Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

[PERSON] (далі позивач), через свого представника, звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому просила: - визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право власності на Ѕ частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вінницького району Вінницької області. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] помер [PERSON] , який був батьком позивача, а після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла спірна земельна ділянка. Сторони прийняли спадщину [PERSON] , а відповідач навіть оформила свою частку земельної ділянки. Однак позивач позбавлена можливості оформити свою частку через відмову нотаріуса видати їй свідоцтво про право на спадщину. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 11.07.2022 відкрито провадження\~у справі\~та призначено\~її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву, витребувано спадкову справу. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала. Сторонами не врегульовано спір до судового розгляду. Ухвалою суду від 28.09.2022 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися, однак представник позивача ще у позовній заяві просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, при цьому не здійснюючи фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть і який був батьком позивача згідно зі свідоцтва про народження позивача, яка змінила прізвище, з укладенням шлюбу та залишила прізвище чоловіка після розлучення. За життя [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю серії ВН №06079 від 21.03.2001, а саме на земельну ділянку, площею 2.1886 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території бувшої Липовецької селищної ради Вінницької області. Згідно з матеріалів спадкової справи [PERSON] його спадщину прийняли: дружина відповідач, його дочка позивач, вчасно звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою. Однак, крім сторін у померлого були також ще спадкоємці, а саме: син [PERSON] , який відмовився від своєї частки на користь відповідача та онуки - [PERSON] і [PERSON] , які відмовилися від своєї частки на користь відповідача. Згідно зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.02.2010 відповідач успадкувала від [PERSON] ѕ спірної земельної ділянки. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як визначено в ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В силу вимог ч. 1 ст. 1272 ЦК, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Судом було встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право власності на земельну ділянку, площею 2.1886 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території бувшої Липовецької селищної ради, що належала покійному згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ВН №06079 від 21.03.2001. Згідно з матеріалів спадкової справи [PERSON] , заповіту він не складав, а його спадщину прийняли: дружина відповідач та його дочка позивач, вчасно звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою. Однак, крім сторін у померлого був ще один спадкоємець першої черги за законом, а саме: син [PERSON] , який відмовився від своєї частки на користь відповідача. Згідно зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.02.2010 відповідач успадкувала від [PERSON] ѕ спірної земельної ділянки. Однак позивач позбавлена можливості оформити свою частку через відмову нотаріуса видати їй свідоцтво про право на спадщину. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що оскільки згідно зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.02.2010 відповідач успадкувала від [PERSON] ѕ спірної земельної ділянки, а тому позивач може успадкувати лише ј спірної земельної ділянки. Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду сторонами не надано та в ході судового розгляду не встановлено. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога в частині визнання за позивачем, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право власності на ј частки земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території бувшої Липовецької селищної ради Вінницької області та належала [PERSON] згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ВН №06079 від 21.03.2001, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. В іншій частині позову слід відмовити.

Outcome: partial