Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування. Позовні вимоги мотивовані тим, що за заявою [PERSON] за фактом можливого підроблення договору купівлі-продажу № 3 від 17.05.2000 було зареєстроване кримінальне провадження від 26.12.2013 № 42013250190000044 за ч. 1 ст. 358 КК України. У межах вказаного кримінального провадження позивача визнано потерпілим. Незаконними рішеннями, протиправною довготривалою бездіяльністю та неефективним розслідуванням посадові та службові особи органу досудового розслідування під час досудового розслідування цього кримінального провадження завдали [PERSON] моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 510000,00 грн. Позивач вказує, що кримінальне провадження кілька разів закривалося у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку, однак потім відповідні постанови про закриття скасовувалися. Також позивач зазначає, що має статус потерпілого в інших кримінальних провадженнях, а саме: № 12015250190000396 від 27.11.2015 та № 12017250190000698 від 25.10.2017. [PERSON] вважає, що під час досудового розслідування посадові та службові особи зловживають службовим становищем, проявляють службове недбальство, порушують всі розумні строки досудового розслідування. Позивач вбачає істотне порушення кримінального процесуального закону з боку представників органу досудового розслідування, неправильне його застосування та нехтування доказами. Протиправні дії та бездіяльність, на думку позивача, полягали у наступному: - невжиття органом досудового розслідування всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування; - необґрунтованість висновків, які містяться в постанові, щодо обставин, які повинні бути встановлені слідчим, та завчасність висновку про відсутність в діянні складу злочину; - непроведення слідчим необхідного та повного переліку слідчих дій, спрямованих на встановлення істини у справі. Позивач стверджує, що до цього часу в межах вказаного кримінального провадження не виконані ухвали слідчих суддів Городищенського районного суду та Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області. Крім того, позивачу не надавалися відповіді на заяви, які він подавав у зв`язку зі здійсненням досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Позивач вказує, що в результаті бездіяльності уповноважених службових осіб Національної поліції України в Черкаській області більше 8 років триває досудове розслідування, що психологічно виснажує позивача. Невизначеність у цій справі спонукає позивача до замкнутості, проявів підвищення тону розмови до рідних та знайомих. Позивач вказує, що протягом всього часу досудового розслідування він перебуває у стані тривоги, втрати відчуття безпеки та верховенства права, порушення психологічного благополуччя, позбавлення звичайного людського спокою, перебуває у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані. Написання скарг до слідчого судді та відвідування судових засідань потребує від позивача додаткових зусиль. Такий стан речей триває з 08.05.2013 до теперішнього часу. З огляду на вказане позивач просить стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь моральну шкоду у розмірі 510000,00 грн. Ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Протягом визначеного в ухвалі суду строку відповідачем ГУНП в Черкаській області подано відзив,у якому звертається увага суду на те, що у позові не зазначено в чому саме полягає завдана йому шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. З огляду на вказане представник ГУНП в Черкаській області просила відмовити у задоволенні позову. Також в межах встановленого судом строку представником відповідача - Державної казначейської служби України - подано відзив, у якому вказано, що ця установа є неналежним відповідачем. На думку представника належним відповідачем у цій справі повинен бути відповідний орган державної влади, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади. Щодо суті позовних вимог представник Державної казначейської служби України зазначає, що позивачем не надано жодних доказів наявності «стану тривоги, втрати відчуття безпеки та верховенства права, порушення психологічного благополуччя, позбавлення звичайного людського спокою», а також не надано доказів та підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів. При цьому факт тривалого досудового розслідування кримінального правопорушення, у якому [PERSON] є потерпілим, а також факти скасування судом постанов слідчих Корсунь-Шевченківського ВП та визнання судом бездіяльності органів досудового розслідування не можуть вважатися безумовним доказом заподіяння моральної шкоди. Крім того, позивачем не надано розрахунок моральної шкоди у розмірі 510000,00 грн. З огляду на вказане, просили відмовити у задоволенні позову. Про дату, час та місце проведення судового засідання учасники справи були повідомленні належним чином. Представники відповідачів звернулися до суду з заявами про розгляд даної справи без їх участі. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Заслухавши позицію позивача, урахувавши доводи відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Такі підстави у даному випадку відсутні. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті, а саме така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи з загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Таким чином, у даному випадку шкода, завдана позивачу незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадовими особами органу державної влади (відповідачів) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. До предмета доказування у межах даної категорії справ належать питання: - встановлення невідповідності рішення (дії, бездіяльності) державного органу чи посадової особи вимогам закону; -факт заподіяння цим рішенням (дією, бездіяльністю) шкоди; -причинно-наслідковий зв`язок між незаконним рішенням (дією, бездіяльністю) та завданою шкодою; -розмір шкоди. Щодо встановлення невідповідності рішення (дії, бездіяльності) державного органу чи посадової особи вимогам закону. За заявою позивача [PERSON] прокурором Гасичем О.В. 26.12.2013 внесені відомості до ЄРДР за № 42013250190000044 за ч. 1 ст. 358 КК України з фабулою - невстановлені особи вчинили підроблення договору купівлі-продажу від 17.05.2000 № 3 між ТОВ «Корсунь-Шевченківська ШМПМК» та [PERSON] (а.с. 14). Органом досудового розслідування на той час був Корсунь-Шевченківський РВ УМВС України в Черкаській області, станом на дату розгляду справи - Сектор дізнання Відділення поліції № 1 Черкаського районного управління поліції в Черкаській області. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності. З огляду на вказані приписи станом на час розгляду справи стадія досудового розслідування кримінального провадження № 42013250190000044 триває, отже твердження позивача про здійснення досудового розслідування протягом більше ніж 8 років відповідає дійсності. У даному кримінальному провадженні позивач [PERSON] визнаний потерпілим, що вбачається зі змісту наданих ним письмових доказів. Наданий позивачу статус потерпілого сторонами під сумнів не ставиться. Однак у даному випадку суд вважає за доцільне звернути увагу на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. У якості доказу позивач надав суду рішення Господарського суду Черкаської області від 25.07.2011 по справі № 09/5026/1186/2011, у якому серед інших досліджувалося питання щодо наявності у позивача корпоративних прав ТОВ «Корсунь-Шевченківська ШМПМК» (а.с. 25-31). З наданого рішення вбачається, що корпоративних прав щодо вказаного підприємства [PERSON] не має, як і не має прав представляти його інтереси. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що права та/чи інтереси [PERSON] (як фізичної особи) за фактом можливого підроблення договору купівлі-продажу № 3 від 17.05.2000, укладеного між ТОВ «Корсунь-Шевченківська ШМПМК» та [PERSON] , жодним чином не порушені. Таким чином є очевидним, що статус потерпілого у кримінальному провадженні № 42013250190000044 позивачу [PERSON] надано помилково, оскільки особисто йому можливим кримінальним правопорушенням жодної шкоди завдано не було. Частиною 5 ст. 55 КПК України передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Однак протягом майже дев`яти років ні слідчі, ні прокурори постанову про відмову у визнанні [PERSON] потерпілим не ухвалювали. У той же час чинне законодавство не надає суду права в межах цивільного судочинства позбавляти особу статусу потерпілого у кримінальному провадженні, у тому числі під час розгляду цивільної справи про відшкодування такому потерпілому моральної шкоди. Ураховуючи викладені висновки, суд розглядає дану цивільну справу з урахуванням наявного у позивача [PERSON] статусу потерпілого у кримінальному провадженні № 42013250190000044. Статус потерпілого надає особі більш ширших повноважень, ніж статус заявника чи свідка кримінального провадження. Під час досудового розслідування [PERSON] активно користувався помилково наданими йому правами потерпілого. Так, за скаргою [PERSON] ухвалою слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 17.12.2014 визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Корсунь-Шевченківського РВ УМВС України у Черкаській області Кондратенко Н.Г. під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №42013250190000044 від 27.12.2013 та зобов`язано вказаного слідчого розглянути клопотання потерпілого [PERSON] від 27.11.2014 та вжити заходи, передбачені КПК України (а.с. 16). Відповідно до ухвали слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 27.02.2015 задоволено скаргу потерпілого [PERSON] та визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Корсунь-Шевченківського РВ УМВС України у Черкаській області Кондратенко Н.Г. під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №42013250190000044 від 26.12.2013; зобов`язано вказаного слідчого розглянути клопотання [PERSON] від 14.12.2014 та вжити заходи, передбачені КПК України (а.с. 15). Постановою начальника СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП у Черкаській області Слищенка А.І. від 30.03.2016 закрито кримінальне провадження № 42013250190000044 від 26.12.2013 за ч. 1 ст. 358 КК України за відсутності події кримінального правопорушення (а.с. 33-34). Постановою прокурора Корсунь-Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури від 21.04.2016 вищевказану постанову про закриття кримінального провадження скасовано (а.с. 35). Ухвалою слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21.04.2016 постановлено повідомити начальника Корсунь-Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури про невиконання слідчим СВ Корсунь-Шевченківського РВ УМВС України у Черкаській області Кондратенко Н.Г. ухвал слідчого судді від 17.12.2014 та від 27.02.2015 (а.с. 22). Позивач [PERSON] як потерпілий 30.11.2016 звертався до начальника СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП у Черкаській області Слищенка А.І. з клопотанням, у якому просив опитати [PERSON] щодо обставин кримінального провадження № 42013250190000044 від 26.12.2013 (а.с. 39). Позивач [PERSON] як потерпілий 13.12.2016 звертався також до начальника СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП у Черкаській області Слищенка А.І. з клопотанням про витребування від Городищенського районного суду Черкаської області копії висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи та судової автотоварознавчої експертизи (а.с. 40). Ухвалою слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13.12.2016 задоволено скаргу потерпілого [PERSON] та зобов`язано начальника СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП у Черкаській області Слищенка А.І. під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №42013250190000044 розглянути клопотання потерпілого [PERSON] від 29.11.2016 у строк не більше трьох днів з дня отримання даної ухвали та повідомити потерпілого про результат розгляду (а.с. 17). За змістом листа Корсунь-Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури від 08.12.2016 № (25-28) 4748вих-16 під час вивчення матеріалів кримінального провадження № 42013250190000044 встановлено, що слідство проводиться не систематично, тому слідству надано письмові вказівки щодо вчинення конкретних слідчих (розшукових) дій з визначенням строків їх виконання (а.с. 41). Відповідно до ухвали слідчого судді Городищенського районного суду Черкаської області від 02.03.2020 задоволено скаргу потерпілого [PERSON] , скасовано постанову про відмову в задоволенні клопотання від 06.06.2019 по кримінальному провадженню №42013250190000044 та зобов`язано слідчого СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП у Черкаській області Колобова Є.О. повторно розглянути клопотання від 03.06.2019 (а.с. 18-21). У подальшому постановою начальника СД Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП у Черкаській області Спірова К.П. від 18.12.2020 закрито кримінальне провадження № 42013250190000044 від 26.12.2013 за ч. 1 ст. 358 КК України за відсутності події кримінального проступку (а.с. 36-37). Позивач [PERSON] як потерпілий 02.11.2021 також звертався до начальника ВП № 1 ЧРУП ГУНП в Черкаській області з заявою про надання йому копії останнього процесуального рішення по справі, оскільки протягом 2021 року він не отримував жодної інформації щодо ходу кримінального провадження (а.с. 32). Указану постанову потерпілому [PERSON] було вручено 02.12.2021, що підтверджується листом ВП № 1 ЧРУП ГУНП в Черкаській області від 30.11.2021 № 1441/57-2021 (а.с. 38). Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.12.2021 за скаргою потерпілого [PERSON] скасовано постанову начальника сектору дізнання Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області Спірова К.П. від 18.12.2020 про закриття кримінального провадження № 42013250190000044 (а.с. 23-24). Таким чином, позивач [PERSON] як потерпілий у кримінальному провадженні неодноразово подавав заяви та клопотання службовим особам органу досудового розслідування. Також позивач, користуючись наданим йому статусом потерпілого, неодноразово оскаржував дії та/чи бездіяльність цих службових осіб. Зміст наведених вище судових рішень свідчить про те, що у встановлений законом спосіб рішення, дії та/чи бездіяльність службових осіб органу досудового розслідування визнавалися такими, що не відповідають вимогам закону. Щодо факту заподіяння цими рішенням (дією, бездіяльністю) моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, що передбачено ст. 23 ЦК України. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Позивач вказує, що тривале досудове розслідування психологічно його виснажує. Невизначеність у цій справі спонукає позивача до замкнутості, проявів підвищення тону розмови до рідних та знайомих. Позивач зазначає, що протягом всього часу досудового розслідування він перебуває у стані тривоги, втрати відчуття безпеки та верховенства права, порушення психологічного благополуччя, позбавлення звичайного людського спокою, перебуває у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані. Написання скарг до слідчого судді та відвідування судових засідань потребує від позивача додаткових зусиль. У постанові від 04.03.2021 у справі № 908/1879/17 Касаційний господарський суд Верховного Суду наголошує щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування. Цивільні справи переважно вирішуються за стандартом доказування «баланс ймовірностей» або «баланс вірогідностей». Також його називають «перевага більш вагомих доказів». За цим стандартом суд оцінює докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Також цей стандарт називають стандартом 51 відсотка. Якщо позивач виконав свій тягар доказування на 51%, то вважається, що він переміг, якщо 50 на 50 - то позов задоволенню не підлягає в силу рівності ймовірностей, тобто вирішується на користь відповідача. Навіть ураховуючи висновок про безпідставність надання позивачу статусу потерпілого, суд вважає очевидним, що тривале активне перебування у цьому статусі виснажує позивача, оскільки в його розумінні статус потерпілого не вважається набутим безпідставно. Потерпілий внаслідок відсутності належного реагування на його заяви та клопотання, чи внаслідок бездіяльності службових осіб органу досудового розслідування, вимушений був звертатися за захистом своїх прав як потерпілого. Такі регулярні звернення до представників правоохоронних органів та до суду очевидно вносять зміни в звичайний уклад життя позивача, змушують його витрачати свій час та наявні ресурси для захисту своїх прав, безумовно позбавляють спокою, вводять у стан напруженості та потребують додаткових зусиль. Неналежне виконання службовими особами органу досудового розслідування своїх повноважень очевидно викликало у позивача зневіру у дотриманні цими особами принципу верховенства права та з високим ступенем ймовірності сприяло тому, що позивач відчував себе пригніченим та приниженим. Таким чином, суд дійшов висновку про заподіяння позивачу службовими особами органу досудового розслідування моральної шкоди, з огляду на що слід вважати доведеним наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконним рішенням (дією, бездіяльністю) цих службових осіб та завданою моральною шкодою. При визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з наступних обставин. Позивач просить стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь моральну шкоду у розмірі 510000,00 грн. Розрахунку моральної шкоди позивач не надав, однак в судовому засіданні обґрунтував, що ураховуючи тривалість досудового розслідування та поведінку службових осіб, у зв`язку з його теперішнім майновим станом, з огляду на наявну в країні судову практику, вважає відшкодування саме у такому розмірі співмірним завданій шкоді. Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує тривалість конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після подій, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо захисту свого, навіть уявного, проте визнаного органом досудового розслідування, права. Доводи позивача щодо спричинення йому глибоких і тривалих моральних страждань жодним чином не доведені позивачем в ході судового розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок по доведенню обставин заподіяння моральної шкоди та визначення розміру компенсації на її відшкодування покладається на позивача. Під час розгляду справи позивач правом, передбаченим статтею 81, 103 ЦПК України, не скористався, з клопотанням про призначення відповідної судової експертизи не звертався. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 26.01.2021 у справі №335/5271/17, суд, встановлюючи протиправність дій суб`єкта владних повноважень та, відповідно, наявність підстав для стягнення моральної шкоди, не має своїм обов`язком присуджувати розмір вказаної шкоди виключно в тій сумі, яка зазначена позивачем у позовній заяві. Суди, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, повинні виходити із засад розумності та справедливості. Виходячи з вимоги розумності і справедливості суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди (510000,00 грн) є завищеним. Зважаючи на доведеність позивачем наявності невідповідності рішення (дії, бездіяльності) державного органу чи посадової особи вимогам закону, беручи до уваги тривалість (майже дев`ять років) досудового розслідування, під час якого відповідними службовими особами допускалися вищенаведені порушення закону, ураховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, суд дійшов висновку, що справедливим у даній ситуації буде присудження позивачу 50000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. При цьому, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч. 1 ст. 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Аналіз наведених вище положень чинного законодавства свідчить про те, що у справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, держава може брати участь через орган, діями посадової особи якого завдано шкоду. Такими органом державної влади у спірних правовідносинах є Головне управління Національної поліції в Черкаській області. У постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок, відповідно до якого залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Ураховуючи, що відшкодування шкоди відповідно до ст. 1174 ЦК України та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок № 845), здійснюється за рахунок держави шляхом безспірного списання коштів з Державного бюджету України, суд стягує на користь позивача 50000,00 грн в рахунок моральної шкоди з Державного бюджету України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial