Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-27 00:00:00

Державна екологічна інспекція у Тернопільській області звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог природоохоронного законодавства у розмірі 4236,54 грн та 2481 грн судових витрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що перевіркою дотримання вимог природоохоронного законодавства встановлено факт порушення вимоги ст. ст. 7. 24 Закону України «Про природно - заповідний фонд», а також Розділу III «Положення про гідрологічний заказник загальнодержавного значення «Серетський», відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 91 КУпАП, про що складено протокол про адміністративне правопорушення від 27.05.202 року №000302, в якому зазначено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , о 13:00 год 27 травня 2021 року порушив правила охорони та використання території об`єкту природно-заповідного фонду в межах території гідрологічного заказника загальнодержавного значення «Серетський», зокрема, порушив режим території, влаштувавши стоянку сільськогосподарського автотранспорту: трактора д.н.з. [NUMBER] , автопричепу д.н.з. [NUMBER] , металевих сільськогосподарських знарядь для обробки ґрунту, здійснив проїзд механізованого транспорту поза межами доріг загального користування, а також встановив споруду «альтанку», що призвело до знищення зелених насаджень території заказника. Постановою Зборівського районного суду Тернопільської області у справі №599/1777/21 від 27.09.2021 року, адміністративну справу про притягнення [PERSON] , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 91 КУпАП - закрито, у зв`язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення. Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 29 квітня 2020 року (справа № 686/4557/18), суд підтверджує позицію, згідно з якою «закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення». Згідно проведеного розрахунку, розмір шкоди заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки під час розміщення сільськогосподарської техніки та тимчасової споруди - альтанки) у с.Чернихів, Тернопільського району на території гідрологічного заказника загальнодержавного значення «Серетський» становить - 4236,54 грн, яку позивач просить стягнути з [PERSON] та судові витрати. Ухвалою судді Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 вересня 2022 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 12 жовтня 2022 року. Представник Державної екологічної інспекції у Тернопільській області в судове засідання не з`явився 10 жовтня 2022 року подав клопотання про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повній мірі. Підготовче судове засідання, в зв`язку з неявкою відповідача відкладено на 28 жовтня 2022 року. Відповідач [PERSON] позов\~визнав,\~подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, в силу п.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін. Відповідно до ст.ст.200,211, 223, 247 ЦПК України суд розглядає справу у підготовчому засіданні за відсутності позивача і відповідача, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.3,4\~ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Статтею 66 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону «Про охорону навколишнього природного середовища», державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають навколишнє середовище, як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в народному господарстві в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси. Відповідно до ст. 36 Закону, державний контроль у галузі охорони, використання та відтворення рослинного світу здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, місцевими державними адміністраціями, іншими уповноваженими на це органами виконавчої влади відповідно до законодавства України. Відповідно до п. а) ч. 11 ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів у сфері охорони навколишнього природного середовища належить: організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: про природно - заповідний фонд України. Відповідно до п. 15 ч. 2 Розділу II «Положення про Державну екологічну інспекцію у Тернопільській області», затвердженого Наказом Державної екологічної інспекції України від 02.02.2021 року № 53, Інспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог: законодавства про використання та охорону земель, в тому числі за додержанням режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, а також територій, що підлягають особливій охороні. І Відповідно до ст. 63 Закону України «Про природно-заповідний фонд», громадський контроль за додержанням режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється громадськими інспекторами охорони навколишнього природного середовища, які проводять свою діяльність відповідно до «Положення про громадський контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища». Таким чином,\~діюче законодавство\~покладає на\~підприємства,\~установи,\~організації і громадян обов`язок, щодо збереження умов місцезростання об`єктів рослинного світу, до яких відносяться і зелені насадження. Вимоги ст. 66 Конституції України зазначають, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області складено протокол про адміністративне правопорушення №000302 від 27.05.2021 року, в якому зазначено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , о 13:00 год 27 травня 2021 року порушив правила охорони та використання території об`єкту природно-заповідного фонду в межах території гідрологічного заказника загальнодержавного значення «Серетський», зокрема, порушив режим території, влаштувавши стоянку сільськогосподарського автотранспорту: трактора д.н.з. [NUMBER] , автопричепу д.н.з. [NUMBER] , металевих сільськогосподарських знарядь для обробки ґрунту, здійснив проїзд механізованого транспорту поза межами доріг загального користування, а також встановив споруду «альтанку», що призвело до знищення зелених насаджень території заказника. Постановою Зборівського районного суду Тернопільської області у справі №599/1777/21 від 27.09.2021 року, адміністративну справу про притягнення [PERSON] , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 91 КУпАП - закрито, у зв`язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення. Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 29 квітня 2020 року (справа № 686/4557/18), суд підтверджує позицію, згідно з якою «закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення». Згідно проведеного розрахунку, розмір шкоди заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки під час розміщення сільськогосподарської техніки та тимчасової споруди * альтанки) у с.Чернихів, Тернопільського району на території гідрологічного заказника загальнодержавного значення «Серетський» становить - 4236,54 грн. Розрахунок проведено згідно з «Методикою визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу», затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року №963 (із змінами внесеними згідно Постанови КМ №800 від 09.09.2020р.) Відповідно ч. З ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд», на землях природно - заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення, забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Відповідно до Витягу з Інтерактивної карти природно-заповідної карти Тернопільської області, гідрологічний заказник загальнодержавного значення «Серетський», визначений відповідно до Постанови Ради Міністрів УРСР від 25.02.1980р. №132, із змінами затвердженими Постановою Ради Міністрів УРСР від 12.12.1983 №495 площею 1,195 га. з адміністративним розташуванням: с.Плотича, с.Великий Глибочок, с.Івачів Долішній, с.Малашівці, с.Кобзарівка, Чернихів, с.Глядки, с.Городище, с.Носівці, заболочена заплава р. Серет з Івачівською водоймою та фрагмент заплави р.Лопушанка. Порушення законодавства України про природно-заповідний фонд тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність. Відповідно до п. а), ч. 2 ст. 64 Закону України «Про природно-заповідний фонд», за порушення законодавства про природно-заповідний фонд відповідальність несуть особи, винні у нецільовому використанні територій та об`єктів природно-заповідного фонду, порушенні вимог проектів створення та організації територій природно-заповідного фонду. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Виходячи з викладеного вище, суд доходить висновку, що відповідач своїми діями, завдав шкоду, яку добровільно не відшкодував, а тому позов слід задовольнити, стягнути з відповідача шкоду у розмірі 11163,75грн, заподіяну внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства. Згідно із вимогами ч. 1ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодних доказів на спростування викладених у позові обставин відповідачем суду не надано. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2481 грн сплачений позивачем при зверненні із позовом до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved