Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.09.2022 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позовна заява обґрунтована тим, що судовим наказом Київського районного суду м. Полтави від 07.09.2021 з нього стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Вважає, що утримання аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку є надмірним. Позивач зазначав, що на підставі судового рішення сплачує аліменти на утримання іншої дитини [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку. Окрім того, вимушений винаймати житло, сплачувати кошти на лікування та на його утриманні знаходиться батько [PERSON] , 1955 року народження. В позовній заяві [PERSON] просив зменшити розмір аліментів, визначений судовим наказом Київського районного суду м. Полтави від 07.09.2021 на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , 2017 року народження, з 1/4 частини до 1/6 частини заробітку. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 06.09.2022 відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] за правилами загального позовного провадження. Відповідачем [PERSON] 27.09.2022 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначала, що категорично не погоджується з позовними вимогами, вважає, що з часу видачі судового наказу майновий стан позивача поліпшися, окрім того, позивач не надав доказів про те, що батько знаходиться на його утриманні. Також зазначала, що твердження позивача про лікування за власний рахунок не відповідає дійсності. Вважає, що наявність у позивача інших аліментних зобов`язань, які виникли до видачі судового наказу, не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29.09.2022 закрито підготовче провадження в справі та призначено судове зсідання з розгляду справи по суті. Позивачем 20.10.2022 подано до суду відповідь на відзив, де зазначив, що не погоджується з твердженнями відповідача, які викладені в поданому до суду відзиві. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, але просив суд проводити розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних заперечував з підстав, які зазначені в поданому до суду відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Також встановлено, що Київським районним судом м. Полтави 07.09.2021 видано судовий наказ в справі № 552/4781/21 за заявою [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 06.09.2021 до повноліття. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. В силу норм ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналіз ст. 192 СК України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Також відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, зокрема, що на його утриманні знаходиться батько [PERSON] , 1955 року народження. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження родинних відносин позивача з [PERSON] , 1955 року народження. Також матеріали не містять даних про те, що зазначена особа потребує утримання. Сам по собі той факт, що [PERSON] є особою з інвалідністю 3 групи, жодним чином не свідчить про те, що він знаходиться на утриманні позивача. Твердження позивача про те, що змушений проходить лікування за власний рахунок не підтверджується дослідженими в справі доказами. Як встановлено судом, позивач [PERSON] в період з 26.05.2022 по 04.06.2022 проходив лікування у стаціонарі в Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону, захворювання пов`язане з проходженням військової служби. Згідно з наданою до суду позивачем медичною документацією (а.с. 16) позивач проходив лікування під час проходження військової служби, місце роботи - військова частина [NUMBER] . Отже, відсутні підстави вважати, що відповідне лікування позивач здійснював за власний кошт. Той факт, що позивач має інші дитину - [PERSON] , 2011 року народження, а також обов`язки зі сплати аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх вдів заробітку не може бут оцінено судом як підстав для зменшення розміру аліментів на утримання [PERSON] , 2017 року народження. Будь-які докази на обґрунтування того, що має місце зміна матеріального стану платника аліментів (погіршення його матеріального становища) матеріали справи не містять. Відсутні також і підстави вважати, що має місце зміна сімейного стану когось із сторін по справі. При вирішенні справи судом також враховується, що позивач, обираючи спосіб захисту свого права, до суду звернувся саме з позовом про зменшення розміру аліментів, які стягнуті з нього згідно з виданим судовим наказом. Встановивши дані обставини, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог та наданих до суду доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено зміни майнового стану платника аліментів та наявність інших обставин, які б свідчили про існування обґрунтованих підстав для зміни стягуваних аліментів. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] за їх безпідставністю. При вирішенні справи суд враховує потреби та інтереси дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку, а також вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України не підлягають йому відшкодуванню.

Outcome: dismissed