Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на її повному утриманні; відповідач ухиляється від обов`язку утримання дитини. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні. Позивач надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує\~ у повному обсязі. В окремо наданій суду заяві відповідач позов визнав. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 7); дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідач мешкає окремо від дитини. Спірні правовідносини виникли із обов`язку батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Дослідив докази, надані в порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, в межах заявлених вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Оскільки обов`язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов`язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки сторони не досягли згоди з означеного питання в позасудовому порядку. Згідно ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини (дитина є неповнолітньою та потребує утримання); 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів (суду не надано доказів про наявність хвороб у платника аліментів, відповідач є працездатним); 3) відсутність доказів про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) відсутність доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) недоведеність стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову; на виконання п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved