Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

17.08.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та\~просить суд стягнути з [PERSON] на його користь відшкодування матеріальної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 155 274,02 грн., а також понесені судові витрати, мотивуючи тим, що 27.11.2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак [NUMBER] , який належить йому та автомобілем Volkswagen LT-35, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , якого згідно постанови Хмельницького міськрайонного суду від 12.07.2021 року визнано винуватцем ДТП. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а саме вартість відновлюваного ремонту його автомобілю склав 155\~274,02 грн з ПДВ. Оскільки вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу позивача повністю встановлена, тому він звертається до суду з цім позовом та просить стягнути кошти необхідні на ремонт транспортного засобу належного йому. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, 17.10.2022 року на електрону пошту суду надав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримав повністю, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, а саме шляхом надіслання судової повістки за зареєстрованим місцем проживання та розміщенням оголошення на офіційному сайті суду, причину неявки суду не повідомив, із заявою про перенесення слухання справи до суду не звертався, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до постанови судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Трембач О.Л., 27.11.2020 року о 18 годині 15 хвилин, [PERSON] , на автодорозі Житомир-Чернівці 172+450 м, керуючи транспортним засобом Volkswagen LT-35, державний номерний знак [NUMBER] , не був уважним, рухаючись в напрямку м.Красилів, здійснив маневр розвороту ліворуч з крайньої правої смуги в напрямку м.Хмельницький та допустив зіткнення з транспортним засобом Volkswagen\~Passat,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~який рухався\~в попутному\~напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів, в результаті чого відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що зазначено у резолютивній частині постанови, але у зв`язку зі збігом строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, провадження у справі закрите. Постанова суду набрала законної сили (а.с.7). З постанови також вбачається, що [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду адміністративного протоколу повідомлявся належним чином. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто судом встановлено наявність вини [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Відомостей, які б свідчили про наявність на дату вчинення ДТП чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на ім`я [PERSON] , суду надано не було. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 10.11.2017 року, Volkswagen Passat, державний номерний знак [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] (а.с.6). Згідно з рахунком на оплату № КЛ10000647 від 01 грудня 2020 року, виданого на підставі заказу-наряду № ТА00001237 від 01.12.2020 року Приватним підприємством Автоцентр «ЛИГА», вартість послуг з ремонту Volkswagen Passat, державний номерний знак [NUMBER] , становить 155\~274,02 грн. (а.с.8-9). Доказів на спростування даної інформації, а саме розміру заподіяної шкоди, суду не надано, тому суд вважає, що саме цей збиток було спричинено діями відповідача [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди. Положеннями статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту, в тому числі є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди. Положеннями частини 1 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, який завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою належить розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Пунктом 8 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі- Постанова від 01.03.2013 року) судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд вважає, що відповідач, як володілець (водій, чия вина доведена судовим рішенням) джерела підвищеної небезпеки повинен нести відповідальність за шкоду. Відтак, сума страхового відшкодування в порядку ст.1194 ЦК України має бути стягнута з відповідача, як винуватця ДТП. За таких обставин, суд приходить до висновку, що завдана позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди майнова шкода дорівнює розміру матеріального збитку, визначеного у рахунку на оплату, яка підлягає стягненню з відповідача в сумі 155\~274,02 грн. Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України» № 63566/00 § 23 ЄСПЛ від 18.07.2006). З урахуванням вищевикладеного, суд задовольняє позов в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають також\~ стягненню\~ на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір\~ в сумі 1553 грн. 00 коп. (а.с.4). \~ \~ \~ \~

Outcome: approved