Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Липовецької міської ради (далі - відповідач), у якому просив: - встановити юридичний факт про те, що позивач перебував на утриманні [PERSON] , зі середини 1995 року, але не менше одного року, до дня його смерті [INFO] ; - визнати за позивачем право по спадщині за законом на земельну частку (пай), що на території Липовецької міської ради, яка належала [PERSON] згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН №0254082, виданого за розпорядженням Липовецької РДА №149 від 02.06.1997, зареєстрованого за №82 від 16.06.1997. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] помер прадід позивача [PERSON] , а після його смерті відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), що на території Трощанської сільської ради, яка належала [PERSON] згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН №0254082, виданого за розпорядженням Липовецької РДА №149 від 02.06.1997, зареєстрованого за №82 від 16.06.1997. З середини 1995 року, після погіршення стану здоров`я позивача, саме [PERSON] опікувався ним та утримував позивача. Після смерті [PERSON] , позивач організував поховання та фактично вступив в управління його майном протягом шести місяців. Однак, позивач позбавлений можливості оформити спадщину свого прадіда, через недоведеність нотаріусу факту свого перебування на його утриманні та відсутності оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай). Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 29.09.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву і витребувано спадкову справу. Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано, однак представник подав заяву про визнання позову та про розгляд справи без його участі. У судове засідання позивач не з`явився, однак його представник у своїй заяві просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позов просив задовольнити. Суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про про смерть (а.с. 6), а після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку пай. Належність [PERSON] права на земельну частку підтверджується тим, що у відповідь на адвокатський запит представника позивача від Відділу №1 УНАП ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 11.08.2022 вбачається, що згідно «Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Липовецькою РДА по КСП «Суворова» Трощанської сільської ради на [PERSON] виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0254082, виданого за розпорядженням Липовецької РДА №149 від 02.06.1997, зареєстрованого за №82 від 16.06.1997, а державний акт на право власності не видавався (а.с. 9). Крім того, [PERSON] значиться у списку членів КСП «Суворова» Трощанської сільської ради під №82 (а.с. 12). Також, у матеріалах справи наявна виписка від Відділу №1 УНАП ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області де вказана аналогічна інформація (а.с. 10). На запити суду з нотаріальної контори та архіву було надано відповіді про те, що спадкову справу [PERSON] не виявлено. Позивач стверджує, що з середини 1995 року, після погіршення його стану здоров`я, саме [PERSON] опікувався ним та утримував, а після смерті прадіда позивач організував поховання та фактично вступив в управління його майном протягом шести місяців, що підтверджується наявним у матеріалах справи актом у складі депутата Липовецької міської ради та сусідів (а.с. 7,8). Однак, позивач позбавлений можливості оформити спадщину свого прадіда, через відмову нотаріуса який вказав на недоведеність факту перебування позивача на утриманні [PERSON] та відсутності оригіналу сертифікату на земельну частку (пай). Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього не менше одного року. Судом встановлено, що наявні у матеріалах справи письмові докази, які суд вважає належними, допустимими й такими, дають змогу підтвердити той факт, що з середини 1995 року, після погіршення стану здоров`я позивача, саме [PERSON] опікувався ним та утримував його більше року, а після смерті прадіда 10.01.1997 позивач організував поховання та фактично вступив в управління його майном протягом шести місяців, що підтверджується наявним у матеріалах справи актом, складеним депутатом Липовецької міської ради та сусідів. Суд вважає, що наявність порушених прав позивача є очевидною, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що ним обраний. Разом з тим, позивач не може в нотаріальному порядку оформити спадщину після смерті [PERSON] через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Встановлені судом та перевірені зібраними у справі доказами обставини підтверджують належність спадкодавцеві [PERSON] права на земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) ВН №0254082. Зважаючи на те, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено, отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування (лист ВССУ від 13.05.2013). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовом в частині визнання права власності на спадкове майно. Крім того, як визначено в ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання такого права в судовому порядку. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Суд зауважує, що до дня набрання чинності ЦК України - 01.01.2004, за ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР передбачалася можливість для спадкоємців прийняти спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, якщо зазначені дії були вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до дня його смерті. Оскільки позивач будучи непрацездатним не менше одного року проживав з покійним [PERSON] та перебував на утриманні до дня його смерті [INFO] , а після чого протягом шести місяців обробляв земельну ділянку, фактично прийнявши спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, а тому позивач має право успадкувати право по спадщині за законом на земельну частку (пай), яка належала [PERSON] згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН №0254082, який заповіту не лишав, а його спадкової справи не виявлено. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Крім того, представник відповідача визнав позов під час судового розгляду. Суд зауважує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Інших належних та допустимих доказів на противагу таких висновків суду в ході судового розгляду не встановлено. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимоги про встановлення юридичного факту про те, що позивач перебував на утриманні [PERSON] , зі середини 1995 року, але не менше одного року, до дня його смерті [INFO] , а також про визнання за позивачем право по спадщині за законом на земельну частку (пай), що на території Липовецької міської ради, яка належала [PERSON] згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН №0254082, виданого за розпорядженням Липовецької РДА №149 від 02.06.1997, зареєстрованого за №82 від 16.06.1997, ґрунтуються на нормах законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved