Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

[PERSON] як представник [PERSON] звернувся в суд з даним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до заповіту, укладеного 16 вересня 2002 року у Богданській сільській раді Рахівського району Закарпатської області, [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не перебувало і з чого б воно не складалося, все те, що по закону буде їй належати, у тому числі житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] на ім`я своєї внучки - [PERSON] . Даний заповіт не змінено і не скасовано. Державний нотаріус Рахівської державної нотаріальної контори 11.05.2017 видала свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом [PERSON] . Також, позивачка отримала витяг з державного реєстру про реєстрацію прав власності на нерухоме майно. Отже, отримавши ці документи на житловий будинок, позивачка наприкінці травня 2017 року звернулася із заявою до директора ТОВ "Георан" [PERSON] про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка розташована в межах населеного пункту [ADDRESS] площею 0,1546 га, цільовим призначенням якої являється будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Виготовивши пакет документів на вказану земельну ділянку, який було узгоджено та підписано суміжним землекористувачем [PERSON] , позивачка звернулася до представника Богданської сільської ради Бешоти О.П. для підписання пакета документів, однак отримала відмову в цьому та довідалася, що рішенням Богданської сільської ради від 27.03.2014 року, нібито за письмовою згодою заповідачки [PERSON] , надано дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] , площею 0,03 га. У червні 2017 року позивачка [PERSON] довідалася про те, що рішенням дванадцятої сесії сьомого скликання Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 07.02.2017 №323 "Про внесення змін в рішення 24 сесії 6 скликання від 27.03.2014 року №553 "Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] " внесено зміни в рішення 24 сесії 6 скликання від 27.03.2014 №553 "Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства" внесено зміни та викладено в такій редакції: "Надати дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для індивідуального дачного будівництва площею 0,03 га". З невідомих причин сесіями Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №553 від 27.03.2014 та №323 від 07.02.2017 приймалися рішення про різне цільове призначення однієї і тієї ж земельної ділянки, що ставить під сумнів законність вказаних рішень. Позивачка стверджує, що заповідачка [PERSON] не могла дати згоду Богданській сільській раді Рахівського району Закарпатської області на відчуження у неї спірної земельної ділянки площею 0,03 га на користь [PERSON] , вважає таку згоду підробленою. Спірна земельна ділянка площею 0,03 га, на яку рішенням двадцять четвертої сесії 6 скликання Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №553 від 27.03.2014 було надано дозвіл [PERSON] , мешканцю с. Богдан, Рахівського району Закарпатської області на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства знаходилася у користуванні громадянки [PERSON] з шістдесятих років минулого століття, багато років є огородженою, на спірній земельній ділянці розміщені багаторічні плодоростучі дерева (яблуні), тобто дана земельна ділянка використовувалася заповідачкою [PERSON] за призначенням понад сорок років. Вважає, що рішення 24 сесії 6 скликання №553 від 27.03.2014 та рішення 12 сесії 7 скликання Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 27.03.2014 року є незаконними, необґрунтованими і такими, що підлягають скасуванню з тих підстав, що [PERSON] не надавала згоди на вилучення у неї земельної ділянки площею 0,03 га, дане рішення було прийняте незаконно, з корисливих мотивів представниками Богданської сільської ради. Богданська сільська рада порушила вимоги ч. 1 ст. 120, п. "г" ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, у зв`язку з наведеним просить визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,1546 га, розташовану у межах населеного пункту [ADDRESS] , цільовим призначенням якої являється будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2123681300. Також просить визнати незаконним та скасувати рішення 24 сесії 6 скликання від 27.03.2014 року №553 "Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] " та рішення дванадцятої сесії сьомого скликання Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 07.02.2017 №323 "Про внесення змін в рішення 24 сесії 6 скликання (2-е пленарне засідання) від 27.03.2014 року №553 "Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] ". Крім того, просила стягнути з Відповідачів солідарно судові витрати по сплаті судового збору та витрати за надання юридичних послуг. Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 08.02.2018 було відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні та надано Відповідачам строк для подання відзиву. Від відповідача - Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області 02.03.2018 року надійшов відзив на позов, в якому зазначено про те, що рада позов [PERSON] не визнає з таких підстав. Заповіт [PERSON] на ім`я [PERSON] був складений у 2002 році на все спадкове майно, яке буде належати їй по закону, у тому числі й на житловий будинок по [ADDRESS] . У 2013 році [PERSON] дала згоду на вилучення земельної ділянки в розмірі 0,03 га по [ADDRESS] , перед надвірною спорудою на користь [PERSON] , у зв`язку з чим земельна ділянка автоматично була вилучена зі спадкового майна. У позовній заяві зазначено про те, що [PERSON] не могла дати згоду Богданській сільській раді на відчуження у неї земельної ділянки, але це не так, оскільки [PERSON] , враховуючи тривалі дружні відносини з матір`ю [PERSON] - [PERSON] , яких пов`язували також родинні стосунки, дійсно надала цю згоду. [PERSON] , у зв`язку з похилим віком та хворобою потребувала турботи та допомоги, й мати відповідача [PERSON] постійно надавала таку [PERSON] . Позивачка ж, хоч і мала з померлою більш близькі родинні зв`язки, будучи повнолітньою, працездатною людиною свідомо і тривалий час мала зневажливе ставлення до неї, не цікавилася її життям, станом здоров`я, не надавала жодної підтримки, хоча [PERSON] потребувала стороннього догляду. Звертають увагу, що в заповіті взагалі не йде мова про земельну ділянку, отже вона взагалі не охоплена заповітом. Згідно з нормами ДБН 360-25 п. 3.25 необхідною площею для обслуговування будинку є площа під його забудовою та смуга навколо завширшки 1 метр. На підставі заяви-згоди рішенням 24 сесії 6 скликання від 27.03.2014 року №553 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] , а підставою для зміни в рішення була помилка, де вказано неправильно дані особи, тому було внесено зміни на [PERSON] та змінено цільове призначення наданої земельної ділянки - з ведення особистого селянського господарства та індивідуальне дачне будівництво, що відповідало повноваженням ради, наданим Земельним кодексом України. Отже, оскаржувані Позивачкою рішення були прийняті на підставі та у межах повноважень, визначених Конституцією України та законами України. У зв`язку з наведеним сільський голова с. Богдан Мільчевич С.А. просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Також 03.03.2018 представник відповідача [PERSON] - адвокат Бодня В.І. подав відзив на позов, в якому зазначив, що [PERSON] не визнає позовних вимог [PERSON] , вважає їх необґрунтованими, оскільки згідно із заповітом від 16.09.2022 заповідач [PERSON] заповіла [PERSON] все майно, де б воно не перебувало і з чого б воно не складалося, все те, що по закону буде їй належати, в тому числі житловий будинок, який знаходиться у [ADDRESS] . Відчужена земельна ділянка заповідачці не належала, оскільки була вилучена на підставі її заяви та до складу спадщини вже не входила. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Якщо житловий будинок або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то у разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені без зміни цільового призначення на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Також позивачка у позовній заяві зазначила, що у червні 2017 року вона отримала відмову від представника Богданської сільської ради у підписанні пакета документів по оформленню земельної ділянки та довідалася про те, що рішенням Богданської сільської ради від 27.03.2014 надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою відповідачу - [PERSON] за письмовою згодою [PERSON] . Даний факт Позивачці був відомий раніше ніж червень 2017 року, оскільки заява-згода була надана [PERSON] ще у грудні 2013 року й на підставі вказаної вище заяви рішенням 24 сесії Богданської сільської ради за №553 від 27.03.2014 внесені відомості у погосподарську книгу №34 за 2011-2015 роки, про те, що [PERSON] виділено 0,03 га земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Згідно з довідкою сільської ради №750 за даними погосподарської книги станом на 2015 рік за дворогосподарством [PERSON] по [ADDRESS] зареєстровано 0,07 га присадибної ділянки. Тобто документи на земельну ділянку почали оформлятися Відповідачем ще у 2014 році, а Позивачкою лише у 2017 році. Також за вказаною адресою значилося не 0,1546 га земельної ділянки, а лише 0,07 га. Вважає, що Позивачка пропустила строк на звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки остання довідалася про виготовлення Відповідачем документів із землеустрою ще у 2014 році, а в позовній заяві [PERSON] стверджувала, що їй даний факт став відомий лише в червні 2017 року. У той час, коли проводилися заміри земельної ділянки по [ADDRESS] та виготовлялася відповідна схема були присутні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та представник сільської ради - землемір [PERSON] . Отже, строк, протягом якого Позивачка мала звернутися до суду за захистом своїх прав сплив ще на початку 2017 року, оскільки рішення про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність Відповідачу приймалося 27.03.2014 року. Також Позивачка стверджує, що [PERSON] не надавала письмової згоди на вилучення у неї земельної ділянки площею 0,03 га, проте рішенням Богданської сільської ради від 27.03.2014 №552 вилучено земельну ділянку площею 0,03 га на підставі заяви [PERSON] , а отже рішення є законним й було прийнято відповідно до норм Земельного кодексу України. Відповідач звертає увагу, що заява з підписами мешканців с. Богдан від 07.07.2017 не може бути взята судом як доказ, оскільки вона є підробленою, так як депутат [PERSON] відмовився від свого підпису. З огляду на викладене просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, та наполягали на задоволенні позову. Представник Богданської сільської ради Бочкор Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає позовні вимоги [PERSON] надуманими. Пояснила, що рішення Богданської сільської ради, яке оскаржується Позивачкою, було прийнято відповідно до норм Земельного кодексу України, уповноваженим органом на підставі наданої [PERSON] заяви, в якій остання дала згоду на вилучення у неї земельної ділянки площею 0,03 га з тим, щоб цю земельну ділянку можна надати у користування [PERSON] . Сумнівів у цій заяві немає, вона була написана та підписана [PERSON] в її присутності й вона засвідчувала справжність підпису [PERSON] . Отже, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, тому просить відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача, [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги не визнала, вважає їх безпідставними, оскільки Богданська сільська рада при прийнятті рішень щодо відведення земельної ділянки [PERSON] діяла відповідно до норм Земельного кодексу України, а звинувачення Позивачки у ненаданні заяви-згоди [PERSON] на вилучення у неї 0,03 га земельної ділянки є безпідставними і це доведено матеріалами у даній справі. З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні даного позову. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з частиною 1 статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом цієї норми, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Статтею 12 ЗК України, (станом на день винесення оскаржуваного рішення) було передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст серед іншого належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, організація землеустрою. Статтею 122 ЗК України (в редакції чинній на день винесення оскаржуваного рішення)передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. (Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, провадження № 14-140цс18). Норми процесуального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності (відсутності) цивільних прав в інших осіб. Реалізації права на позов передує порушення, невизнання чи оспорення права. Вимоги про визнання незаконними та скасування відповідних рішень органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки та договору оренди цієї земельної ділянки можуть бути заявлені особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цієї особи. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 363/3641/17 (провадження № 61-36341св18). Враховуючи заявлені у цій справі вимоги, Позивачка зобов`язана довести, що рішення Богданської сільської ради, які нею оскаржуються, про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність Відповідачу порушує її права та інтереси. Частина друга \~статті 129 Конституції України\~ визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Позивачка у позовній заяві стверджує, що її право, як спадкоємця [PERSON] , на отримання земельної ділянки площею 0,1546 га для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] порушено, оскільки частину цієї земельної ділянки площею 0,03 га надано Богданською сільською радою Відповідачу [PERSON] без відповідних правових підстав. Як вбачається з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №87122965 від 16.05.2017 [PERSON] являється власником в цілій частині житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серії та номер 1-378, виданого 11.05.2017, виданого Рахівською державною нотаріальною конторою. Підставою для видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом та державної реєстрації за нею зазначеного вище будинку став заповіт, вчинений 11.05.2017 [PERSON] , відповідно до якого остання все своє майно, де б воно не перебувало і з чого б воно не складалося, все те, що за законом буде їй належати у тому числі житловий будинок у [ADDRESS] заповіла [PERSON] , 1980 року народження. Згідно з довідкою Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №2759 від 29.06.2017 вулицю Борканюка перейменовано на Героїв Небесної Сотні. В ході розгляду справи було встановлено, що громадянка [PERSON] померла [INFO] , про що виконавчим комітетом Богданської сільської ради Рахівського району зроблено відповідний актовий запис №34 від 06.09.2016. За життя [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] . Являючись наразі власником зазначеного вище будинку, [PERSON] має намір оформити свої права на земельну ділянку, для обслуговування цього будинку та господарських споруд, у зв`язку з чим вона звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю "Георан" для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на ділянку площею 0,1546 га, яка розташована у [ADDRESS] . Як вбачається з облікової картки об`єкта погосподарського обліку, наданою Богданською сільською радою у користуванні [PERSON] станом на 2016 рік була земельна ділянка 0,635 га, з яких для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,135 га та для ведення особистого селянського господарства 0,50 га. Суд встановив, що рішенням 24 сесії 6 скликання №553 від 27.03.2014 "Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] " було надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] , площею 0,03 га. Пізніше, 12 сесія 7 скликання Богданської сільської ради 07.07.2017 прийняла рішення №323 "Про внесення змін в рішення 24 сесії 6 скликання (2-е пленарне засідання) від 27.03.2014 №553 "Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] ", яким внесла зміни в зазначене вище рішення ради №553 від 27.03.2014, зокрема виклала його в такій редакції: "Надати дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] для індивідуального дачного будівництва" площею 0,03 га". Згідно з частиною 2 статті 20 ЗК (станом на день прийняття оскаржуваного рішення 07.07.2017) зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок. Як було встановлено в ході розгляду справи сільська рада у своєму рішенні №553 від 27.03.2014 внесла зміни, у зв`язку з тим, що була помилка у даних заявника, тому змінено з [PERSON] на [PERSON] , а також [PERSON] звернувся до ради із заявою про зміну цільового призначення земельної ділянки і це входило у повноваження ради. Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. При цьому передумовою та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Як стверджувала Позивачка, Богданська сільська рада незаконно передала частину земельної ділянки площею 0,03 га, яка перебувала у користуванні [PERSON] й використовувалась нею для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, відповідачу [PERSON] , оскільки [PERSON] не надавала згоди на вилучення у неї цієї частини земельної ділянки. Проте матеріали справи містять докази іншого. Так, зокрема 20.12.2013 року [PERSON] надала Богданській сільській раді заяву-згоду, в якій вона погодилася на вилучення земельної ділянки в розмірі 0,03 га по [ADDRESS] перед надвірною спорудою в користь [PERSON] . Підписання [PERSON] цієї заяви-згоди відбулося в присутності секретаря Богданської сільської ради Бочкор Н.В. Щодо справжності підпису [PERSON] цієї заяви-згоди за клопотанням Позивачки в межах розгляду цієї справи Закарпатським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України було проведено судову почеркознавчу експертизу. Згідно з висновком експерта №4/124 від 18.05.2019 підпис на заяві згоді від 20.12.2013 виконаний громадянкою [PERSON] . Суд також досліджував реєстрацію цієї заяви в журналі реєстрації заяв за 2013 року Богданської сільської ради й під номером 107 значиться ця заява [PERSON] . Секретар Богданської сільської ради підтвердила в судовому засіданні підписання цієї згоди [PERSON] , про що вона як секретар ради зазначила на цій заяві й зареєструвала її у журналі реєстрацій заяв Богданської сільської ради. З урахуванням наданих суду та досліджених доказів у суду немає сумніву щодо справжності підпису заяви-згоди [PERSON] від 20.12.2013 на вилучення у неї частини земельної ділянки на користь [PERSON] . Як вбачається з рішення 24 сесії 6 скликання №552 від 27.03.2014 "Про вилучення земельної ділянки", за зверненням [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , сільська рада вирішила вилучити земельну ділянку площею 0,03 га в [ADDRESS] , згідно з поданою заявою [PERSON] та припинити її право користування. Вилучену земельну ділянку перевести в землі запасу сільської ради. Як вбачається з довідки Богданської сільської ради Рахівського району № 750 від 21.02.2018, згідно погосподарської книги станом на 2015 рік за дворогосподарством [PERSON] [ADDRESS] , зареєстровано 0,07 га присадибної земельної ділянки. На підтвердження своїх вимог [PERSON] надала архівний витяг з рішення виконкому Богданської сільської ради народних депутатів від 09.06.1997 №20, відповідно до якого було вирішено передати безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для обслуговування житлових будинків та господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , [ADDRESS] , зокрема земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд - 0,10 га. Також [PERSON] надала архівний витяг протоколу №8 зборів уповноважених колгоспників колгоспу "8-Березня" с. Богдан від 19.12.1972 року, де вказано, що на зборах слухали [PERSON] (чоловіка [PERSON] ) про дореєстрацію земельної ділянки 0,07 га в порядку очистки зарінка, де вирішили доділити. Це рішення взагалі не містить відомостей про те, де саме ця земельна ділянка знаходиться, який саме розмір доділено й зі слів "доділити" слід зробити висновок, що вже якась частина земельної ділянки була виділена [PERSON] , проте яка й для яких потреб цей протокол не містить. Позивачка посилаючись на зазначені архівні витяги зробила для себе висновок, що у користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка 0,1700 га, а отже вона, як спадкоємець має право на земельну цю ділянку в цьому ж розмірі, що й змусило її звернутися до суду з даним позовом. Проте, в ході розгляду даної справи Позивачка належними та допустимими доказами не довела, що у користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка, площа якої становила саме 0,1700 га. Отже, обставини справи не свідчать про незаконність виділення земельної ділянки [PERSON] . Тобто [PERSON] є законним землекористувачем вказаної вище земельної ділянки і має право вільно володіти своїм майном та немає підстав для визнання недійсним і скасування рішення 24 сесії 6 скликання від 27.03.2014 року №553 "Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] " та рішення дванадцятої сесії сьомого скликання Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 07.02.2017 №323 "Про внесення змін в рішення 24 сесії 6 скликання (2-е пленарне засідання) від 27.03.2014 року №553 "Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] ", відповідно до яких [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва" площею 0,03 га, адже це може позбавити відповідача права на цю земельну ділянку шляхом втручання в право на мирне володіння майном, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, можна тільки за умови, що таке втручання є законним, переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, і такий захід є пропорційним визначеним цілям (правовий висновок ВСУ в постанові від 16 грудня 2015 року №62510цс15). Що стосується позовної вимоги про визнання права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1546 га то тут слід зазначити таке. Спадкування - перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Зі змісту статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Спадкування земельної ділянки здійснюється за законом або заповітом. Спадкоємцем за заповітом є особа, визначена у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, здійснюється спадкування за законом. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України). Відповідно до ч. 10 цієї ж статті відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Згідно з матеріалами даного позову [PERSON] , як спадкоємець всього майна, у тому числі й житлового будинку [ADDRESS] , безумовно має право на отримання земельної ділянки, яка належала спадкодавцю [PERSON] , на тих самих підставах, що належали останній, у даному випадку спадкування права користування, та як належний землекористувач мала б право й на отримання земельної ділянки у власність у розмірах визначених ст. 121 Земельного кодексу України. Проте Позивачка звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, що належала [PERSON] не довела належними та допустимими доказами, того, що [PERSON] мала у користуванні земельну ділянку площею саме 0,1546 га, також вона не надала суду доказів відмови у передачі їй цієї земельної ділянки, тобто не довела, що вона в установленому Земельним кодексом України зверталася до органу місцевого самоврядування, в даному випадку Богданської сільської ради, із заявою про передачу їй тієї чи іншої земельної ділянки і їй було відмовлено, не надала суду рішення ради про таку відмову. Водночас суд не може собою підміняти колегіальний орган та приймати таке рішення про передачу земельної ділянки у власність. За наведених обставин суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, при цьому Позивачка не втрачає свого права на отримання земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою [ADDRESS] , з дотриманням норм земельного законодавства та в порядку, визначеному Земельним кодексом України. З огляду на відмову в задоволенні позову судові витрати, понесені Позивачкою під час розгляду даної справи, які вона просила стягнути з Відповідачів, відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення в користь [PERSON] не підлягають. Вимоги стягнення судових витрат Відповідачі не пред`являли.

Outcome: dismissed