Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2 Договору ПАТ «Сведбанк» відступає ТОВ «ФК «»Вектор Плюс» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. 28.11.2012 між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. Зазначає, що внаслідок укладення вказаних договорів відбулась заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором № 2706/07/06/88-269 позичальником згідно якого є [PERSON] .. Вказує, що [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» уклали кредитний договір № 2706/07/06/88-269. Крім того, між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: квартира, загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 19.02.2020 право власності на майно було зареєстроване за ТОВ «Кредитні ініціативи». Однак, розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно не можливо, оскільки постановою Заступника начальника відділу державної виконавчої служби Подільського РУЮ у м. Києві Слободчиком Д.Г. від 09.07.2013 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та оголошено заборону на її відчуження. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що внаслідок винесення вищевказаної постанови порушено право власника, позивач просить задовольнити його вимоги та звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS] . Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Васильченко О.В. від 21.07.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23.03.2021 року від адвоката Пугача С.В. в інтересах відповідачки [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що відповідачкою [PERSON] було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] , в якості забезпечення виконання умов кредитного договору № 2706/07/06/88-269 від 06.07.2006 року. Крім того, відповідачкою не оспорюється та обставина, що до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та обтяжень внесено відомості про обтяження: арешт майна та заборона на нерухоме майно, об`єкт: квартира [ADDRESS] , підстава: постанова державного виконавця, дане обтяження застосовано в межах виконавчого провадження по виконанню виконавчого документу, в якому боржником є [PERSON] і арешт було накладено на майно боржника. Зазначає, що дане обтяження застосовано і зареєстроване до відступлення права вимоги первісним кредитором позивачу і до внесення до реєстру відомостей про позивача, як нового іпотекодержателя. Крім того, не встановлено, який саме виконавчий документ був підставою для відкриття виконавчого провадження та накладення арешту, не встановлено хто був стягувачем у виконавчому провадженні, в якому державним виконавцем було накладено арешт і заборону на відчуження. На підставі протоколу повторного автоматичного авторозподілу між суддями від 07.05.2021 року, матеріали вищевказаної справи передані на розгляд судді Скрипник О.Г.. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 12.05.2012 року, вищевказану справу прийнято до провадження судді Скрипник О.Г. та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явилась, в матеріалах справи знаходиться клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача. Відповідачка та її представник, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився причини неявки суду не повідомив. Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, що між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є АКБ «ТАС-Комерцбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2706/07/06/88-269 від 06.07.2006 року. На забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання 06.07.2006 року між [PERSON] (іпотекодавцем) і АКБ «ТАС-Комерцбанк» (іпотекодержателем) було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 62,60 кв.м., жилою площею 41,40 кв.м.. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2 Договору ПАТ «Сведбанк» відступає ТОВ «ФК «»Вектор Плюс» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. 28.11.2012 між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. У зв`язку з тим, що відповідачем не виконувались умови основного зобов`язання, позивачем було розпочато процедуру стягнення на іпотечне майно та 19.02.2020 право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи». З матеріалів справи також вбачається, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в/п № 33768266 від 09.07.2013 року ВДВС Подільського РУЮ м. Києва накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в/п № 33768266 від 09.07.2013 року вбачається, що на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 33768266 з виконання виконавчого листа №2-2435/11 від 24.07.2012, виданого Подільським районним судом м. Києва про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» в розмірі 65 607,57 дол. США та 86 322,45 грн.. Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Подібний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 у справі № 554/8004/16. Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Звертаючись до суду із зазначеним позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» посилалось на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 2706/07/06/88-269 від 06.07.2006 року, у зв`язку з чим позивач має на меті задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, як передбачено положеннями статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами іпотечного договору від 06.07.2006 року. Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Статтею 44 Закону України «Про виконавче провадження» встановлена черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення вартості заставленого майна. Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 54 «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленного майна. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» . Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених норм права випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах: від 10.04.2018 року у справі № 910/4772/17, від 19.11.2019 року у справі № 137/2080/18- ц, від 16.05.2018 року у справі № 338/1118/16, від 23.10.2019 року у справі № 520/7842/16 та від 30.06.2021 року у справі № 337/800/19. Таким чином, оскільки відповідно до іпотечного договору від 06.07.2006 року та 27.07.2007 року та Договору факторингу від 28.11.2012 року ТОВ «Кредитні ініціативи» є іпотекодержателем квартири [ADDRESS] , проте постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ м.Києва. від 09.07.2013 року накладено арешт на зазначене майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, тому наявні правові підстави для зняття арешту із нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, оскільки іпотекодержатель має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. З урахуванням наведеного, суд задовольняє позовні вимоги. Враховуючи задоволення позову в повному обсязі, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved