Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить суд визнати договори купівлі-продажу обладнання № 26-11-2019-9/1 від 26.11.2019 р та № 30-11-2019-6/2 від 30.11.2019 р. недійсними, стягнути з ТОВ «Група Електроюа» на користь позивача 279\~875,00 грн, в тому числі: 38 875,00 грн.- заборгованість із орендної плати, 241 000,00 грн - обов`язковий викупний платіж. В обґрунтування вимог посилалася на те, що 26 листопада 2019 року між ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу обладнання № 26-11-2019-9/1 предметом якого, є передача у власність покупця - зарядні пристрої (станції) для електромобілів (тип - АЕ 3, номер 1993) згідно специфікації, яка є невід`ємною частиною вищезазначеного договору. 26.11.2019 року укладено договір оренди обладнання з обов`язковим викупом № 26-11-2019/9/2, предметом якого є зарядні пристрої (станції) для електромобілів (тип - АЕ 3, номер 1993). 30 листопада 2019 року між тими самими сторонами було укладено договір купівлі-продажу обладнання № 30-11-2019-6/1, предметом якого є передача у власність покупця - зарядні пристрої (станції) для електромобілів (тип - АЕ 3, номер 1303) згідно специфікації, яка є невід`ємною частиною вищезазначеного договору та договір оренди обладнання з обов`язковим викупом № 30-11-2019-6/2 зарядні пристрої (станції) для електромобілів (тип - АЕ 3, номер 1303). Умови та предмет договорів, які були укладені 30.11.2019 року є аналогічними до договорів укладених 26.11.2019 р. У зв`язку із передачею вищезазначеного майна позивачу, ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» не був власником зазначеного майна. Загальна вартість об`єктів оренди за двома договорами становить 241 000, 00 грн., що на дату укладання договору становить 10 000,00 доларів США (п. 1.1.1 договору). Починаючи із 01 листопада 2020 року ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» перестало виплачувати [PERSON] орендну плату за користування зарядними пристроями (станціями) для електромобілів № 1303, 1993. 06.11.2020 року позивач по справі звернулася із письмовою заявою до ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про дострокове розірвання договорів, в якій зазначила, що бажає припинити дію договорів та просить здійснити викуп об`єкту оренди - зарядного пристрою (станції) для електромобілів № 1303,1993, загальною вартістю 241 000,00 грн., що на дату укладання договору становить 10. 000,00 доларів США, проте жодної відповіді отримано не було. Починаючи з листопада 2020 року договори оренди достроково припинили свою дію, та у ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» виник обов`язок до здійснення обов`язкового викупу зарядного пристрою (станції) для електромобілів вартістю 10.000.00 доларів США, що є еквівалентне 241 000, 00 грн., на дату укладання договору. Також, позивачка вказує про те, що у ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» утворилась заборгованість перед позивачем за оренду обладнання в розмірі 1 456.00 доларів США, що складає 38 875,00 гривень. Враховуючи не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачка звернулася до суду з цим позовом. Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, представник позивачки звернувся до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутність (а.с.53). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заява про розгляд справи у його відсутність не надходила, відзив на позов не подавав. Суд ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України, про що не заперечувала позивачка. Рішення ухвалено за відсутності учасників справи Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу обладнання № 26-11-2019-9/1 предметом якого, є передача у власність покупця - зарядні пристрої (станції) для електромобілів (тип - АЕ 3, номер 1993) згідно специфікації, яка є невід`ємною частиною вищезазначеного договору (а.с.5-10). 26.11.2019 року укладено договір оренди обладнання з обов`язковим викупом № 26-11-2019/9/2, предметом якого є зарядні пристрої (станції) для електромобілів (тип - АЕ 3, номер 1993) (а.с.11-14). 30 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу обладнання № 30-11-2019-6/1, предметом якого є передача у власність покупця - зарядні пристрої (станції) для електромобілів (тип - АЕ 3, номер 1303) згідно специфікації, яка є невід`ємною частиною вищезазначеного договору та договір оренди обладнання з обов`язковим викупом № 30-11-2019-6/2 зарядні пристрої (станції) для електромобілів (тип - АЕ 3, номер 1303) (а.с.16-19, 21-25). Відповідно до п. 1.1. договорів оренди орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування з зобов`язанням обов`язкового викупу наступне майно (обладнання): зарядні пристрої (станції) для електромобілів з характеристиками, визначеними у Специфікації, що є додатком до даного договору у кількості одна одиниця. Загальна вартість об`єктів оренди за двома договорами становить 241 000, 00 грн., що на дату укладання договору становить 10 000,00 доларів США (п. 1.1.1 договору). Пунктом 3.1. договорів оренди визначено, що термін оренди складає 1 рік з моменту прийняття об`єкту оренди, а саме до 26 листопада 2020 року та 30 листопада 2020 року відповідно. Відповідно до п. 4.1, договорів розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, у цілому складає 1,82% в місяць від суми, яка вказана п. 1.1.1. даного договору, після вирахування всіх передбачених чинним законодавством України податків та зборів. Орендна плата сплачується в гривні згідно з курсом Національного банку України на день виплати коштів. Пунктом 6.1. договорів встановлено, що об`єкт оренди вважається переданим в оренду повернутим з оренди з моменту підписання відповідної специфікації об`єкта оренди. Починаючи із 01 листопада 2020 року ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» перестало виплачувати [PERSON] орендну плату за користування зарядними пристроями (станціями) для електромобілів № 1303, 1993. Відповідно до п.5.3. Договору, Орендодавець має право достроково розірвати цей договір шляхом письмового повідомлення Орендаря за 60 календарних днів до дати розірвання. 06.11.2020 року позивач по справі звернулася із письмовою заявою до ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про дострокове розірвання договорів, в якій зазначила, що бажає припинити дію договорів та просить здійснити викуп об`єкту оренди - зарядного пристрою (станції) для електромобілів № 1303,1993, загальною вартістю 241 000,00 грн., що на дату укладання договору становить 10 000,00 доларів США, проте жодної відповіді отримано не було (а.с.26,27). Починаючи з листопада 2020 року договори оренди достроково припинили свою дію, та у ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» виник обов`язок до здійснення обов`язкового викупу зарядного пристрою (станції) для електромобілів вартістю 10.000.00 доларів США, що є еквівалентне 241 000, 00 грн. Виходячи із вищенаведеного, у ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» утворилась заборгованість перед позивачем за оренду обладнання в розмірі 1 456.00 доларів США, що складає 38 875,00 гривень. Відповідно до\~статті 202 ЦК України, \~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої\~статті 203 ЦК України, \~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до\~ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. \~\~ Відповідно до ст.638\~ЦК\~України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Загальні підстави недійсності правочину визначені\~статтею 215 ЦК України. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 328 ЦК України\~чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пленум Верховного Суду України у пункті 4\~постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~роз`яснив, що судам відповідно до\~статті 215 ЦК України\~необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225ЦК України тощо). Відповідно до ч. 3\~ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсними (оспорюваний правочин). Відповідно до\~ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Судом встановлено про те, що на момент укладення вищевказаних оспорюваних договорів з позивачем, відповідач не був власником зазначеного майна. Жодних заперечень на спростування вказаних обставин відповідачем подано не було, так само як і будь-яких доказів протилежного. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що за викладених обставин позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому укладені між сторонами договори підлягають визнанню недійсними. Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 279\~875,00 грн, в тому числі: 38 875,00 грн.- заборгованість із орендної плати, 241 000,00 грн - обов`язковий викупний платіж, суд приходить до наступного. За положеннями\~ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, стягненню з відповідача також підлягають грошові кошти у розмірі 279\~875,00 грн, в тому числі: 38 875,00 грн.- заборгованість із орендної плати, 241 000,00 грн - обов`язковий викупний платіж. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 2\~798,75 грн. (а.с.4).

Outcome: approved