Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору про надання послуг від 24.10.2020 року і стягнення заборгованості з попередньої оплати, сплаченої за Договором про надання послуг від 24.10.2020 на суму 117543,00 грн., компенсації на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., інфляційних втрат і 3% річних на суму 15257,25 грн. а загалом 137800,25 гривень. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 24.10.2020 між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір про надання послуг із завершення підготовки правовстановлюючих документів в повному обсязі та сприяння відчуженню Об`єкту нерухомості (квартири) за адресою [ADDRESS] . Відповідно до умов договору позивач сплатила на користь [PERSON] кошти в сумі 117 543 гривень при його укладенні. В подальшому ж, як зазначає позивач, [PERSON] до виконання договору зі своєї сторони не приступила, почала відмовлятись від виконання зобов`язань за договором, а ще пізніше просто почала уникати спілкування з позивачем. 30.11.2021 [PERSON] засобами поштового зв`язку надіслала на адресу [PERSON] претензію від 29.11.2021 про розірвання договору з вимогою повернення сплачених нею коштів і відповідно до пункту 3.1.9 договору вимагала надати письмовий звіт про виконання [PERSON] своїх зобов`язань та звіт про всі вчинені дії на виконання Договору з моменту його укладення. Після отримання цієї претензії [PERSON] ніякої відповіді на неї не надала. За твердженням позивача, 12.12.2021 між нею і [PERSON] стався конфлікт, у ході якого остання пригрозила позивачу фізичною розправою. За цим фактом було зареєстровано кримінальне провадження №12021175440000737, досудове розслідування в якому триває. Крім цього, позивач зазначає, що звернулась до правоохоронних органів із повідомленням про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення за статтею 190 Кримінального кодексу України, за яким було зареєстровано кримінальне провадження №12022170420000095. Під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні слідчим Р.Соломахою проведено допит [PERSON] , під час якого та визнала, що отримала від [PERSON] кошти в сумі 117540,00 гривень. За наданими відомостями слідчий Р.Соломаха 11.05.2022 задовольнив клопотання представника позивача та відповідно до статті 222 КПК України надав дозвіл на поширення протоколу допиту [PERSON] шляхом використання як доказу у суді. Опираючись на викладене, позивач вказує, що вона не отримала бажаного результату від укладення договору, він втратив для неї сенс і порушення з боку відповідача «значною мірою» позбавили її того, на що вона розраховувала при його укладенні (продаж квартири), що є підставою для його розірвання, стягнення з відповідача сплачених їй коштів, а також відшкодування моральної шкоди, інфляційних втрат і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 15.07.2022 відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. 02.10.2020 року від представника позивача адвоката Плескача В.Ю. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, у якій вказано про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження з ухваленням заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, відзиву і клопотання про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, оскільки відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзиву на позов не подала, а позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів згідно положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 24.10.2020 між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір про надання послуг із завершення підготовки правовстановлюючих документів в повному обсязі та сприяння відчуженню Об`єкту нерухомості (квартири) за адресою [ADDRESS] (далі також Договір). За змістом пункту 4.4 Договору [PERSON] зобов`язалася сплатити на користь [PERSON] кошти в сумі 117543,00 гривень (сума вказана прописом). Про сплату цих коштів зазначено також в розділі 8 «Додаткові умови» Договору. 30.11.2021 [PERSON] надіслала на адресу [PERSON] претензію від 29.11.2021 про розірвання договору та з вимогою повернути вищевказані кошти. Вимагала надати письмовий звіт про виконання [PERSON] своїх зобов`язань та звіт про всі вчинені дії на виконання Договору з моменту його укладення. Ця претензія була отримана [PERSON] 02.12.2021, що підтверджується копіями наданих поштових документів. Відомості про отримання коштів на суму 117543,00 гривень [PERSON] підтверджуються також наданою до суду і дослідженою судом копією протоколу допиту свідка від 20.04.2022. Відповідно до листа Полтавського районного управління поліції ГУ НП в Полтавській області від 11.05.2022 №137/кл/П101/02-2022 задоволено частково клопотання представника позивача адвоката Плескача В.Ю. На підставі ч.1 ст.222 КПК України надано дозвіл потерпілій [PERSON] та її представнику на розголошення відомостей, які містяться в протоколі допиту свідка [PERSON] від 20.04.2022 в кримінальному провадженні №12022170420000095 шляхом подачі копії протоколу, як доказу в цивільній справі до суду на території України. Доказів і обставин виконання [PERSON] зобов`язань за Договором судом не встановлено. За загальним правилом ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За змістом постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року №6-75цс13 істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Судом встановлено, що за змістом пунктів 1.1, 3.3.2 і 5.3 Договору позивач взяла на себе зобов`язання утриматись від переговорів і продажу належної їй квартири іншим особам і за порушення цього обов`язку для неї встановлено штрафну санкцію. При цьому Договір тривалий час не виконується відповідачем [PERSON] , яка не надала доказів протилежного. Крім цього, всупереч вимозі позивача [PERSON] , відповідач [PERSON] не вчинила дії по виконанню вимоги про надання звіту про виконання Договору, яка містилась у претензії від 29.11.2021. На підставі викладеного суд дійшов висновку про доведеність обставини, виходячи з яких Договір про надання послуг від 24.10.2020 підлягає розірванню в судовому порядку відповідно до статті 651 ЦК України. За змістом правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №927/468/17, загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. В той же час, розірвання договору свідчить про припинення зобов`язань сторін за цим правочином і про те, що у такому випадку правова підстава для утримання коштів, які були перераховані позивачем відповідачу, вважається такою, що відпала. Судом встановлено отримання [PERSON] відповідно до умов Договору про надання послуг від 24.10.2020 від [PERSON] коштів на суму 117543,00 гривень і доказів їх повернення станом на дату розгляду справи судом та не надала. У зв`язку із цим вимоги про стягнення цих коштів підлягають задоволенню. Судом встановлено, що за змістом претензії [PERSON] від 29.11.2021 та вимагала повернути кошти на суму 117543,00 гривень негайно після отримання претензії, яка була отримана [PERSON] . Оскільки умовами Договору не передбачено строку виконання зобов`язання з повернення сплаченої за ним передоплати, таке зобов`язання мало бути виконано у строки, передбачені частиною другою статті 530 ЦК України, тобто 08.12.2021 і вже наступного дня у відповідача виникло прострочення зобов`язання з їх повернення. У зв`язку із цим підлягають задоволенню вимоги про стягнення 3% річних і інфляційні витрати згідно статті 625 ЦК України, розрахунок яких перевірено судом і контррозрахунку щодо яких відповідачем не подано. Що стосується вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що за змістом правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі №711/5994/15-ц, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тому при вирішенні питання про визначення розміру компенсації моральної шкоди з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, суд у сукупності з усіма наданими доказами у справі дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 1000,00 гривень. В частині розподілу судових витрат суд зазначає, що за подання позову у цій справі підлягав судовий збір у розмірі 1896,32 гривень. Оскільки позовні вимоги задоволено частково (у розмірі 97,8% від ціни позову), то судовий збір і витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача у пропорційному розмірі.

Outcome: partial