Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

31 серпня 2022 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про захист прав споживачів, в якій позивач просить визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу між [PERSON] та ТОВ «Везем Шиппінг», укладений 03.11.2021 року; стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму сплаченого авансу в розмірі 246577,66 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 24485,79 грн, пеню в розмірі 1020831,51 грн, а всього 1291849,96 грн; стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що в листопаді 2021 року вона для особистих потреб та потреб членів своєї родини вирішила придбати легковий автомобіль. З метою придбання автомобіля в найкоротший термін, позивач зателефонувала до ТОВ «Везем Шиппінг», де їй запропонували укласти попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу. Необхідність укладення попереднього договору відповідач обґрунтував необхідністю транспортування автомобіля з іншого міста в якому він знаходиться на складі відповідача та зазначив, що після внесення позивачем оплати по виставленому рахунку, ним будуть надані відповідні послуги з підбору авто на аукціоні в США, по доставці в Україну та розмитненню. Попередній договір відповідач вислав позивачу поштою на адресу міста проживання, який було підписано позивачем та відправлено на адресу відповідача. Таким чином, 03 листопада 2021 року між позивачем [PERSON] (Сторона 2) та відповідачем ТОВ «Везем Шиппінг» (Сторона 1) було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно з умовами якого позивач та відповідач зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (Основний договір) на належний Стороні-1 транспортний засіб строком до 31 березня 2022 року (п. 1.1. та 1.2. Договору). Відповідно до пункту 2.1 Договору, продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 246 577,66 грн, у тому числі ПДВ - 41 096,28 грн, та сплачується Стороною-2 в безготівковій формі на поточний рахунок Сторони-1 в національній валюті України гривні. Згідно з пунктом 2.3 Договору Сторона-2 сплачує в день підписання цього Договору Стороні-1 в якості завдатку першу частину суми вартості Транспортного засобу на розрахунковий рахунок Сторони-1 в розмірі 246 577,66 грн, у тому числі ПДВ 41096,28 грн. На виконання зазначеного Договору 03.11.2021 р. позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти в розмірі 246 578,00 грн. Таким чином, на думку позивача, договір вважається укладеним, оскільки сторони прийняли його до виконання. Пунктом 1.2 договору передбачено, що Сторони зобов`язалися до 31 березня 2022 року укласти Основний договір. Позивач звертає увагу суду на те, що відповідно до умов договору та з урахуванням оплати послуг Сторона-1 повинна була укласти зі Стороною-2 Основний договір на належний Стороні-1 автомобіль (п.1.1) до 31 березня 2022 року, однак прострочив виконання такого зобов`язання на 138 дні. Крім того, позивач зазначає, що як виявилось пізніше, транспортний засіб Стороні-1 взагалі не належить і до теперішнього часу, право власності Сторона-1 на цей Транспортний засіб не набула, що робить неможливим виконання в подальшому умов Договору з боку Сторони-1. Відповідно до пункту 4.1 на теперішній час, термін дії договору закінчився, позивач сплатила кошти, але відповідач свої зобов`язання не виконав. Позивачем неодноразово були ініційовані спроби вирішити конфлікт з відповідачем у позасудовому порядку шляхом усного спілкування, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. На сьогодні позивач не отримав від відповідача жодного письмового чи усного повідомлення із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення Основного Договору. Позивач зазначає, що укладаючи попередній договір, вона бажала настання реальних наслідків якнайшвидшого отримання у власність бажаного автомобіля. У випадку повідомлення позивачу правдивої інформації про те, що автомобіль на час укладання попереднього договору не належить відповідачу, а також про те, що позивач не отримає автомобіль у власність в строки, передбачені Договором, позивач ніколи не укладала би з Відповідачем спірного договору. Крім того, позивач вказує на те, що пізніше виявилось та стало очевидним, що за спірним договором відповідач фактично зобов`язався надати послуги позивачу з викупу транспортного засобу за кошти позивача з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення. Про це свідчить п.1.5. договору та розрахунок вартості автомобіля, який був наданий відповідачем. Цей розрахунок складається з наступного: вартість лоту + аукціонний збір + доставка суша + море; брокерські послуги; вигрузка з порту; розмитнення; дилерські послуги; сертифікація. Отже, на думку позивача, відповідач не мав на меті здійснювати продаж належного йому Транспортного засобу. Його метою було надання послуг, які зазначені в розрахунку вартості як «Дилерські послуги», чим відповідач також