Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ПАТ «АЗОТ», в якому просила суд стягнути з ПАТ «АЗОТ» на її користь 500 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що [INFO] на ділянці залізничної колії №3 станції «Хімік» внаслідок зіткнення з тепловозом загинув її чоловік [PERSON] . Смерть чоловіка, з яким вона проживала однією сім`єю понад 24 роки, стала різкою психотравматичною подією, яка викликала надзвичайний стрес та спричинила надзвичайні страждання позивачці. Враховуючи, що позивачку та загиблого об`єднували тісні стосунки, вона отримувала підтримку і допомогу від загиблого, а також те, що смерть чоловіка повністю змінила її життя у всіх сферах, зруйнувала нормальні життєві зв`язки, вона оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті на рівні 500 000 грн., які просить стягнути з відповідача, який є володільцем тепловозу. Відповідач заперечив проти позовних вимог та надав письмовий відзив. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що загибель [PERSON] сталася під час виконання останнім своїх трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку, що пов`язаний з виробництвом. Натомість, за результатами розслідування такого нещасного випадку було встановлено, що зіткнення потерпілого [PERSON] з маневровим тепловозом ТЄМ-2 №73333, ймовірно, відбулося в результаті недотримання потерпілим безпечної дистанції відносно рухомого тепловоза. Причиною настання нещасного випадку комісія з розслідування назвала - організаційну, через невиконання вимог Інструкції з охорони праці №ЗЦ-ОП-9-2016/06-1117 монтеру колії залізничного цеху, оскільки саме загиблий [PERSON] порушив п.1.7.2.1, 3.1.7 та 3.1.8 такої інструкції. Тож відповідач стверджує про відсутність його вини у настанні смерті [PERSON] , внаслідок чого розмір компенсації не повинен перевищувати 50 000 грн., а за обставинами даного випадку взагалі відсутні правові підстави покладання на відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди позивачці. За таких обставин відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Таргоній В.М., судове засідання з яким проводилося в режимі відеоконференції, підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Представник позивача додатково пояснив, що обставини нещасного випадку та висновки, що викладені в актах розслідування, складені комісією відповідача, не заперечуються стороною позивача, але відсутні докази, що підтверджують наявність необережності з боку загиблого. Зауважив, що смерть чоловіка позивачки настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а тому моральна шкода має бути відшкодована відповідачем незалежно від наявності його вини у заподіянні такої шкоди. Представник відповідача - адвокат Блоха Я.М. в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві відповідача. Пояснив, що причини настання нещасного випадку із загиблим [PERSON] не обумовлені будь-якою протиправною діяльністю з боку відповідача, а є наслідком недотримання загиблим безпечної дистанції до рухомого тепловозу та невиконання ним вимог Інструкції з охорони праці. Зауважив, що у смерті [PERSON] відсутня вина відповідача, а відтак відповідач не має відповідати за завдану позивачці моральну шкоду. Також, просив у випадку, якщо суд прийде до висновку про задоволення позову, обмежитися сумою, яка підлягатиме до стягнення, - в 50 000 грн. В обґрунтування своїх позицій учасниками справи надані суду письмові докази, які є додатками до заяв по суті справи (позов та відзив). Окрім того, в порядку ст. 93 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), позивачем було поставлено відповідачеві два питання, на які відповідачем надано наступні відповіді: 1) тепловоз ТЄМ-2 №7333 з 17.11.2018р. перебуває на праві оренди у використанні ПрАТ «АЗОТ»; 2) машиніст тепловозу ТЄМ-2 №7333 [PERSON] на теперішній час перебуває у трудових відносинах з ПрАТ «АЗОТ». Заслухавши пояснення позивачки та її представника, пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З 1995р. по день настання нещасного випадку [PERSON] працював монтером колії служби колій залізничного цеху ПрАТ «АЗОТ». [INFO] з [PERSON] , під час виконання ним трудових обов`язків, трапився нещасний випадок на дільниці залізничної колії №3 станції «Хімік» залізничного цеху ПрАТ «АЗОТ», внаслідок чого останній помер. Комісією із спеціального розслідування нещасного випадку у ПрАТ «АЗОТ», створеною наказом Управління Держпраці у Черкаській області від [INFO] №08-р, за наслідками відповідного розслідування було складено акти за формою Н-1 та Н-5 від 10.02.2017р., відповідно до яких нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом /а.с.14-25/. Обставини події нещасного випадку з [PERSON] в узагальненому вигляді викладені у актах розслідування нещасного випадку наступним чином: «[INFO] о 07 год. 45 хв. [PERSON] отримав завдання на виконання робіт по змащуванню стрілочних переводів, регулюванню ширини колії на залізобетонних шпалах, зняттю накаті на стрілочних переводах та огляду колії станції «Хімік». [PERSON] , будучи бригадиром монтерів колії, призначив старших груп для виконання робіт, а сам, відповідно до обов`язків бригадира, планував виконувати роботи по регулюванню ширини колії на залізобетонних шпалах станції «Хімік». О 09 год. 40 хв. маневровий диспетчер залізничного цеху [PERSON] дав команду локомотивно-складальній бригаді тепловозу №7333 у складі машиніста тепловозу [PERSON] та складача потягів [PERSON] виконати маневри з 32 колії на 3 колію, щоб прибрати звідти вагони, про що було повідомлено по радіостанції та по гучномовцю. В цей час [PERSON] виконував роботи в районі стрілочного посту №1А. Коли черговий стрілочного посту №1А [PERSON] по рації почув повідомлення про маневрові дії тепловозу №7333, він ще раз попередив про це [PERSON] , на що той відповів, що зрозумів і продовжив роботу. Коли до стрілочного переводу №1 підійшов тепловоз №7333, [PERSON] перевів стрілку на 3 колію. Тепловоз №7333 почав рух на 32 колії та доїхавши до стрілочного переводу №1 зупинився, після переведення стрілки №1 здійснив звуковий сигнал і почав рух з дозволеною швидкістю на 3 колію. Будь-яких перешкод на шляху пересування тепловозу машиністом не було встановлено (подивився у дзеркала ліворуч і праворуч). О 09 год. 55 хв. чергова стрілочного посту [PERSON] , знаходячись в районі стрілочного посту №1, почула крик людини і побігла подивитися, що сталося. Вибігши на колії побачила, що на стрілочному переводі №17, в напрямку по ходу руху тепловозу №7333, лежить тіло і по радіостанції повідомила машиніста тепловозу про подію. Машиніст тепловозу вийшов з нього і підбіг до потерпілого, в якому впізнав [PERSON] , який лежав без ознак життя.» Акт форми Н-5 від 10.02.2017р. /а.с.14-20/ містить висновок комісії з розслідування нещасного випадку на виробництві про те, що [PERSON] порушив «Інструкцію з охорони праці №ЗЦ-ОП-9-2016/06/1117 монтеру колії залізничного цеху (3,4,5 розряду)», затверджену наказом Голови Правління ПрАТ «АЗОТ» від 05.02.2016р. №57: п. 1.7.2.1 - монтер колії зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території товариства; п. 3.1.7 - забороняється переходити і перебігати колію перед рухомим складом, що наближається. При маневрах, руху рухомого складу, відійти на відстань 2м від колії на узбіччя (якщо це можливо), стояти лицем до рухомого складу, а на міжколії зупинитись і дочекатись проходження або зупинки рухомого складу після цього продовжити пересування; п. 3.1.8 - під час переходу через колії перед рухомим складом необхідно пам`ятати про можливе приведення складу в рух, про рух поїздів по сусідній колії. При виході на колію через стрілочні пости, платформи, колійні та інші споруди, що погіршують видимість, необхідно заздалегідь переконатися у відсутності рухомого складу. Актом форми Н-1 за №1 від 10.02.2017р. /а.с.21-25/ встановлено, що [PERSON] отримав ушкодження внаслідок не дотримання безпечної дистанції відносно рухомого залізничного транспорту, а основна причина настання нещасного випадку - організаційна - невиконання вимог інструкцій з охорони праці. Отже, [PERSON] загинув [INFO] через отримання сполученої травми голови та тулуба внаслідок не дорожнього транспортного випадку (травмування тепловозом на території ПрАТ «АЗОТ»), виконуючи при цьому трудові обов`язки та перебуваючи у тверезому стані. Зазначена обставина визнається учасниками справи та враховуючи зміст письмових доказів не викликає у суду сумнівів щодо її об`єктивності. За фактом загибелі [PERSON] слідчим відділом Черкаського РУП ГУ НП в Черкаській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017251010000646 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, яке 27.10.2018р. було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України /а.