Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~ГО "Садівниче товариство" Дачний" звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що ухвалою Літинського районного суду від 08.12.2020 кримінальне провадження № 12013010330000214 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та його звільненовід кримінальної відповідальності. [PERSON] , будучи керуючим РСТ масиву Дачний, в період часу з 01.01.2009 по 04.04.2012 прийняв з каси кошти для використання їх у господарській діяльності товариства на загальну суму 99068, 70 грн., склав звіти про використання вказаних коштів, однак фактично використання вказаних коштів на вказані потреби не проводилось, в результаті чого відповідач допустив розтрату коштів РСТ масиву Дачний на загальну суму 99068,70 грн. За таких обставин позивач просить стягнути на коисть ГО "Садівниче товариство" Дачний" 99068, 70 грн. майнової шкоди. Ухвалою суду від 17.09.2021 в справі відкрито загальне позовне провадження та відповідачу надано строк для подання відзиву. 04.10.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вдповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає позов неогрунтованим, кримінальне провадження відносно нього закрите, тобто його вина у вчиненні кримінального правопорушення є недоведеною. Ухвалою суду від 18.11.2021 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Відповідач і його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, посилаючись на його безпідставність. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 15.03.1989 було зареєстровано садівниче товариство масива "Дачний", яке в подальшому було перйменовано в ГО "Садівниче товариство "Дачний", що підтверджується рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради народних депутатів Вінницької області № 56 від 15.03.1989 (копія на а.с.31), витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (копія на а.с. 8-12). Код за ЄДРПОУ юридичної особи залишився незмінний - 23105428. Протоколом загальних зборів уповноваженого садівничого товариства "Дачний" № 1 від 25.02.2006 (копія на а.с. 24-28) головою вказаного товариства обрано [PERSON] . Протоколом загальних зборів Хмільницької міської ради садівничих товариств масиву "Дачний" від 24.12.2016 (копія на а.с. 29-30) головою ГО "Садівниче товариство "Дачний" обрано [PERSON] . Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 08.12.2020 (копія на а.с. 37-38) [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 191 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 12013010330000214 від 23.03.2013 відносно [PERSON] закрито. В судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які повідомили, що вони є членами ГО "Садівниче товариство "Дачний". Жодних претензій щодо роботи [PERSON] на посаді голови вказаної громадської організації уних не було. Крім того, повідомили, що [PERSON] дійсно було придбано трансорматор зха ціну приблизно вдвічі нижчу від ринкової. Вказаний трансформатор і досі знаходиться на місці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона працювала ГО "Садівниче\~товариство "Дачний" по договору з надання бухгалтерських та управлінських послуг з 2006 року. ЇЇ чоловік - [PERSON] був головою вказаної організації в період з 2006 по 2011 р.р. Також повідомила, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в довготривалих неприязних відносинах. В зв`язку з чим ініціативною групою було створено ревізійну комісію та було проведено аудиторську перевірку та складено відповідний акт перевірки, який в порушення закону не був наданий їй та [PERSON] для ознайомлення. В ході перевірки порушень виявлено не було, а лише було втрачено один чек. Згодом було проведено додаткову перевірку, оскільки [PERSON] свою вину не визнав. Крім того, [PERSON] неодноразово звертався до правоохоронних органів щодо неправомірних дій [PERSON] , однак кримінальні провадження закривалися. Згодом кримінальне провадження за його заявою для досудового розслідування було направлено в м. Вінниця, де слідчим було призначено судово-економічну експертизу. Свідок зазначає, що не знає з яких даних виходив експерт при дослідженні та виготовленні висновку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що ним [PERSON] були надані грошові кошти для приватизації земельної ділянки, однак вона не приватизована та гроші йому не повернули. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків, а також інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Власник, права якого\~порушені, на\~підставі ч.\~3\~ст.\~386\~ЦК України\~ має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як було вище зазначено, кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито та його звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 191 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини. Верховний суд колегією суддів Третьої судової палати ККС в постанові від 29.09.2021 у справі № 342/1560/20 дійшов наступних висновків. Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона. Як вбачається із змісту ухвали від 08.12.2020 (копія на а.с. 37-38) в судовому засіданні [PERSON] та його захисник - адвокат Казеко О. І. клопотання прокурора про закриття кримінального провадження № 12013010330000214 по обвинуваченню [PERSON] ч. 2 ст. 191 КК України підтримали, та просили звільнити [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Сторонами не\~заперечувалося,\~що в\~ході досудового\~розслідування кримінального\~провадження №\~12013020330000214\~слідчим було призначено судово-економічну експертизу. 30.06.2016 за результатами вказаної експертизи було виготовлено висновок №1218/15-21 (витяг на а.с.34-36). Вказаним висновком підтверджено, що [PERSON] було завдано матеріальної шкоди на суму 99068,70 грн. В ході судового розгляду відповідач і його представник заперечували щодо правильності проведених розрахунків експертом, в тому числі з посиланням на копії наданих письмових матеріалів і показання свідків. За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ст. 76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК України.

Outcome: approved