Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

31 жовтня 2022 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська розглянута з винесенням судового рішення цивільна справа №205/463/22 за позовною заявою [PERSON] до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області, про відшкодування моральної шкоди, яким частково задоволені позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. 04 листопада 2022 року представник відповідача адвокат Бабка Г.Г. сформувала в системі «Електронний суд» клопотання про включення витрат на послуги адвоката, в якому зазначила, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано договір про надання правової допомоги №1805/21 від 18 травня 2021 року, акт виконаних робіт, квитанцію, а також зазначено, що додатково надаються документи щодо додаткових витрат на правову допомогу, відповідно до яких виконавцем виконано послуги на загальну суму 10\~000 грн., у зв`язку з чим просить суд включити витрати на послуги адвоката в загальному розмірі з урахуванням позовної заяви - 25\~000 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до суду не з`явилися, були повідомленні про розгляд вищевказаного клопотання належним чином, будь-яких заяв від них до суду не надходило. Від представника Департаменту патрульної поліції надійшло клопотання в якому вона заперечувала щодо задоволення вищевказаного клопотання представника позивача, оскільки рішення, яким було частково задоволено позовні вимоги, є вже справедливою сатисфакцією у цій справі. Представники відповідача - Державної казначейської служби України, та третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області у судове засідання не з`явились, були повідомленні про розгляд вищевказаного клопотання належним чином, будь-яких заяв від них до суду не надходило. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за доцільне розглянути клопотання позивача у вищезазначеній цивільній справі без участі сторін. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши подану заяву та матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до змісту позовної заяви представником позивача було зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у розмірі 10 000 грн. та повідомлено, що докази на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу будуть надані після ухвалення рішення по справі, тому питання щодо стягнення таких судових витрат не було розглянуто у судовому рішенні від 31 жовтня 2022 року. 04 листопада 2022 року разом з клопотанням про включення витрат на послуги адвоката в загальному розмірі 25\~000 грн. представником позивача адвокатом Бабкою Г.Г. було надано до суду додаткову угоду №1 від 18 січня 2022 року до договору про надання правової допомоги №1805/21 від 18 травня 2021 року, якою було внесено зміни до пунктів 1.1., 2.6. та 8.1. зазначеного договору, та було доповнено договір, в частині того, що клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичні послуги щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди; для надання юридичної допомоги клієнту адвокатське об`єднання призначає адвокатів Стрижака Є.Ю., [PERSON] , Бабку Г.Г.; строк дії договору встановлено до 30 листопада 2022 року. Також представником позивача було надано суду акт виконаних робіт від 31 жовтня 2022 року відповідно до змісту якого виконавець надав, а замовник прийняв юридичну послугу: консультування (витрачений час 2 год., вартість за 1 год. 1\~000 грн., ціна 2\~000 грн.); підготовка та направлення позовної заяви (витрачений час 4 год., вартість за 1 год. 1 000 грн., ціна 4 000 грн.); участь у судових засіданнях (витрачений час 4 год., вартість за 1 год. 1 000 грн., ціна 4 000 грн.), на загальну суму 10\~000 грн.; квитанцію АО «КС Партнерс» до прибуткового касового ордера №51 від 18 січня 2021 року про те, що від [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги №1805/21 було прийнято грошову суму в розмірі 10 000 грн.; рахунок-фактуру №СФ-0000032 від 18 січня 2021 року про надання правової допомоги за договором №1805/21 від 18 травня 2021 року на суму 10\~000 грн.; ордер серії АЕ №1149368 від 23 серпня 2022 року; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії ЗП №002863 від 09 листопада 2021 року. Частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано\~ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. Як вбачається судом з матеріалів справи, правову допомогу [PERSON] у зазначеній цивільній справі на підставі договору про надання правової допомоги №1805/21 від 18 травня 2021 року надавало Адвокатське об`єднання «Євгеній Стрижак та партнери». Щодо заявлених до відшкодування представником витрат на правову допомогу у розмірі 15 000 грн., зазначених у акті виконаних робіт від 23 червня 2021 року, то суд вказує на те, що вказані вимоги про їх стягнення були вирішені судом під час розгляду справи по суті, про що було зазначено у рішенні суду від 31 жовтня 2022 року. Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Так, на підтвердження витрат на правову допомогу представником адвокатом Бабкою Г.Г. було надано акт виконаних робіт від 31 жовтня 2022 року та надано квитанцію до прибуткового касового ордера №51 про те, що 18 січня 2021 року згідно договору №1805/21 від 18 травня 2021 року сплачено 10\~000 грн. за надання адвокатських послуг. Разом з тим, суд не приймає до уваги докази сплати [PERSON] грошових коштів у сумі 10\~000 грн., оскільки вбачається, що надані представником позивача докази, а саме, квитанція до прибуткового касового ордера №51 від 18 січня 2021 року та рахунок-фактура №СФ-0000032 від 18 січня 2021 року оформлені до укладення сторонами договору про надання правової допомоги №1805/21 від 18 травня 2021 року ( на який є посилання у вказаних документах) та додаткової угоди №1 від 18 січня 2022 року до зазначеного договору, хоча саме на підставі цього договору та додаткової угоди до нього позивачу надавалась правова допомога в рамках вказаної справи. Однак, судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Разом з тим, матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем [PERSON] послуг адвоката щодо надання правової допомоги в цій справі АО «Євгеній Стрижак та партнери». Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18. Також, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих адвокатом доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Так, розглядаючи надані представником позивача докази понесених витрат на правову допомогу, суд враховує правову позицію Верховного Суду та практику Європейського суду з прав людини, та дійшов висновку, що розмір заявлених до стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 10\~000 грн. не відповідає повною мірою критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їх розміру, оскільки такі витрати не співставні з обсягом і змістом наданих послуг. При цьому суд дослідив питання обґрунтованості витрат та врахував, що справа не обтяжена кількістю доказів, які б потребували вивчення, відтак, не є складною і підготовка до її розгляду, оскільки явно не потребувала значних затрат часу та зусиль професійного адвоката. Окрім того, Суд враховує, що 12 травня 2020 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі №904/4507/18, в якій підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц), і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Суд звертає увагу також на те, що з наданого суду акту виконаних робіт від 31 жовтня 2022 року враховано участь у судових засіданнях представника позивача (загалом 4 год. по 1\~000 грн. і на загальну суму 4\~000 грн.), але вказана участь представника позивача у судових засіданнях взагалі не знайшла свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки судове засідання, призначене на 01 березня 2022 року було знято з розгляду у зв`язку з введенням в Україні військового стану; на судове засідання, призначене на 18 квітня 2022 року представником позивача було надано клопотання про відкладення розгляду справи; на судове засідання, яке було призначене на 22 серпня 2022 року представник позивача не з`явився; на судові засідання, призначені на 04 та 31 жовтня 2022 року від представника позивача надійшли заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача, отже зазначене свідчить про безпідставність вимоги щодо відшкодування витрат на правову допомогу в цій частині у розмірі 4\~000 грн. Крім того, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу в іншій частині є неспівмірними зі складністю справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи сукупний час, витрачений адвокатом на опрацювання спірних правовідносин та розумну необхідність витрат для вказаної справи. При цьому, зважаючи на те, що фактично правова допомога у цій справі все ж була надана, є документально підтвердженою, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви позивача про стягнення із відповідача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1 500 грн. (1 000 грн. консультування, 2\~000 грн. підготовка позовної заяви), які є співставними з обсягом і змістом наданих послуг. Крім того, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, а також заперечення представника відповідача - Департаменту патрульної поліції щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про зменшення витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню, та вважає за потрібне частково стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 72 грн. (3\~000 х 2,4% / 100%) у зв`язку з чим, заява представника позивача підлягає частковому задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховуючи співмірність витрат на правову допомогу з обсягом і змістом наданої адвокатом правової допомоги.

Outcome: partial