Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 17.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у цивільній справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити позов. Представник відповідача АТ «УкрСиббанк» просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Інші учасники справи до судового засідання не з`явилися, проте про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 10.10.2008 року між [PERSON] , як позичальником, та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11402516000, відповідно до якого, позивач отримала кредитні кошти в сумі 199900 доларів США строком до 10.10.2014, зі сплатою 15% річних за користування кредитом. Також 10.10.2008 року між сторонами договору про надання споживчого кредиту № 11402516000 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Н. Р. Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки [PERSON] (іпотекодатель) передала Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» (іпотекодержателю) наступне нерухоме майно (предмет іпотеки): житловий будинок (98,2 кв.м.) та земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 3223110100010410051) за адресою: [ADDRESS] ), що належить [PERSON] на підставі договорів купівлі - продажу № 7207, 7212 від 10.10.2008, посвідчених Щур Н. Р. приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22.06.2011 року у справі № 2-835/11 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11402516000 від 10.10.2008 та за додатковою угодою № 1 від 03.02.2009 до кредитного договору № 11402516000 у сумі 20050515 грн. У подальшому, 13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» (цедент) та ТОВ «Кей-Колект» (цесіонарій) укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е. В., зареєстрований у реєстрі за № 649-650. За змістом пункту 1 договору відступлення у зв`язку з укладенням між цедентом та цесіонарієм договору факторингу від 13.02.2012 року № 2 цедент передає, а цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними в додатку 1 до договору. Одночасно, 13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» (клієнт) та ТОВ «Кей-Колект» (фактор) укладено договір факторингу № 2, за яким клієнт зобов`язується передати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до пункту 1.4 договору факторингу одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення. Передання прав клієнта за договорами забезпечення, що були посвідченні нотаріально, відбувається на підставі окремого договору, що укладається сторонами одночасно з укладанням цього договору і підлягає нотаріальному посвідченню (п. 1.5. договору відступлення). Як убачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка від 29.07.2021 року № 268068331) ТОВ «Кей-Колект» виступає іпотекодержателем за договором іпотеки від 10.10.2008 року предмету іпотеки, а саме: житлового будинку, площею 98,2 кв.м., та земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 3223110100010410051) за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13.01.2015 у справі № 372/6187/14-ц Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відмовлено в задоволенні заяви про заміну стягувача, поновлення строків пред`явлення виконавчого листа та видачу виконавчого листа на правонаступника у цивільній справі за позовом ПАТ «Укрссиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відтак, 24.05.2022 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Н. Р. із заявою щодо скасування обмежень за існуючою іпотекою. Листом від 01.06.2022 № 54/01-16 приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Н. Р. відмовила у вчиненні нотаріальної дії щодо зняття заборони на відчуження нерухомого майна з огляду на не надання необхідних документів. Також приватний нотаріус Щур Н. Р. зауважила на зверненні до суду з огляду на наявність спору щодо зобов`язальних правовідносин між [PERSON] та новим кредитором ТОВ «Кей-Колект». При цьому, відповідно до інформації від 06.07.2022 року з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку власником переданої в іпотеку земельної ділянки кадастровий номер 3223110100:01:041:0051 значиться [PERSON] . Відтак, [PERSON] звернулася з даним позовом до суду, в якому просила скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про реєстрацію іпотеки, реєстраційний № 8056923 від 01.12.2012, що був внесений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е. В. (08700, Київська область, м. Обухів, вул. Малишка, 9) на підставі договору про відступлення права вимоги від 13.02.2012 за договорами іпотеки 649-650, об`єкт обтяження: земельна ділянка, адреса: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223110100:01:041:0051; житловий будинок, адреса: [ADDRESS] , номер РПВН: 801279; Іпотекодержатель: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (код ЄДРПОУ 37825968, юридична адреса: вул. Іллінська, буд. 8, м. Київ, 04070); скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про заборону на нерухоме майно за іпотекою, реєстраційний номер 8056837, реєстраційний номер 8056879 від 10.10.2008, що був внесений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н. Р. ( [ADDRESS] ) на підставі договору іпотеки, 7217 від 10.10.2008, об`єкт обтяження: житловий будинок, адреса: [ADDRESS] , номер РПВН: 801279; земельна ділянка, адреса: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223110100:01:041:0051. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії договору іпотеки. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, а саме: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Таким чином, якщо договір іпотеки не припинено з визначених законом підстав, то усі права і обов`язки, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися і є діючими до його повного виконання. Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У частині 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16.01.2020) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Однак, згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 10963/19, від 11.02.2021 у справі № 911/1530/19, від 03.03.2021 у справі № 913/175/20. Відтак, пред`явлення позовних вимог про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень записів про реєстрацію іпотеки та записів про заборону на нерухоме майно за іпотекою не відповідає вимогам статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та визначеним нею способам захисту. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Даний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 року у справі № 925/642/19. Одночасно, суд зауважує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому як ефективний засіб (спосіб) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. У той же час, на обґрунтування змісту порушеного права позивач у позовній заяві посилається на те, що забезпечене іпотекою основне зобов`язання не може бути виконано внаслідок пропуску АТ «УкрСиббанк» строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання щодо стягнення цього боргу, та відмови судом у заміні сторони виконавчого провадження на нового кредитора - ТОВ «Кей-Колект». Водночас, підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599, 601, 604, 609 ЦК України, зокрема стаття 559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. При цьому, суд наголошує, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії договору іпотеки. Натомість, матеріали справи не містять доказів належного виконання [PERSON] основного зобов`язання - сплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11402516000 від 10.10.2008 року. Відповідно до пункту 6.1 договору іпотеки від 10.10.2008 року останній діє з моменту нотаріального посвідчення до повного виконання зобов`язань за договором (и), що обумовлюють основне зобов`язання. Отже, строк дії договору іпотеки від 10.10.2008 року не закінчився, договір іпотеки не визнався недійсним у встановленому законом порядку, та основне зобов`язання за кредитним договором не припинилось, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати іпотеку припиненою. Судом враховані посилання позивача на відмову суду в межах справи № 372/6187/14-ц у задоволенні заяви ТОВ «Кей-Колект», як нового кредитора, про заміну стягувача, поновлення строків пред`явлення виконавчого листа та видачу виконавчого листа на правонаступника у цивільній справі за позовом ПАТ «Укрссиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11402516000 від 10.10.2008 року. Водночас, дані обставини щодо відмови судом у заміні стягувача у виконавчому провадженні стосуються процесуального правонаступництва та не віднесені законом до прямих підстав припинення матеріального зобов`язання, в тому числі й акцесорного зобов`язання, яким у даному випадку виступає іпотека. Ураховуючи викладені обставини щодо відсутності доказів припинення іпотеки, а також беручи до уваги, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові, суд дійшов висновку в задоволенні позовних вимоги [PERSON] відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судові витрати у сплаті судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на позивача. Ураховуючи викладене та

Outcome: dismissed