Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

30.09.2022 року з позовом про виділення нерухомого майна в самостійний об`єкт та визнання на нього права власності до суду звернувся [PERSON] , в якому просить виділити йому 7/10 частин домоволодіння в окремий об`єкт нерухомого майна та визнати за ним право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який складається з літ «А» загальною площею 93,5 кв.м, житловою площею 52,7 кв.м, вбиральні літ «Н», душу літ «Е», навісу літ «Н», літньої кухні літ «С», сараю літ. «т», сараю літ «Р» огорожі №2,3, мостіння І, розташований на земельній ділянці площею 845,89 кв.м. Позов мотивований тим, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.08.2015 року є власником 7/10 частин житлового будинку з надвірним спорудами під [ADDRESS] , який в цілому складається з одного кам`яного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 127,4 кв.м, житловою площею 76,0 кв.м та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею1680 кв.м, яка знаходиться у фактичному користуванні, інші 3/10 частин вказаного домоволодіння на підставі договору купівлі- продажу належать [PERSON] . Позивач має намір покращити свої житлові умови та реалізувати своє право власності на земельну ділянку, про що відповідач заперечувала, оскільки не має наміру оформляли свої документи. У зв`язку з відсутністю згоди іншого співвласника та наявності помилки у правовстановлюючому документі на земельну ділянку щодо розміру земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні, позивач не в змозі повною мірою реалізувати своє право власності, що стало підставою для звернення до суду з дійсним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О. Ухвалою судді від 05.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. До судового засідання з боку представника позивача [PERSON] адвоката Поліщук М.І. надійшла заява щодо можливості розгляду справи за її та позивача відсутністю, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачем [PERSON] 31.10.2022 року до суду надано заяву про визнання позовних вимог, якій вона не заперечує проти задоволення позову та просить справу розглядати з її відсутністю. Відповідно до положення ст. 200 ч.3,4 ЦПК України суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із виділом в натурі частки спільної часткової власності врегульовано Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ). Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як наголошує положення ст. 364 ч.1 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності . Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що\~\~ [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.08.2015 року є власником 7/10 частин житлового будинку з надвірним спорудами під [ADDRESS] , який в цілому складається з одного кам`яного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 127,4 кв.м, житловою площею 76,0 кв.м та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею1680 кв.м, яка знаходиться у фактичному користуванні, що також вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №42154891 від 12.08.2015 року. Інші 3/10 частин вказаного домоволодіння на підставі договору купівлі- продажу №11509 від 04.12.1995 року, який рішенням Київського районного суду м.Одеси від 18.10.2018 року №520/9603/18 визнаний дійсним, належать [PERSON] . [PERSON] звернувся до співвласника [PERSON] з пропозицією укладення договору про поділ житлового будинку з виділенням в окрему одиницю, однак між сторонами не досягнуто згоди, оскільки відповідач не має наміру оформлювати документи на свою частку та нести припинити спільну часткову власність та виділити частку в натурі, однак невизначеність відповідачів з датою укладення відповідного договору. Крім того, як зазначає позивач, він має намір оформити земельну, ділянку для обслуговування будинку у приватну власність, що на даний час за відсутності згоди співвласника не є можливим. До того ж, в правовстановлюючому документі Позивача допущена помилка, щодо розміру земельної ділянки, яка знаходиться в фактичному користування, де зазначено 1680 кв.м, коли правильна площа земельної ділянки визначена в каталозі координат зовнішніх меж земельної ділянки, де Позивачу належить 845,89 (кв. м). Отже, порушується повноцінний зміст права власності Позивача на нерухоме майно, що йому належить на праві спільної часткової власності, оскільки в даному випадку неможливо Позивачу реалізувати своє право на вільне розпорядження власним майном (продати, подарувати тощо) без згоди іншого співвласника та без оформленої земельної ділянки для обслуговування житлового будинку. Такі обмеження не дають Позивачу, як власнику в повній мірі реалізувати своє право приватної власності в сукупності всіх його складових: право володіння, користування і розпорядження майном. Дійсне стало підставою для звернення до суду з дійсним позовом. Відповідно до п. п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. З моменту народження Позивач проживає у вищевказаному будинку із таким же розподілом часток і в такому самому складі приміщень. На даний час жодних змін в будинку та господарських будівлях не здійснено, територія подвір`я, земельної ділянки чітко визначена і розподілена між Позивачем і Відповідачем. Частина житлового будинку та господарські будівлі і споруди, що пропонуються виділу існують окремо від частини Відповідача. Частина житлового будинку, що належить Позивачу має окремий вхід, окрему земельну ділянку, особовий рахунок, незалежну систему опалення, є окремі господарські споруди, якими він користуються. Згідно висновку щодо технічної можливості виділу в натурі об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] від 05.08.2022 р. № 05-08-02с/2022 складеної о ТОВ «ІНТЕХ ПРОЕКТ» частина домоволодіння 7/10, яка належить Позивачу є самостійним житловим будинком за адресою: [ADDRESS] та складається з - житлового будинку літ. «А», загальною площею 93,5 кв.м, житловою площею 52,7 кв.м, вбиральні літ. «Г», душу літ. «Е», навісу літ. «Н», літньої кухні літ. «С», сараю літ. «Т», сараю літ. «Р», огорожі №2,3, мостіння 1. Тож, частина домоволодіння [ADDRESS] яка належить [PERSON] має всі технічні можливості бути виділеною в окрему одиницю, тобто в самостійний об`єкт нерухомого майна. Виходячи з положень ст.ст.\~183,\~364,\~370 ЦК України, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній зі сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Відповідно до положення ст. 365 ч.1 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку\~ст. 364 ЦК України\~право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні\~ст. 181 ЦК України\~та п. 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року №1117 "Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них". Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна № 55 від 18.06.2007 року, затвердженою в Мінюсті України від 06.07.2007 року. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Таким чином, до компетенції суду відноситься вирішення питання про виділ частки будівлі в окремий об`єкт нерухомого майна. Також суд встановив, що існує технічна можливість виділити у власність [PERSON] 7/10 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , який складається з літ «А» загальною площею 93,5 кв.м, житловою площею 52,7 кв.м, вбиральні літ « Г», душу літ «Е», навісу літ. «Н», літньої кухні літ «С», сараю літ «Т», сараю літ «Р» огорожі №2,3 мостіння І, розташований на земельній ділянці площею 845,89 кв.м- як окремий об`єкт нерухомості, що не порушуватиме прав відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Небажання відповідача укладати договір про поділ житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] унеможливлює реалізацію позивачем прав на власність, а тому вони підлягають захисту в судовому порядку. Згідно зі ст. ст. 321, 317, 319 ЦК України право власності с непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності спільною частковою власністю. Частиною першою ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника па виділ у натурі частки з майна, що су спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини, цього майна у власність, учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Згідно ч. З ст. 364 ЦК У країни у разі виділу співвласником у, натурі чистки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Так, згідно з пунктами 1.2. 2,12.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу га розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року, поділ об`єкта, нерухомого майна, виділ частки, на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно ю законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183,358, 364,379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній часткової власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійніш виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року "Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян па жилий будинок при вирішенні справ про виділ в натурі чисток жилого будинку що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. Відповідно до п. 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015. для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу , виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються:договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду;документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки. За змістом положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, кожен має право володіти, користуватися / розпоряджатися своєю власністю, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів №2, 4. 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Технічна можливість виділення частки спільної часткової власності є підставою для припинення права спільної часткової власності на дану частку, а також підставою для визнання права власності позивачці на виділену частку як окремий об`єкт нерухомості. Таким чином, виділ в натурі 7/10 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , які належать позивачу відповідно до Висновку технічної можливості виділу в натурі об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] від 05.08.2022 р. № 05-08-02с/2022 складеної о ТОВ «ІНТЕХ ПРОЕКТ», з визнанням на даний об`єкт права власності є можливим з урахуванням вимог нормативно-технічних актів та відповідає фактичному порядку користування сторонами нерухомим майном. На підставі викладеного та

Outcome: approved