Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

У листопаді 2020 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (далі також - ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] (далі також - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідачі), у якому, з урахуванням подальших змін, просило виселити відповідачів з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (далі також - спірна квартира, предмет іпотеки) з наданням їм іншого постійного жилого приміщення - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований такими обставинами. Згідно зі статтею 37 Закону України «Про іпотеку» позивач набув у власність спірну квартиру. Підставою набуття майна у власність позивача стало відповідне застереження в договорі іпотеки від 13.02.2007, відповідно до якого банк звернув стягнення на предмет іпотеки через невиконання позичальником [PERSON] зобов`язання з повернення боргу за кредитним договором. Вимогу про добровільне виселення зі спірної квартири та зняття з реєстрації відповідачі не виконують та продовжують незаконно у ній проживати,чим створюють позивачу перешкоди у здійсненні прав власника. Ухвалою від 19.01.2021 суд відкрив провадження за цим позовом та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 17.05.2021. На стадії підготовчого провадження позивач подав заяву про зміну предмета позову, яку суд прийняв до розгляду. Протокольною ухвалою від 04.08.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 23.09.2021, яке надалі було неодноразово відкладено. В судовому засіданні 02.11.2022 представник позивача [PERSON] позовну вимоги підтримав пославшись на наведені у позовній заяві обставини та обґрунтування. Відповідач [PERSON] в особі представника [PERSON] позов не визнала та мотивувала свої заперечення тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» вказуючи, що стаття 37 цього Закону в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки, передбачала необхідність укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, чого в даному випадку зроблено не було. З цими доводами, які ґрунтуються на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, погодився Київський апеляційний суд, який скасував рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову іпотекодержателя [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» та задовольнив позов. Отже ураховуючи, що на підставі рішення суду предмет іпотеки вибув із власності позивача, у задоволенні позову слід відмовити. Інші відповідачі в судове засіданні не з`явилися, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались. Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про розгляд справи повідомлена належним чином, проте свого представника до суду не направила, пояснень щодо позову та/або щодо відзиву не надала. Заслухавши представників сторін, дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 13.02.2007 між АКІБ «Укрсиббанк» (банком) та [PERSON] (позичальником) було укладено кредитний договір № 11117046000, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит на поточні потреби в розмірі 140 000,00 дол. США зі сплатою за користування кредитними коштами 12,8% річних та з кінцевим терміном повернення кредиту до 13.02.2017. Виконання позичальником зобов`язань за вищевказаним кредитним договором забезпечувалось порукою згідно з укладеним 13.02.2007 з [PERSON] (далі - [PERSON] ) договором поруки. Окрім того на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 13.02.2007 між АКІБ «Укрсиббанк» (іпотекодержателем) та [PERSON] (іпотекодавцем) було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № 47195, відповідно до умов іпотекодавець передала банку в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно з пунктом 5.1. договору іпотеки під назвою «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя» сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання одним з таких способів, на розсуд іпотекодержателя: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; шляхом надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. У зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у встановлені договором терміни банк звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором (цивільна справа № 2-1209/2010). 22.11.2010 суд ухвалив у цій справі рішення про задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» в повному обсязі. Цим рішенням стягнуто з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, в загальному розмірі 166 015 дол. США 38 центів (т. 2 а.с. 112-113). З огляду на порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором за умовами пункту 2.1.2. договору іпотеки іпотекодержатель також набув право звернути стягнення на предмет іпотеки. На підставі нотаріально посвідченого договору про відступлення права вимоги від 08.12.2011 право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № від з усіма додатками та додатковими угодами, укладеними з [PERSON] , та за договорами забезпечення, в тому числі і за договором іпотеки, укладеним з [PERSON] , перейшло від ПАТ «Укрсиббанк» (правонаступника АКІБ «Укрсиббанк») до ПАТ «Дельта Банк». У подальшому, на підставі нотаріально посвідченого договору про відступлення права вимоги від 05.02.2020 № 2151/К право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11117046000 від 13.02.2007 з усіма додатками та додатковими угодами, укладеними з [PERSON] , та за договорами забезпечення, в тому числі за договором іпотеки, укладеним з [PERSON] , ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (т. 1 а.с. 17-18). 14.02.2020 та 25.03.2020 позивач звертався до позичальника [PERSON] та майнового поручителя [PERSON] з листами, у яких повідомив про набуття права вимоги за кредитним та іпотечним договором, вимагав виконання порушеного зобов`язання в розмірі 12 915 427,42 грн у тридцятиденний строк, попередив, у разі невиконання цієї вимоги буде звернуто стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з чим вимагав добровільне звільнити квартиру у тридцятиденний строк (т. 1 а. с. 26-29, 34-35). 03.07.2020 державним реєстратором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А прийняте рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», індексний номер: 214958161, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 37160375 від 01.07.2020 (т. 1 а.с. 38). За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , станом на 19.01.2021 зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , - з 19.01.2010; [PERSON] , [INFO] , - з 19.01.2010; [PERSON] , [INFO] , - з 17.02.2012; [PERSON] , [INFO] , - з 05.08.2011; [PERSON] , [INFO] , - з 31.01.2019 (а. с. 39, 55). 24.07.2020 позивач звернувся до відділу з питань реєстрації Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації із заявами про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання за адресою спірної квартири, проте у задоволенні цих заяв було відмовлено з підстави, визначеної Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (т. 1 а.с. 40-44 ). Вимогу щодо добровільного виселення з житла відповідачі не виконали, при цьому іпотекодавець [PERSON] оспорила рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за позивачем в судовому порядку (цивільна справа № 753/7146/21). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від у задоволенні позову було відмовлено, проте постановою Київського апеляційного суду від 20.09.2022 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалене нове рішення про часткове задоволення позову - визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М. А., про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (т. 2 а.с. 234-241). Ухвалюючи вищевказане рішення суд виходив із того, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру була проведена з порушенням вимог статті 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки, Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитній в іноземній валюті», а також вимог щодо здійснення оцінки майна, на яке звертається стягнення. Предметом цього позову фактично є вимога власника майна про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а правовою підставою заявлених вимог позивач зазначає, зокрема, статтю 40 Закону України «Про іпотеку» (далі також - Закон № 898-IV). Згідно з цією нормою звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Частиною 8 статті 36 Закону № 898-IV визначено, що завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі). Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі (частина 3 статті 37 Закону № 898-IV). Аналіз змісту наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою виселення мешканців із займаного ними житлового приміщення (предмета іпотеки) є звернення стягнення на предмет іпотеки, а завершенням цієї процедури (у випадку позасудового врегулювання) є, зокрема, державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. У статтях 15, 16 Цивільного кодексу України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України). За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. За обставинами справи установлено, що на момент подання цього позову було чинним рішення державного реєстратора, прийняте в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження, про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», проте на даний час на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, право власності позивача на спірну квартиру припинилося. Отже ураховуючи, що наразі позивач не є власником спірної квартири, проживання у ній відповідачів жодним чином не порушує його право чи цивільний інтерес, у зв`язку з чим правові підстави для задоволення позову відсутні. Що стосується інших обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, то їх дослідження є недоцільним, оскільки відсутність у особи права, на захист якого подано позов,є визначальною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed