Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

11.01.2021 позивач [PERSON] в особі представника адвоката Орловської Вікторії Анатоліївни звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 1000,00 грн., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань, від суми боргу, яка складає 30,89 грн, суму річних відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України в розмірі 365%, що складає 1330,00 грн, суму інфляційних відповідно до законодавства України, що складає 29,30 грн, суму штрафу 40000,00 грн, всього 42390,19 грн; покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 18.01.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків. На виконання вказаної ухвали суду представник позивача виконала її вимоги, 31.01.2022 подала до суду заяву про усунення недоліків, надала оригінал розписки від 17 серпня 2021 року та квитанцію про доплату судового збору у сумі 84,40 грн. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 01.02.2022 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи по суті призначено на 24.02.2022, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Судове засідання 24.02.2022 не відбулось з причини початку збройної агресії РФ проти України та проведення бойових дій на території Сумської області. Судове засідання у справі було перепризначене на 17.05.2022. Позивач у судове засідання 17.05.2022 не прибув, направив на адресу суду заяву про розгляд справи у судовому засіданні 17.05.2022 без участі позивача (його представника), а також просив за умови необхідності участі позивача у судовому засіданні проводити його у режимі відеоконференції. Вказана заява надійшла на адресу суду 19.05.2022 за вх. № 871. Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не подав, у судове засідання 17.05.2022 прибув, зазначив, що буде надавати усні заперечення проти вимог позивача. Враховуючи, що позивач чи його представник у судове засідання 17.05.2022 не прибули, а відповідач мав намір надавати усні заперечення проти позовних вимог, було визнано доцільним оголосити перерву у судовому засіданні до 07.06.2022 до 11 год. 00 хв. з метою виклику у судове засідання сторін та з`ясування їх позицій стосовно предмета спору. У судове\~засідання 07.06.2022\~сторони без\~повідомлення причин\~не прибули.\~Ухвалою суду\~від 07.06.2022\~постановлено подальший\~розгляд справи\~№ 578/22/22\~здійснювати за\~правилами загального\~позовного провадження\~зі стадії\~відкриття провадження\~у справі;\~призначено підготовче\~засідання у\~даній справі\~на 27.06.2022; явку сторін визнано обов`язковою; роз`яснено учасникам справи відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, що у Краснопільському районному суді Сумської області наявна технічна можливість для участі сторін у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. У підготовче засідання 27.06.2022 сторони не прибули, про причини неявки суд не повідомили, підготовче засідання було відкладене до 25.07.2022. У підготовче засідання 25.07.2022 сторони не прибули, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 25.07.2022 продовжено строк підготовчого засідання у справі № 578/22/22 на тридцять днів - до 07.09.2022, відкладено підготовче засідання до 06.09.2022. У підготовче засідання 06.09.2022 сторони не прибули. Судова повістка, направлена позивачеві на адресу для листування ( [ADDRESS] ), вказану ним у заяві від 10.05.2022, повернута на адресу суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Судова повістка, направлена позивачеві за зареєстрованим місцем проживання, на була відправлена у зв`язку з відсутністю знаків поштової оплати, про що свідчить доповідна від 05.09.2022. Судова повістка, направлена відповідачеві за місцем реєстрації, не вручена стороні з тих підстав, що за повідомленням дружини [PERSON] перебуває на даний час у Збройних силах України, про що свідчить доповідна, при цьому доказів перебування відповідача у складі ЗСУ до суду не подано. Ухвалою суду\~від 06.09.2022\~закрито підготовче\~провадження та\~призначено справу\~№ 578/22/22\~до судового\~розгляду по суті, судове засідання призначено на 21.10.2022, явку сторін визнано обов`язковою. Ухвалою від 15.09.2022 суд задовольнив клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Позивач у судове засідання не прибув, водночас згідно приписів ч. 5 ст. 130 ЦПК України позивач вважається повідомленим про розгляд справи. Відповідач у судове засідання не прибув, відповідно до доповідної записки судова повістка відповідачеві вручена не була через відсутність адресата за вказаною адресою, відповідний інформаційний лист був залишений за місцем його реєстрації. Щодо повідомлення відповідача про розгляд справи слід зазначити наступне. Порядок вручення судових повісток унормований у ст. 130 ЦПК України. На виконання вказаних положень цивільного процесуального законодавства судом на адресу реєстрації місця проживання відповідача протягом розгляду справи направлялись судові повістки та копії процесуальних документів по справі. Так 17.05.2022 відповідач прибув у засідання суду, надав усні пояснення щодо суті позовних вимог. Відтак відповідач є таким, що обізнаний про факт перебування у провадженні суду справи щодо нього. Частину судових повісток у даній справі відповідач отримував особисто, про що свідчить його підпис на розписках від 08.06.2022, від 27.06.2022. Доказів на підтвердження повідомлення дружиною [PERSON] про те, що він перебуває на даний час у Збройних силах України, зафіксованих у доповідній від 29.07.2022, до суду не подано. При цьому стаття 131 ЦПК України покладає на учасників судового процесу обов`язок повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час розгляду справи. Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи бути присутньою на засіданні суду. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи. Практика Європейського суду з прав людини, у своїх рішеннях, вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відтак суд зазначає, що наявні підстави вважати відповідача таким, що повідомлений про розгляд справи, водночас він у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву чи інших документів на підтвердження його позиції з предмета спору до суду не надходило. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення, висловлену у заяві від 13.09.2022, у судовому засіданні 21.10.2022 постановлено протокольну ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до ст. 281 ЦПК України. Представник позивача у судовому засіданні 21.10.2022 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити позов з підстав, наведених у позові. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до умов розписки, складеної та підписаною сторонами, відповідач 17.08.2021 отримав від позивача на власні потреби кошти у сумі 1000,00 грн, які зобов`язався повернути до 21.08.2021. Своїм власним підписом на вказаній розписці від 17.08.2022 відповідач підтвердив, що у разі порушення зобов`язання в частині повернення кожної окремої суми коштів та/або повернення цієї суми до кінцевої дати позивачеві він зобов`язується додатково сплатити неустойку, а саме: пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань від суми боргу; суму річних відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі 365%; суму інфляційних відповідно до законодавства; штраф у десятикратному розмірі від суми боргу у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, за кожні прострочені 30 календарних днів. Згідно з умовами розписки простроченням виконання зобов`язання є нездійснення повернення всієї суми коштів у розмірі 1000,00 грн до 21.08.2021. Підписуючи розписку відповідач засвідчив факт отримання ним грошових коштів у розмірі 1000,00 грн на строк кінцевого погашення до 21.08.2021, а також відсутність будь-яких фактичних обставин, що впливають на його волю та волевиявлення при підписанні даної розписки та отриманні вказаної суми коштів. Заперечень щодо факту отримання грошових коштів від позивача відповідач не надав, при цьому зауважував, що він розписку не підписував, наголошував, що кошти необхідні були на ремонт автомобіля, бажав надавати усні заперечення щодо позовних вимог самостійно, стверджував, що є свідки неправомірних дій позивача, водночас жодних доказів на підтвердження своєї позиції не надав, а також не надав доказів повернення суми боргу позивачеві. Враховуючи, що відповідач у строк, визначений у розписці, суму боргу не повернув, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом свого порушено права. Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобов`язання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047\~ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047\~ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі № 6-996цс17. Як встановлено судом, відповідно до змісту розписки від 17.08.2021, позивач як позикодавець передав відповідачеві як позичальникові обумовлену сторонами суму грошових коштів, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у визначений строк. Таким чином, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт отримання коштів у борг, розписка від 17.08.2021 за своєю суттю є договором позики, незалежно від найменування даного документа. Отже, судом встановлено, що 17.08.2021 між сторонами укладено договір позики. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували відсутність у [PERSON] , волевиявлення на укладання договору позики від 17.08.2021 останнім не надано. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до частини першої статті 530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599\~ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та у визначений договором строк грошові кошти у розмірі 1000,00 грн позивачеві не повернув, відтак він є таким, що прострочив виконання зобов`язання, а тому вимога позивача в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 1000,00 грн визнається судом правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення пені у розмірі 30,89 грн, суми 365% річних у розмірі 1330,00 грн, інфляційних нарахувань у сумі 29,30 грн та штрафу у розмірі 40000,00 грн, суд зазначає наступне. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Отже згідно зі статтею 549\~ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Згідно зі статтями 628, 629\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином сторони,

Outcome: approved