ввів в оману позивача. Отже, позивач вважає, що за таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 213 ЦК України, цей правочин слід тлумачити, як надання послуг дилера. Таким чином, позивач стверджує, що під час укладення попереднього договору відповідач ввів її в оману, оскілки спонукав дати згоду на здійснення правочину на який в іншому випадку позивач не погодився б. Відповідач ввів позивача в оману стосовно основних характеристик товару, який позивач бажав придбати, а саме його належності відповідачу та поставки в майбутньому. В свою чергу, відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов попереднього договору, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання наслідків, передбачених оспорюваним правочином. Зважаючи на вищевикладене, позивач вважає, що попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між сторонами, є нікчемним через введення позивача в оману щодо істотних його умов. Таким чином, позивач просить визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу між [PERSON] та ТОВ «Везем Шиппінг», укладений 03.11.2021 року; стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму сплаченого авансу в розмірі 246577,66 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 24485,79 грн, пеню в розмірі 1020831,51 грн, а всього 1291849,96 грн; стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2022 року у справі відкрито провадження та призначено у порядку загального позовного провадження до розгляду в підготовче судове засідання на 10 год. 00 хв. 04 жовтня 2022 року. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04.10.2022 року підготовче провадження по цивільній справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 09 год. 00 хв. 21 жовтня 2022 року. 21.10.2022 року о 09 год. 00 хв. позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи міститься заява представника позивача адвоката Гончарова В.М., в якій він просить розглядати справу за відсутності позивача та його представників. В заяві зазначив, що позовні вимоги вони підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. 21.10.2022 року о 09 год. 00 хв. відповідач ТОВ «Везем Шиппінг» у судове засідання свого представника не направив, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Згідно реєстру поштового відправлення, що направлялося на адресу відповідача, «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, на електронну адресу відповідача було надіслано повідомлення про день, час та місце розгляду справи. /а.с.41/ Судом дотримані вимоги ст.131 ЦПК України, які регламентують, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи положення ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов не обгрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 листопада 2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Везем Шиппінг» було укладено Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-9794. /а.с.16/ При цьому, сторони погодили всі умови договору, терміни його виконання та підписали його. За вказаним попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-9794 від 03.11.2021 року ТОВ «Везем Шиппінг» та [PERSON] зобов`язуються укласти в майбутньому договір купівлі-продажу на належний ТОВ «Везем Шиппінг» транспортний засіб Марка: DODGE, модель: JOURNEY SE, рік випуску: 2017, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] (далі - Транспортний засіб) (п.1.1.). Згідно з п.1.2. за цим договором сторони зобов`язуються до 31 березня 2022 року укласти Основний договір. ТОВ «Везем Шиппінг» (Сторона-1) гарантує, що на момент укладання Основного договору транспортний засіб, визначений у п.1.1. цього Договору, буде належати їй та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством (п.1.3.) Згідно з п.2.1. Договору продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 246577,66 грн, у тому числі ПДВ - 41096,28 грн, та сплачується [PERSON] (Сторона-2) в безготівковій формі на поточний рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» (Сторона-1) в національній валюті України - гривні. Після укладення Основного договору Транспортний засіб підлягає державній реєстрації на власника в одному із сервісних центрів МВС України (п.3.1). Відповідно до п.4.1. Попередній договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами, а саме 03 листопада 2021 року, і діє до 31 березня 2022 року або до укладення Основного договору. На виконання вимог вищевказаного договору позивачем [PERSON] , згідно платіжного документу - квитанції №325Т003ІВН від 03.11.2021 року було внесено на рахунок відповідача ТОВ «Везем Шиппінг», кошти в загальній сумі 246578 грн 00 коп., з призначенням платежу: оплата за авто згідно рахунку №9794-ВШ0043 від 03.11.2021 року. /а.с.11/ Однак, до теперішнього часу позивач вищевказаний автомобіль не отримав. Тому просить суд визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, що укладений 03 травня 2021 року між нею та відповідачем ТОВ «Везем Шиппінг», а також стягнути з ТОВ «Везем Шиппінг» на його користь грошові кошти в розмірі 1291849,96 грн, моральну шкоду в розмірі 5000 грн та витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені в ст. 203 ЦК України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Приписами ст. ст. 6, 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, згідно яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; водночас у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За змістом положень ч.1 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію повинна містити, зокрема, назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Нормативно-правовими актами, в тому числі технічними регламентами, можуть бути встановлені додаткові вимоги до змісту інформації про продукцію. Відповідно до вимог ч.1,2 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частина 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», яка визначає ознаки несправедливих умов договорів, що обмежують права споживача, до таких умов відносить, зокрема: надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, проте згідно з вимогами ч.4 ст. 18 цього Закону вони не застосовуються до операцій із цінними паперами, фінансовими послугами та іншими товарами або послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем. Згідно зі ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Аналізуючи укладений між [PERSON] та ТОВ «Везем Шиппінг» попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-9794 від 03 листопада 2021 року, суд вважає, що його зміст відповідає вимогам ст. 203 ЦК України та ЗУ «Про захист прав споживачів». Так, своїми підписами на договорі позивач засвідчив факт розуміння значення і умови попереднього договору, та його правові наслідки; волевиявлення сторін є вільним і відповідає їх внутрішній волі; послуга, що надається за цим договором, обрана позивачем самостійно, свідомо та розумно, без впливу обману, помилки, що свідчить про безпідставність посилання [PERSON] на те, що відповідачем умисно вчинено дії з ведення її в оману при укладенні оспорюваного попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу. Слід зауважити, що предметом оспорюваного договору є не купівля-продаж автомобіля, а надання позивачу послуги з викупу автомобіля з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення. Про це свідчить п.1.5 попереднього договору, з якого вбачається, що ТОВ «Везем Шиппінг» (Сторона-1) здійснила викуп транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з [PERSON] (Стороною-2); Сторона-2 жодних заперечень та претензій щодо викупу Транспортного засобу з метою подальшого укладення Основного договору немає. Крім того, з розрахунку вартості автомобіля вбачається, що розрахунок складається з наступного: вартість лоту + аукціонний збір; доставка суша + море; брокерські послуги; вигрузка з порту; розмитнення; дилерські послуги; сертифікація. /а.с.15/ Як слідує з п.4.1. Попереднього договору купівлі-продажу, строк дії даного договору до 31.03.2022 року, або до укладення Основного договору. Таким чином, строк дії попереднього договору ПКП-9794 від 03 листопада 2021 року, на даний час не закінчився. Тому, з огляду на приписи ст. ст. 15, 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» та специфіку укладеного між сторонами договору, який є по своїй суті є договором про надання послуги з придбання автомобіля, неможна погодитися з доводами позивача про те, що відповідачем умисно вчинено дії із ведення її в оману та заволодіння відповідачем коштами позивача у сумі 246578 грн. 00 коп. Позивачем, всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України не було доведено належними та допустимими доказами свої вимоги щодо недійсності укладеного з ТОВ «Везем Шиппінг» попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-9794 від 03.11.2021 р., оскільки умови договору, порядок і строк його виконання були погоджені сторонами. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 11 березня 2021 року по справі №127/11564/19. Окрім того, оскільки вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача суми сплаченого авансу в розмірі 246577,66 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 24485,79, пені в розмірі 1020831,51 грн, моральної шкоди в розмірі 5000 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн, є похідними від основної її вимоги про визнання недійсним цього правочину, у задоволенні якої суд відмовляє, то вказані вимоги позивача також не підлягають задоволенню. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими і не підлягають задоволенню. Оскільки позивач при подачі позовної заяви до суду був звільнений від сплати судового збору, то у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати з розгляду даної справи слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 6, 203, 215,230, 627, 638, 799, 806 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed