Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

[PERSON] 15 листопада 2021 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь 24\~773,00 грн. заборгованості за кредитним договором № 2986Д від 31 березня 2005 року та договором поруки № 2986Д(п) від 31 березня 2005 року в порядку регресу; стягнути судовий збір. Позовна заява мотивована тим, що в провадженні Індустріального ВДВС м. Дніпра перебувало виконавче провадження по виконанню судового наказу від 13 березня 2006 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь КС «Дніпропетровська Ощадна Кредитна Спілка» заборгованості в розмірі 24 773,00 грн. за договором поруки № 2986Д(п) від 31 березня 2005 року. В зв`язку з повним погашенням позивачем вказаної заборгованості державним виконавцем Індустріального ВДВС м. Дніпра 08 вересня 2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з повним виконанням. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, письмово просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв та/або відзиву не надходило. Представник третьої особи Кредитної спілки «Дніпропетровська Ощадна Кредитна спілка» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що судовим наказом Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2006 року стягнуто з [PERSON] на користь КС «Дніпропетровська Ощадна Кредитна Спілка» борг за договором поруки № 2986Д(п) від 31 березня 2005 року в розмірі 24 773,00 грн. (а.с. 5). Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 03 вересня 2021 року виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2н-312, виданого 07 червня 2010 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] боргу 24\~773,00 грн. у зв`язку з повним виконанням рішення (а.с. 6). Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України підстави заміни кредитора у зобов`язанні виникають у разі виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Отже, правовідносини поруки передбачають можливість регресних грошових вимог поручителя до боржника. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наданих позивачем доводів у їх сукупності, які не спростовані відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених вимог у повному обсязі, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача боргу в розмірі 24\~773,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості. На підставі викладеного та

Outcome: approved