с.10, 11/. На момент смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою з 11.09.1993р. від якого мають спільного сина 1996 р.н., що підтверджується копіями відповідних свідоцтва про шлюб /а.с.26/ та свідоцтва про народження /а.с.27/. Позивачка стверджує, що внаслідок загибелі чоловіка, вона зазнала надзвичайних страждань і зазнала істотних змін у її життєвому укладі, а факт втрати чоловіка є непоправною подією і завжди буде викликати негативні емоції та додаткові зусилля для організації свого життя. Будь-якого відшкодування моральної шкоди від підприємства, на якому працював загиблий [PERSON] , позивачка не отримала, а тому звернулась до суду з даним позовом та вимагає стягнути з відповідача в якості компенсації завданої їй моральної шкоди суму коштів в розмірі 500 000грн. Таким чином, між сторонами існує спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Надаючи оцінку доводам учасників справи суд виходить з наступного. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК завдання моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вимоги ч. 2 та 3 ст. 23 ЦК передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, наведених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до вимог ч. 2 та 5 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення відсутності вини власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц). Таким чином та обставина, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.04.2019р. у справі №355/812/17, від 01.12.2021р. у справі №127/13341/20. Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог та заперечень відповідача слід звернути увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що смерть [PERSON] настала внаслідок нещасного випадку на виробництві причиною якого, ймовірно, є порушення потерпілим вимог «Інструкції з охорони праці №ЗЦ-ОП-9-2016/06/1117 монтеру колії залізничного цеху (3,4,5 розряду)». Натомість зазначена обставина не звільняє відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки, від відповідальності за шкоду, завдану смертю потерпілого. Також слід звернути увагу, що припущення про ймовірність порушення загиблим [PERSON] вимог інструкції з охорони праці не свідчить про наявність умислу потерпілого на завдання йому смерті. Таким чином при дослідженні наданих учасниками справи доказів судом не встановлено існування обставин непереборної силі або умислу потерпілого, а відтак відповідач має нести відповідальність за шкоду, завдану смертю [PERSON] , як володілець джерела підвищеної небезпеки. Вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди суд виходить з того, що моральна шкода позивачці завдана смертю її чоловіка, що спричинило та буде спричиняти протягом усього її життя душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють життя людини, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому з віком додаткові зусилля з її боку на організацію свого життя та матеріального забезпечення. Відновити становище, яке існувало до смерті чоловіка, з яким позивачка перебувала у шлюбі більшу частину свого життя (24 роки), у житті позивачки неможливо. За наслідками смерті позивачка позбавлена матеріальної та моральної підтримки з боку померлого у житті та в майбутньому. При цьому суд також враховує, що смерть [PERSON] частково обумовлюється і його особистою необережністю, оскільки однією з причин загибелі є недотримання померлим техніки безпеки на залізничному транспорті, що тягне за собою зменшення суми відшкодування. З огляду на те, що позивачка просить стягнути на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 500 000 грн., то з урахуванням вищевикладених обставин стягненню підлягає сума у розмірі 300 000 грн., що на думку суду є належним відшкодуванням у цьому випадку. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Судові витрати по справі складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Питання про розподіл витрат на правову допомогу на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК вирішуватиметься судом в окремому судовому засіданні. Стосовно судового збору, то слід зауважити, що при зверненні до суду з позовом позивачка звільнена від сплати судового збору, а отже на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України та пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню в дохід держави сума судового збору в розмірі 3 000 грн. (пропорційно до задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial