Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, який був посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Чорним І.О. 30.12.2020 року в розмірі 27 000,00 грн. Позов мотивує тим, що між позивачем та відповідачем 30.12.2020 року укладено договір позики на суму 27 000,00 грн. Факт укладення підтверджується договором. Строк повернення грошей зазначено в п.2 договору, відповідно до якого зазначену суму грошей відповідач повинен повернути до 30 березня 2021 року. Однак станом на 19.04.2021 р. відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню суми коштів у розмірі 27 000, 00 грн. В період з середини березня по дату подачі позову позивач неодноразово намагався поспілкуватися з відповідачем на предмет поверненя грошових коштів, однак відповідач уникає будь якого спілкування. Також, 31.03.2021 року адвокат Левицький Д.Р. в інтересах позивача направив письмову претензію відповідачу, якою його попереджував, що в разі не повернення грошових коштів позивач звернеться до суду, однак відповідач не забрав кореспонденцію з ПАТ «Ощадбанк». Невиконання зобов`язання порушує права позивача, а тому він змушений звернутись із позовом до суду. Позивач у в судове засідання не з`явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про час, дату, місце судового розгляду повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи та перевіривши зібрані по справі докази, надавши їм оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається із договору позики грошових коштів від 30.12.2020 року та розписки від 30.12.2020 року, відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] позику у розмірі 27 000,00 грн. Строк повернення грошей зазначено в договорі, згідно п.2 Договору, вищезазначену суму грошей позичальник зобов`язується повернути готівкою в термін до 30.03.2021 року. Повернення грошових коштів буде підтверджено розпискою позикодавця про отримання відповідної суми/а.с. 5,6/. Крім того, 31.03.2021 року представник позивача скерував на адресу відповідача письмову претензію про повернення коштів, однак відповідач умови договору не виконав, кошти в визначений строк не повернув./9,10,11/ Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір позики грошових коштів від 30.12.2020 року на суму 27 000,00 грн., що стверджується представленою суду розпискою. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Крім того, ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 29 грудня 1976 року із наступними змінами «Про судове рішення» передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтовано лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. В ході розгляду даної справи суд дійшов висновку про неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань за договором позики, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка підлягає до стягнення, а тому позивач як позикодавець вправі вимагати повернення заборгованості по договору позики, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 27 000,00 грн. Крім цього, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути 908,00 судового збору та 9000 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: approved