Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду 18 серпня 2022 року. У позовній заяві заявлено вимогу про звернення стягнення на трактор колісний БЕЛАРУС-892, рік випуску 2013, заводський номер [NUMBER] , двигун номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Підставою для позову названо обставину, що це рухоме майно є предметом застави за відповідним Договором № МБ-ТЗ-КІЕ-2114/4 від 01 березня 2019 року, укладеним між АТ «ПУМБ» та [PERSON] для забезпечення виконання зобов`язань за Генеральним договором про надання банківських послуг № МБ-ГЛ-КІЕ-2114 від 27 лютого 2019 року між АТ «ПУМБ» та ФГ «Інтер Агро»; ФГ «Інтер Агро» не виконує своє зобов`язання з повернення кредиту та допустило заборгованість, яку не погашає; заставодавець помер [INFO] , а відповідач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , прийняла спадщину. Ухвалою від 24 серпня 2022 року (а.с. 52) позов прийнято до розгляду суду і призначено підготовче провадження. Підготовчі засідання 08 і 20 вересня, 10 жовтня 2022 року відкладалося з різних причин. 14 вересня 2022 року представник відповідача направив до суду електронною поштою документ, названий додатковими поясненнями (а.с. 67-68), в якому містяться заперечення проти позову, що зводяться до того, що [PERSON] не є належним відповідачем у справі. 25 жовтня 2022 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті (а.с. 85-86). В судове засідання відповідач та представники залучених до участі у справі третіх осіб не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с. 87, 88, 89), про причину неявки відповідачі суд не повідомили. З урахуванням положень п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися. Представник позивача адвокат Одринський Кирило Андрійович (а.с. 43-46), який бере участь у засіданні у режимі відеоконференцзв`язку, позовні вимоги підтримав і пояснив: АТ «ПУМБ» перебував у кредитних правовідносинах із ФГ «Інтер Агро». 29 липня 2021 року господарським судом ухвалено рішення про стягнення із ФГ «Інтер Агро» заборгованості на загальну суму біля півтора мільйона гривень. Зобов`язання ФГ «Інтер Агро» за Договором були забезпечені заставою у вигляді трактора колісного БЕЛАРУС-892, рік випуску 2013, заводський номер [NUMBER] , двигун номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належав [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] як дружина заставодавця є спадкоємцем першої черги, прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою. 18 лютого 2021 року АТ «ПУМБ» подав до Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців [PERSON] на загальну суму 1335277 гривень 59 копійок станом на 15 листопада 2020 року. Оскільки, за повідомленням нотаріуса, будь-які дії щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON] спадкоємцями не вчинялися, АТ «ПУМБ» прийняв рішення скористатися правом, передбаченим ст. 6 Договору застави. Просить з метою погашення заборгованості ФГ «Інтер Агро» перед АТ «ПУМБ», залишок якої складає 570123 гривні 16 копійок, звернути стягнення на предмет застави трактор колісний БЕЛАРУС-892, рік випуску 2013, заводський номер [NUMBER] , двигун номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом продажу предмету застави на прилюдних торгах за початковою ціною продажу на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності в рамках виконавчого провадження, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Представник відповідача [PERSON] адвокат Люлик Роман Іванович (а.с. 59) заявив, що його довіритель не визнає позовних вимог АТ «ПУМБ» з підстав, викладених у Додаткових поясненнях. Зокрема, визначивши [PERSON] відповідачем, позивач не врахував, що вона не подавала заяви про прийняття спадщини, а заявою в інтересах своєї малолітньої дочки [PERSON] фактично відмовилася від спадщини; у позивача відсутні належні докази про спільне проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] . За таких обставин вважає, що [PERSON] є неналежним відповідачем у цій справі і з цієї підстави слід відмовити в позові до неї. Крім того, позивачу достеменно було відомо про смерть заставодавця [PERSON] , принаймні в липні 2021 року, а тому вважає, що позивач пред`явив позов поза межами строку, визначеного частинами 2 і 3 ст. 1281 ЦК України. З цієї підстави заявляє про застосування строку позовної давності. Представник відповідача заявив, що [PERSON] очікує понести витрати на правову допомогу, пов`язану з розглядом даної справи, розмір яких не перевищить 20 тисяч гривень, про що будуть подані відповідні докази у відведений законом спосіб та час. Розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності подані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк" та Фермерським господарством "Інтер Агро" був укладений Генеральний договір про надання банківських послуг № МБ-ГЛ-КІЕ-2114 від 27 лютого 2019 року зі змінами та доповненнями (а.с. 8-13). З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк" та [PERSON] 01 березня 2019 року було укладено Договір застави транспортних засобів № МБ-ТЗ-КІЕ-2114/4 (а.с. 14-17). Згідно п. 2.1 зазначеного договору предметом застави є трактор колісний БЕЛАРУС-892, рік випуску 2013, заводський номер [NUMBER] , двигун номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Обтяження трактора заставою зареєстровано належним чином у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 01.03.2019 за № 1 (а.с. 18). Умовами Договору застави транспортних засобів № МБ-ТЗ-КІЕ-2114/4 від 01.03.2019 обумовлено право позивача на звернення стягнення на предмет застави, зокрема, у разі невиконання чи неналежного виконання Основного зобов`язання (ст. 6 договору). Рішенням судді Господарського суду Вінницької області від 29 липня 2021 року, яке набрало законної сили 31 серпня 2021 року (а.с. 19-22), встановлено факт порушення ФГ «Інтер Агро» виконання зобов`язань за договором банківських послуг № МБ-ГЛ-КІЕ-2114 від 27 лютого 2019 року та стягнуто із ФГ «Інтер Агро» на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за простроченою сумою кредиту в розмірі 1335277,59 гривні, заборгованість за процентами в розмірі 68963,60 гривні та судові витрати в сумі 21063,62 гривні. На підставі цього судового рішення 06 вересня 2021 року було видано відповідний Наказ (а.с. 23), який виконувався у рамках виконавчого провадження № 66965562. 21 лютого 2022 року приватним виконавцем округу м. Києва Солоньком М.М. при примусовому виконання виконавчого провадження № 66965562 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 24). Як слідує із цієї постанови, станом на 21.02.2022 залишок боргу за виконавчим документом (судовим рішенням) 570123 гривні 16 копійок. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у\~\~ встановлений строк. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 611, 615 ЦК України у випадку порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням та завдатком. Статтею 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторам цього боржника, якщо інше не встановлено законом. На підставі ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпечених заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини 1 і 2 ст. 590 ЦК України). Право Банку звернути стягнення на предмет застави в разі порушення забезпеченого заставою зобов`язання, передбачено п. 6.1. Договору застави та ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. 20 Закону України «Про заставу». Спосіб звернення стягнення на предмет застави, відповідно до п. 6.2. Договору застави, здійснюється на вибір заставодержателя або за рішенням суду або шляхом позасудового врегулювання. Відповідно до ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Якщо сума реалізації предмету застави не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в установленій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 8 ст. 20 та ч. 1 ст. 21 Закону України «Про заставу» встановлено, що реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі, зокрема, виконавчого листа суду, шляхом його продажу на аукціонах (публічних торгах), у тому числі у формі електронних торгів, якщо інше не передбачено договором, а державних підприємств та відкритих акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації, всі акції яких перебувають у державній власності, - виключно з аукціонів (публічних торгів). Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що ФГ «Інтер Агро» не виконало належним чином взятих на себе зобов`язань за Генеральним договором про надання банківських послуг № МБ-ГЛ-КІЕ-2114 від 27 лютого 2019 року, станом на день розгляду справи в суді залишок заборгованості складає 570123 гривні 16 копійок, виконання зобов`язань за цим Договором було забезпечено Договором застави транспортних засобів № МБ-ТЗ-КІЕ-2114/4 від 01 березня 2019 року, у позивача виникло право звернення стягнення на предмет застави за рішенням суду, в зв`язку з чим підлягає задоволенню вимога позивача щодо звернення стягнення на предмет застави. Щодо визначення відповідача за вимогою Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк" про звернення стягнення на майно, що знаходиться в заставі, суд враховує таке: Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк" та [PERSON] 01 березня 2019 року було укладено Договір застави транспортних засобів № МБ-ТЗ-КІЕ-2114/4 (а.с. 14-17). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 25). Після смерті фізичної особи наступає процес спадкування - перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). З врахуванням таких положень Цивільного кодексу України, до складу спадщини після смерті [PERSON] входить обов`язок забезпечити виконання Фермерським господарством «Інтер Агро» зобов`язань перед Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк" за Генеральним договором про надання банківських послуг № МБ-ГЛ-КІЕ-2114 від 27 лютого 2019 року, зокрема, в межах вартості майна, що є предметом Договору застави транспортних засобів № МБ-ТЗ-КІЕ-2114/4 від 01 березня 2019 року. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відомостей про наявність заповіту від імені спадкодавця [PERSON] суду не надано, в тому числі, така інформація відсутня в інформації завідувача Мурованокуриловецькою державною нотаріальною конторою № 271/01-16 від 16.11.2021 (а.с. 36). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, і батьки (ст. 1261 ЦК України). Сторонами не заперечується обставина, що [PERSON] була дружиною [PERSON] , а також, що у спадкодавця залишилася малолітня донька [PERSON] , [INFO] . Крім того, така обставина стверджується заявою [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] до нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с. 69). Таким чином, і [PERSON] , і [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Про інших спадкоємців позивача не поінформував і нотаріус Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори, де заведено спадкову справу до майна померлого [PERSON] (а.с. 36, 37), хоча позивач тричі надсилав йому відповідні запити, які належним чином були отримані нотаріусом (а.с. 26-27, зворот а.с. 29, 30, 31, 33-34, 35). Спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється шестимісячний строк. Як вбачається із реквізитів сторін, занесених до Договору застави транспортних засобів № МБ-ТЗ-КІЕ-2114/4 від 01 березня 2019 року (а.с. 17), спадкодавець [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації Мурованокуриловецької селищної ради в порядку виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України (а.с. 51), [PERSON] також зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Таку ж адресу місця проживання [PERSON] вказувала у заяві до нотаріуса (а.с. 69), така її адреса проживання зазначена і в заявах по суті цієї справи (а.с. 66, 67). Доказів про те, що [PERSON] впродовж шести місяців з моменту відкриття спадщини відмовилася від неї суду не надано. Заява в цьому судовому засіданні представника відповідача адвоката Люлика Р.І. про те, що заява [PERSON] до нотаріуса від імені малолітньої дочки (а.с. 69) про прийняття спадщини свідчить про її відмову від спадщини, не узгоджується з вище наведеними нормами ЦК України і є свавільним тлумаченням змісту документа. Таким чином, із наявної в розпорядження сторін та суду інформації, в порядку ч. 3 ст. 1268, ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] та їх малолітня дочка [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] . Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). За таких обставин суд переконаний, що позивач вірно визначив відповідача за своєю позовною вимогою. Щодо заяв представника відповідача про необхідність відмовити в позові з підстав пропуску пред`явлення своїх вимог до відповідача (така заява викладена у «додаткових поясненнях» (а.с. 67-69) та була озвучена в судовому засіданні як заява про застосування строку позовної давності), - суд вважає її безпідставною і такою, що не ґрунтується на вимогах законодавства. Так, щодо вимоги про звернення стягнення на предмет застави має застосовуватися загальна позовна давність, тривалість якої визначена ст. 257 ЦК України три роки. Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Цей позов до суду пред`явлений у зв`язку з неможливістю в інший спосіб виконати судове рішення від 29 липня 2021 року про стягнення боргу із ФГ «Інтер Агро» (а.с. 19-22), про що свідчить відповідна постанова приватного виконавця від 21 лютого 2022 року (а.с. 24). За таких обставин не може бути мови про сплив строку позовної давності за даною вимогою. Представник відповідача взагалі не обґрунтував ні письмово, ні усно таку свою заяву. А викладена письмово (а.с. 68) заява представника відповідача про «пропуск пред`явлення своїх вимог до Відповідача», суперечить положенням Цивільного кодексу України про порядок і строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців. Так, ч. 2 та ч. 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Тобто, шестимісячний строк пред`явлення вимоги до спадкоємця встановлюється або з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, або з дня, коли кредитор дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до інформації завідувача Мурованокуриловецькою державною нотаріальною конторою № 271/01-16 від 16 листопада 2021 року (а.с. 36), яку підтвердив в судовому засіданні представник відповідача, ніхто із спадкоємців [PERSON] не одержав свідоцтва про право на спадщину. В той же час, Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк" 18 лютого 2021 року направило вимогу до спадкоємців [PERSON] з розрахунком заборгованості (а.с. 26-27, 28), яку отримано Мурованокуриловецькою державною нотаріальною конторою 25 лютого 2021 року (зворот а.с. 29). Завідувач Мурованокуриловецькою державною нотаріальною конторою листом № 271/01-16 від 16 листопада 2021 року (а.с. 36) підтвердив надходження Претензії Кредитора АТ «ПУМБ». За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до повного задоволення, а будь-які заперечення відповідача не ґрунтуються на Законі. За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 4 500 гривень судового збору (а.с. 7). Інших витрат позивачем не понесене, принаймні, суду про це докази не надано. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд у цьому рішенні прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог. Таким чином, судові витрати, понесені позивачем, підлягають компенсації позивачу у розмірі 100%. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Outcome: approved