Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

13.06.2022 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України» (далі ДП «Дослідне господарства «Дніпро»), третя особа Новоолександрівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання відмови в приватизації квартири неправомірною та зобов`язання провести приватизацію квартири [ADDRESS] загальною площею 69,4 кв.м, житловою площею 40,00 кв.м, на ім`я [PERSON] та [PERSON] .. Свій позов [PERSON] та [PERSON] обґрунтували тим, що вони зареєстровані та проживають в будинку, який перебуває на балансі ДП «Дослідне господарство «Дніпро» за адресою: [ADDRESS] . 26.03.2018 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зверталися до ДП «Дослідне господарство «Дніпро» із заявою про оформлення передачі в приватну власність квартири, яку вони займають, та згідно листа від 26.03.2018 року відповідач не заперечував проти приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] . Під час розгляду відповідачем заяви про приватизацію помер син [PERSON] - [PERSON] .. Однак, 28.02.2020 року відповідач своїм листом повідомив позивачам про відмову у приватизації квартири, обґрунтувавши її тим, що ДП «Дослідне господарство «Дніпро» не є органом, який наділений повноваженнями щодо оформлення передачі в приватну власність квартир, а отже своє право на безоплатну приватизацію квартири вони зможуть реалізувати після передачі державного житлового фонду у комунальну власність Новоолександрівської територіальної громади. Позивачі вважають, що відповідач протиправно відмовив їм у приватизації квартири, всупереч діючому законодавству України, оскільки відповідно до Закону України № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно ч.10 ст.8 цього Закону органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом, а перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. У відповідності до п. 13 Положення №396 приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною організацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Тому, з огляду на вищезазначене, відмова ДП «Дослідне господарство «Дніпро», яка викладена у листі від 28.02.2020 року є протиправною та не законною. Перебування будинку, у якому розташована квартира позивачів за адресою: [ADDRESS] , на балансі відповідача не перешкоджає приватизації квартири, оскільки п. 13 Положення № 396 чітко визначено, що приватизація квартир може бути здійснюватися державними підприємствами, організаціями, установами. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17.06.2022 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.09.202 року підготовче провадженні у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Представник позивачів [PERSON] надав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог, просив розглядати справу за відсутності його та позивачів, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, повторно не забезпечив явку в судове засідання свого представника, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав, у зв`язку з чим, суд, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, згідно ст. 280 ЦПК України. Від сільського голови Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що згідно довідки про склад сім`ї та проживання, виданої 19.05.2021 року Новоолександрівською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] .. 26.03.2018 року [PERSON] , як наймач квартири [ADDRESS] , звернулася до ДП «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України» із заявою №18 (Додаток 2 до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян), в якій просила оформити передачу в приватну власність квартири, яку вона займає разом із членами сім`ї на умовах найму. В заяві зазначила, що згідно із Законами України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» її сім`я має право на безоплатну приватизацію житла. При оформленні квартири у спільну часткову власність просила передати у приватну власність членам сім`ї у рівних частках: [PERSON] , [PERSON] донці, [PERSON] сину. До заяви було додано: довідку про склад сім`ї та займані приміщення; документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Згідно довідки №19 про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (однокімнатного будинку) та займані ними приміщення, виданої 26.03.2018 року за підписом директора ДП «Дослідне господарство «Дніпро» [PERSON] , в квартирі за адресою: [ADDRESS] , мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Згідно довідки №20 від 26.03.2018 року виданої директором ДП «Дослідного господарства «Дніпро» Хорішко С.А. будинок [ADDRESS] побудований в 1979 році за рахунок власних коштів та обліковується на балансі ДП «Дослідне господарство «Дніпро». Господарство не заперечує проти приватизації квартири [ADDRESS] основним квартиронаймачем [PERSON] та членами її сім`ї: [PERSON] син, [PERSON] донька. [INFO] помер [PERSON] , про що виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області 01.03.2021 року складено відповідний актовий запис №27. На лист [PERSON] від 03.02.2020 року ДП «Дослідне господарство «Дніпро» 28.02.2020 року повідомило її, що підприємство не є органом, який наділений повноваженнями щодо оформлення передачі в приватну власність квартир, а отже своє право на безоплатну приватизацію квартири вона зможе реалізувати після передачі державного житлового фонду, який обліковується на балансі господарства у комунальну власність Новоолександрівської територіальної громади. Змінювати порядок користування займаного нею житлового приміщення не потрібно. Статтями 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частинами 3, 5 ст. 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Згідно з частинами 1, 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі- квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно зі ст. 8 вказаного Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до вимог статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Згідно з пунктом 18 Положення, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Отже, з системного аналізу норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, слід дійти висновку, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами і до числа уповноважених на це установ суд не належить, оскільки не наділений повноваженнями на прийняття рішення про приватизацію квартири. Судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що [PERSON] та [PERSON] зверталися до відповідного органу приватизації, створеного ДП «Дослідне господарство «Дніпро», про передачу їм у власність спірної квартири із дотриманням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, і що ДП «Дослідне господарство «Дніпро» створювало відповідний орган приватизації. Посилання позивачів про те, що листом від 28.02.2020 року №12 ДП «Дослідне господарство «Дніпро» повідомило їм про відмову у приватизації квартири є безпідставним, оскільки з аналізу вказаної відповіді на лист [PERSON] від 03.02.2020 року вбачається, виконуючий обов`язки директора Овсюк О.Ф. роз`яснив [PERSON] про відсутність у неї потреби змінювати порядок користування займаним житловим приміщенням і те, що ДП «Дослідне господарство «Дніпро» не є органом, який наділений правом щодо оформлення передачі в приватну власність квартир та можливість реалізувати право на безоплатну приватизацію після передачі державного житлового фонду, який обліковується на балансі господарства, у комунальну власність Новоолександрівської територіальної громади. Крім того, за змістом наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді. Разом із тим, позивачами не доведено звернення із заявою та необхідними документами до уповноваженого органу щодо приватизації квартири, тобто вжиття всіх необхідних заходів для приватизації майна, передбачених законодавством, а подані позивачами докази не можуть свідчити про порушення ДП «Дослідне господарство «Дніпро» житлових прав [PERSON] та [PERSON] .. З урахуванням того, що уповноважений орган приватизації ДП «Дослідне господарство «Дніпро» рішення про відмову у приватизації позивачами квартири не приймав, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] і [PERSON] необхідно відмовити. Посилання у позовній заяві на висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду у справах №№ 203/1621/18, 296/4642/19 є безпідставними, оскільки у цих постановах встановлені судами фактичні обставини є різними у порівнянні зі справою, яка є предметом перегляду. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову було відмовлено, в той час як відповідач не заявляв про наявність у них будь-яких судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed