Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Великобагачанського районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.08.2021 він дізнався про наявність виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №НРА 150238 від 18.03.2021 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з нього на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в сумі 10250 грн. Позивач вважає суму заборгованості безпідставною, зазначає, що жодних договірних відносин із відповідачем він не має, повідомлень про відступлення прав вимоги не отримував, заборгованість не є безспірною. На підставі вищевикладеного, посилаючись на норми чинного законодавства, просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. №НРА 150238 від 18.03.2021 про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості в розмірі 10250 грн. Загальне позовне провадження у справі було відкрито ухвалою суду від 05.01.2022 і підготовче засідання у справі призначено на 08.02.2022. Копія позовної заяви з додатками була направлена відповідачу та третім особам. У подальшому підготовче засідання відкладалося на 01.03.2022, 05.04.2022, 31.05.2022, 27.06.2022 з поважних причин. Ухвалами суду від 08.02.2022, 31.05.2022 витребувано додаткові докази по справі. 25.01.2022 на адресу суду надійшла заява від відповідача, у якій останній позовні вимоги [PERSON] визнав повністю, просив позов задовольнити ( а.с. 21). Ухвалою суду від 27.06.2022 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 16.08.2022 та повторно витребувано додаткові докази по справі (а.с.81). Розгляд справи відкладався на 19.09.2022, 24.10.2022 з поважних причин. Суд відповідно до положень ч. 10 ст. 84 ЦПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній доказами. У судове засідання 24.10.2022 усі учасники судового розгляду повторно не з`явилися. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Від відповідача на адресу суду надійшов лист у якому відповідач позовні вимоги визнав та просив задовольнити заявлений [PERSON] позов у частині визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. від 18.03.2021 таким, що не підлягає виконанню ( а.с. 21). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович та старший державний виконавець Великобагачанського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шепель Надія Іванівна у судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника Відділу ДВС Шепель Н.І. надійшла заява про розгляд справи без її участі. Враховуючи, що всі учасники судового розгляду у судове засідання не з`явилися, суд розглядає справу з урахуванням положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідач у справі має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу (п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України). За нормою ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем - це безумовне погодження задовольнити матеріально-правову вимогу позивача в тому вигляді, в якому вона міститься у позовній заяві. У разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. (абз. 2 п. 4 Постанови пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 р. N 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду»). Такого висновку прийшов Верховний суд у постанові від 25.05.2022 справа № 675/2136/19 ( провадження № 61-2251св22). Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які підлягають встановленню. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 588/1311/17, провадження № 61-39156св18 та підтримана 30 червня 2021 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 916/1142/20. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Великобагачанського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції ( м. Суми) Шепель Надії Іванівни від 04.08.2021 відкрито виконавче провадження з примусового виконання Виконавчого напису №НРА 150238 виданого 18.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» боргу в сумі 10250 грн.( а.с. 7). З повідомлення Великобагачанського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції ( м. Суми) встановлено, що 27.09.2021 закінчено виконавче провадження на підставі п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» ( а.с. 23, 46, 55, 67, 87, 93). На виконання ухвали суду відповідачем у справі ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» надано документи на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис, зокрема копію кредитного договору №1230376 від 31.08.2019, який було укладено між [PERSON] та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та копію договору факторингу №24122020-ФК від 24.12.2020 укладеного між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ" та ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" разом з реєстром заборгованості, за яким було відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1230376 від 31.08.2019 ( а.с. 109-136). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 299/1160/16-ц, провадження № 61-22900св18). Крім цього, слід зазначити, що оскільки у нотаріальному процесі бере участь одна сторона правочину, то нотаріус оцінює документи як докази лише однієї заінтересованої сторони - стягувача, який звернувся до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав, при цьому, останній повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З наданих позивачем та витребуваних судом документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, а саме станом на 18.03.2021 боржник [PERSON] мав безспірну заборгованість перед стягувачем ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, період за який виникла зазначена заборгованість, до справи не додано жодних розрахунків. Судом не встановлено факту направлення позивачу [PERSON] відповідачем ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» повідомлення про наявність заборгованості та її розміру, що у свою чергу позбавило останнього права оспорити її розмір. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зважаючи на обставини справи, суд приходить до переконання, що визнання відповідачем позову не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому може бути прийнята судом та у сукупності з дослідженими судом доказами є підставою для задоволення позову [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 140 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до положень п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат, з урахуванням того, що позов підлягає до задоволення, відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги.

Outcome: approved