приїжджаючи до сина, [PERSON] привозила солодощі та речі, щодо розміру перерахованих [PERSON] коштів на утримання дитини їй не відомо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] та їй відомо про те, що її дочка навчалась у м.Києві, на навчання вона поїхала зі згоди чоловіка та свекрухи. Пізніше з даного приводу почали виникати проблеми, їй дорікали тим, що [PERSON] перебуває в місті та не їздить до дитини. Винаймати житло в м.Києві та проживати разом, окремо від батьків, [PERSON] відмовлявся. Був випадок, коли [PERSON] та [PERSON] приїхали до дитини на день народження, [PERSON] не пускав їх до сина. У [PERSON] з батьком [PERSON] виникали конфлікти і він був проти її присутності в будинку, а дитину [PERSON] без дозволу [PERSON] не давали. Бували випадки, коли родина [PERSON] , їй телефонувала і казала забрати дочку додому. Коли [PERSON] була на навчанні та мала можливість, вона відвідувати сина і привозила йому подарунки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] та після його одруження з [PERSON] та народження дитини, вони разом вирішили, що [PERSON] буде продовжувати навчання в м.Києві. На той час син був без роботи, а коли влаштувався у м.Київ працювати, дитину почала доглядати вона. Коли [PERSON] приїжджала з м.Києва, між нею та [PERSON] виникали конфлікти, а згодом [PERSON] почала приїжджати рідше, проте інколи телефонувала та цікавилась дитиною. Кошти на утримання дитини [PERSON] не надає, виплати на дитину [PERSON] отримувала лише рік, а потім вони звернулися до соціальної служби і кошти почали виплачувати [PERSON] . 20 вересня 2021 року [PERSON] приїжджала, забрала свої речі та м`які іграшки, також вона з сестрою та матір`ю були на дні народженні дитини. Після звернення [PERSON] до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, [PERSON] почала приїжджати частіше до дитини. [PERSON] на даний час проживає у них, вони піклуються про нього, купують речі, він відвідує дитячий садок. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає по сусідстві з родиною [PERSON] , працює вихователем в дитячому садку та [PERSON] перебуває у її групі. Їй відомо, що коли [PERSON] з [PERSON] одружилися, то вони проживали у його батьків, [PERSON] навчалась у м.Києві та приїжджала на вихідні. Пізніше стала приїжджати рідше, вона бачила [PERSON] один раз на зупинці її проводив [PERSON] . До садочку [PERSON] прийшов у вересні, потім [PERSON] з сестрою приходила та запитувала, що потрібно для дитини. Вдруге, коли [PERSON] прийшла до садочку та хотіла забрати дитину, між нею та [PERSON] виникла суперечка. Після звернення [PERSON] до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, [PERSON] почала частіше відвідувати дитину та телефонувати і запитувала чи дитині щось потрібно, а в разі потреби просила телефонувати їй. Родини [PERSON] не забороняла їй давати дитину [PERSON] . [PERSON] приводять до садочка та забирають бабуся [PERSON] та батько [PERSON] і забезпечують необхідним. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він з [PERSON] перебуває в дружніх стосунках та з ним по сусідству проживає його баба і йому відомо, що в 2017 році [PERSON] одружився з [PERSON] та у них народився син [PERSON] . [PERSON] працював, а [PERSON] була вдома та доглядала дитину, потім, вона поїхала на навчання у м.Київ. Спочатку вона приїжджала до дитини часто, а в подальшому стала приїжджати рідше. Йому невідомо, чи надавала [PERSON] кошти на утримання дитини та чи забороняє [PERSON] спілкуватись їй з дитиною. Сина доглядає [PERSON] , а коли він на роботі, цим займаються його батьки. Йому відомо, що [PERSON] приїжджала до дитини на день народження та відвідувала садочок, вже після того, як [PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить позбавити Відповідача батьківських прав по відношенню до їх сина з тих підстав, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 5 СК України визначено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство; забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно частини другої 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Приписами статті 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статей 9, 8 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Судом встановлено, що сторони є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , який з народження і до даного часу проживає з Позивачем та його батьками. Відповідач з 01 вересня 2017 року вступила на денну форму навчання, а тому між сторонами була домовленість що вона буде навчатись, а догляд за дитиною буде здійснювати батько та бабуся. З часом, відносини між сторонами погіршилися, в зв`язку з чим вони розлучились. Домовленості між сторонами щодо виховання дитини досягнуто не було, а Відповідач посилається на те, що її припинили допускати до сина. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошено на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до пункту 18 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Судом встановлено, що Відповідач навчалася на денній формі навчання, а в подальшому між нею та Позивачем зіпсувалися стосунки, в зв`язку з чим шлюб між ними було розірвано. Вона позитивно характеризується за місцем навчання, на даний час вона заміжня вдруге та перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною. Відповідач заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина, вказує, що бажає приймати участь у вихованні дитини, проте з огляду на напружені стосунки з Позивачем, з міркувань захисту дитини від спричинення йому моральної шкоди була змушена не наполягати на крайніх мірах щодо його відібрання від батька та бабусі, так як проживання з ними є звичним для нього середовищем. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, судом не встановлено винної поведінки матері щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, її поведінку можливо змінити в кращу сторону, що сприятиме захисту інтересів дитини щодо його права на батьківське піклування. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Вищевикладене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 (провадження № 61-12144св20); від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20) та інші. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення Відповідача батьківських прав, відсутні, а тому в задоволенні позову належить відмовити. Разом з тим, враховуючи бажання матері спілкуватися з дитиною, піклуватися про його розвиток, приймати участь у його утриманні, суд вважає за потрібне попередити Відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини та контроль за виконанням Відповідачем своїх батьківських обов`язків покласти на службу у справах дітей Попільнянської селищної ради Житомирської області. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається Позивач, як на підставу для заявлених ним позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі. Статтею 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed