Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

01.06.2022 позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача «Файна готівка», зазначивши третіми особами приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. та приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоварова Ю.Г., в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №108429, вчинений 15.07.2021 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення заборгованості за кредитним договором №00-475735 від 16.10.2019 в сумі 12168 грн. та повернути сплачений позивачем судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконавчий напис вчинено при відсутності безспірності заборгованості, а також на документі, що не на ориганлі кредитного договору. Окрім цього зазначає, що на його адресу не надходили вимоги-повідомлення про наявність боргу, про відступлення права вимоги іншому кредитору її проінформовано не було, відсотки нараховані поза межами строку кредитування. Позивач стверджує, що не укладав кредитного договору, коштів від ТОВ «Качай гроші» не отримував. В судове засідання позивач не з`явився, 23.09.2022 надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, про що вказав у позові. В свою чергу відповідач, будучи повідомленим про місце, час та дату судового засідання, в судове засідання повторно не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи від представника останнього не надходило, відзиву на позовну заяву до суду подано не було. Треті особи в судове засідання не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи, а також пояснень щодо позову до суду не подано. На підставі ст. 280, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши наявні в справі доказові матеріали, суд приходить до наступного висновку. З оспорюваного виконавчого напису вбачається, що такий вчинено 15.07.2021 за реєстровим №108429 приватним нотаріусом Бучанського районного\~нотаріального округу\~Київської області\~Грисюк Оленою\~Василівною, яким пропоновано стягнути з [PERSON] як боржника за кредитним договором №00-475735 від 16.10.2019, укладеним ним з ТОВ «Качай гроші», на користь відповідача ТОВ «Файна готівка» як правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» за договором про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №16/21/КГ від 16.06.2021. Зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 16.06.2021 по 02.07.2021, сума заборгованості складає 12168 грн., з них прострочена заборгованість 3600 грн., прострочена заборгованість за несплаченими відсотками 8568 грн. Окрім цього зі змісту оспорюваного виконавчого напису з`ясовано, що такий вчинено відповідно до п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999. 19.10.2021 на виконання вказаного виконавчим написом приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Пивоваровим Юрієм Георгійовичем відкрито виконавче провадження №67171605. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи у контексті з доводами та запереченнями учасників судового процесу, суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 18 Цивільного кодексу України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Проте вказана Постанова № 1172 не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими можливе стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови № 1172 та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені\~Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим,\~Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~визнана судом незаконною та нечинною, відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2.\~постанови Пленуму Вищого адміністративного суду\~України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2.\~постанови Пленуму Вищого адміністративного суду\~України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною\~Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, з моменту її прийняття. При цьому постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй\~Постанові\~по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до п. 1\~постанови Кабінету Міністрів України від\~ 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З кредитного договору №00-475735 від 16.10.2019 видно, що такий укладено між позивачем та ТОВ «Качай гроші», відповідно до умов якого Товариство надало позичальнику кредит у сумі 3600 грн. (п. 1.2), строком на 29 днів (п. 1.3) до 14.11.2019. Процентна ставка за користування коштами кредиту становить 2% в день (720 % річних). Сторонами визначено сплату процентів за кожен день користування кредитом, а також за весь фактичний час користування таким (п. 1.4). До договору додано графік розрахунків. Суд констатує, що вказаний кредитний договір містить реквізити сторін, зокрема анкетні та інші ідентифікаційні дані позивача як позивальника, а також реквізити ТОВ «Качай гроші», однак даний договір не містить підписи сторін, такий нотаріально не посвідчений й зрештою не відноситься до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тож у приватного нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на такому. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88\~Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 №6-887цс17. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи\~підтверджують безспірність заборгованості\~або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та\~за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.\~Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). З наведеного можна зробити висновок, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17. В п. 1.2 та п. 1.3 кредитного договору визначено, що Товариство надає позичальнику кредит у сумі 3600 грн. строком на 29 днів, тобто щонайбільше до 14.11.2019.. При цьому з оспорюваного виконавчого напису вбачається, що стягнення провадиться за період з 16.06.2021 по 02.07.2021. В п. 54 постанови Великої Палатою від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.\~ Означене свідчить про спірність розміру заборгованості позичальника перед стягувачем, зокрема в частині нарахованих відсотків. Окрім цього з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Відтак, на думку суду, приватний нотаріус не переконався належним чином у безспірності характеру правовідносин між відповідачем та позивачем, не перевірив дійсність суми заборгованості за кредитним договором, а також вчинив виконавчий напис на договорі, який не є нотаріально посвідченим, і відповідно не відноситься до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а отже заявлена відповідачем до стягнення кредитна заборгованість не могла вважатися безспірною на момент вчинення виконавчого напису. Відповідно до\~ч.\~1-4\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом.\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~кодексом.\~Кожна сторона\~несе ризик\~настання наслідків,\~пов`язаних\~із вчиненням\~чи не\~вчиненням нею\~процесуальних дій. Відповідач, всупереч наданому йому ст. 191 ЦПК України права подати заперечення проти позову у вигляді відзиву не скористався, а тому вказаний вище висновок суду зроблений за наявними матеріалами справи. Тож, позовна вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved