Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив суд визнати недійсним договір №3569604807-625197 від 06 червня 2020 року укладений [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші ком». В обґрунтування вимог посилалась на те, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . 27.02.2020 року між позивачем, [PERSON] та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Є ГРОШІ КОМ» було укладено договір № 3569604807-625197 відповідно до якого позивачем було отримано кредит на суму 5000 грн. 00 коп. [PERSON] вважає Договір № 3569604807-625197 від 27.02.2020 року укладений між нею та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Є ГРОШІ КОМ» недійсним, тому що: По-перше: ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Є ГРОШІ КОМ» було надано фінансову послугу [PERSON] шляхом обрання форми укладення договору № 3569604807-625197 27.02.2020 року за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Зазначила, що позивачем не було підписано даний договір. По-друге: відповідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. По-третє: Сума заборгованості складає 5724 гри. 00 коп. станом на дату звернення до суду. Проте, немає пояснень щодо суми заборгованості за Договором № 3569604807-625197 від 27.02.2020 року у сумі 5724 грн. 00 коп., а саме, не надано пояснення щодо нарахування заборгованості за відсотками. По-четверте: на момент звернення до суду сума заборгованості складає 5724 грн. 00 коп., при тому, що позивачка отримала 5000 грн. 00 коп. Позивач звернула увагу суду, що розмір нарахованих відсотків, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Враховуючи зазначене в позовній заяві, позивач просив захистити його порушене право та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси Сувертак І. В.\~від 15 грудня 2020 року, було відкрито спрощене позовне провадження по зазначеній цивільній справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк\~для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання\~відзиву на позовну заяву. (а.с. 11,12). Сторони в судове засідання не прибули, про розгляд справи судом обізнані належним чином, неодноразово повідомлялись про розгляд справи належним чином, причин неявки суду не сповістили та з заявою про відкладення її розгляду не звертались. Відповідно до вимог ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 грудня 2020 року на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші ком» про захист прав споживачів. До матеріалів позовної заяви додано копії паспорту та довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру позивача [PERSON] , [INFO] . (а.с. 5,6). Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі\~«ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400 цс 19): Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). За таких обставин, враховуючи що позивачем не додано взагалі оспорюваного договору, а суд не вправі витребовувати докази за власної ініціативи, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, враховуючи встановленні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не доведені, а тому не підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: dismissed