Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

Згідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності зі ст.41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції». закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] , згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.08.2022 року успадкувала після смерті [PERSON] , спадщина складається з 2/3 часток у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою [ADDRESS] . Згідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, предметом обтяження є 1/3 частина квартири [ADDRESS] , особа майно якої обтяжено [PERSON] , обтяження встановлено по постанові АА 738519 , виданої 12.02.2004 року Сьомою дніпропетровською нот конторою. Згідно до листа Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 717 від 22.10.2019 року в якому зазначено «Згідно книги реєстрації заборон Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори на вищевикладене майно (1\\3 частку квартири [ADDRESS] ) за зазначеною адресою внесено запис в Єдиний реєстр заборон відчуження об?єктів нерухомого майна від 12.04.2007 року № 29173795 згідно постанови державної виконавчої служби Бабушкінського районного управління юстиції підписаної виконавцем Постольник Н.П. винесеної на підставі виконавчого листа Бабушкінського районного суду № 2-868 від 20.01.2003 року графа кредитор - Дніпроводоканал; графа боржник [PERSON] ; графа сума боргу 650,75 грн.; графа стягнення на користь держави; графа сума стягнення 51,00 грн. » Згідно до довідки ТОВ «ЄРЦ КП» від 12.08.2022 року щодо заборгованості по комунальним платежам за адресою квартира [ADDRESS] заборгованість на 12.08.2022 року перед КП «Дніпроводоканал» - відсутня. Згідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 12.09.2022 року інформація по боржнику [PERSON] , [INFO] відсутня. Відповідно до ч. 2 ст.\~30\~ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Стаття 16\~ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. ст.316,317,319\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Наявність протягом тривалого часу ( більше 10 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved