Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Позовні вимоги. [PERSON] подала до суду позов, у якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 12.02.2022 року по 01.06.2022 року у сумі 30\~634 грн. 84 коп. з урахуванням обов`язкових податків та зборів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала інженером з нормування першої категорії монтажно-складального цеху 003 на ДП «ЛЗД «ЛОРТА», 28.07.2021 року була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Зазначає, що у день звільнення її з посади не був проведений остаточний розрахунок. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.02.2022 року у справі № 462/6114/21 постановлено стягнути з Державного підприємства Львівський державний завод «ЛОРТА» 21 633 грн. 72 коп. нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, 22 200 грн. 00 коп. вихідної допомоги, 9 544 грн. 80 коп. компенсації за невикористану відпустку, 56 029 грн. 51 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку. Стягнуто з Державного підприємства Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] 908 грн. 00 коп. судового збору. Рух справи в суді. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.06.2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам справи роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань, відповідно до положень чинного ЦПК України (а.с. 10). Позиція сторін по справі. 28.09.2022 року від уповноваженого представника відповідача у справі ДП «ЛЗД «ЛОРТА» - Сирота Б. М. надійшов письмовий відзив на позовну заяву, у якому останній зокрема просить суд, з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01.07.2022 року відмовити у позовних вимогах. Окремо вказує, що на думку сторони відповідача, позивач порушила тримісячний строк звернення до суду. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~у разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно з ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність\~достатності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала інженером з нормування першої категорії монтажно-складального цеху 003 на ДП «ЛЗД «ЛОРТА», 28.07.2021 року була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 7). Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.02.2022 року у цивільній справі № 462/6114/21 ухвалено стягнути з Державного підприємства Львівський державний завод «ЛОРТА» 21 633 грн. 72 коп. нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, 22 200 грн. 00 коп. вихідної допомоги, 9\~544 грн. 80 коп. компенсації за невикористану відпустку, 56 029 грн. 51 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку. Стягнуто з Державного підприємства Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] 908 грн. 00 коп. судового збору (а.с. 8). Рішення набрало законної сили 14.03.2022 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд зазначає, що згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11.02.2022 року у цивільній справі № 462/6114/21 середньоденна заробітна плата позивача становить 403 грн. 09 коп. (а.с. 8). Також встановлено, що 01.06.2022 року відповідачем було частково проведено позивачу оплату заробітної плати (що також підтверджується представником відповідача у відзиві на позовну заяву) (35\~058 грн. 25 коп.) відповідно до згаданого вище рішення суду (а.с. 4). Мотиви прийняття рішення судом. Суд зазначає, що не приймає до уваги тверджень представника відповідача у справі ДП «ЛЗД «ЛОРТА» - Сирота Б. М. викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема щодо нарахування позивачу за згаданим вище рішенням суду середнього заробітку більш ніж за шість місяців, що суперечить новій редакції ст. 117 КЗпП України, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01.07.2022 року, яка передбачає, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~ст. 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку,\~але не\~більш як\~за шість\~місяців,\~оскільки згідно\~ч.\~1\~Р.\~II\~«Прикінцеві та\~перехідні положення» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, відтак такий набув чинності 19.07.2022 року. Як вбачається із матеріалів позовної заяви позивач звернулася до суду із позовом 21.06.2022 року, і просить стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 12.02.2022 року по 01.06.2022 року. Суд також\~зазначає,\~що не\~приймає до\~уваги аргументи\~представника відповідача\~ у\~справі викладені\~у відзиві\~на позовну\~заяву,\~зокрема щодо\~твердження про\~добровільність перерахунку\~коштів позивачу\~у розмірі\~35\~058\~грн.\~25\~коп.,\~та про\~примусове виконання\~решти суми\~боргу в\~сумі 75\~257\~грн.\~78\~коп.,\~які ВДВС\~у примусовому\~порядку стягнуті\~та неодноразово\~перераховувалися у\~казначейство,\~проте рахунки\~були недоступні,\~а також\~про перерахунок\~позивачу,\~який востаннє\~здійснено 25.07.2022\~року,\~згідно з\~платіжним дорученням\~№ 29681,\~оскільки зазначені\~твердження стосуються\~виконання рішення\~Залізничного районного\~суду м.\~Львова №\~462/6114/22\~від 11.02.2022\~року (у якому зокрема зазначений період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 29.07.2021 року по 11.02.2022 року), натомість позивач у своєму позові від 21.06.2022 року просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 12.02.2022 року по 01.06.2022 року, тобто період який не охоплений вище вказаним рішенням суду. Відтак, із змісту ст. 117 КЗпП України (у\~редакції чинній\~на момент\~звернення позивача\~до суду) вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Як вбачається із роз`яснень, даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.02.2022 року по 01.06.2022 року, що включає 76 робочих дні, складає 30\~634 грн. 84 коп. (403 грн. 09 коп. х 76 робочих дні). Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, визначаючи суми заробітної плати до стягнення з відповідача, суд визначає такі без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення і що з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 12.02.2022 року по 01.06.2022 року у розмірі 30\~634 грн. 84 коп., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Судові витрати по справі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позову до суду у розмірі 992 грн. 40 коп. (а.с. 1).

Outcome: approved