Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

06.10.2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом\~до [PERSON] , про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи вимоги тим, що сторони перебувають в шлюбі з 13.07.2013 року. Сімейне життя у сторін не склалося, примирення не можливе. Від шлюбу мають спільну дитину, сина [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивач відсутня, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач, у судове засідання не з`явився про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надав заяву згідно з якою позов визнає в повному обсязі та просить справу розглянути у його відсутності. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 13.07.2013 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служи Щорського районного управління юстиції, актовий запис №38, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Спору щодо визначення місця проживання дитини на даний час немає. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін та спільної дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті\~суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки при зверненні до суду позивачка була частково звільнена від сплати судового збору, враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, а позивач просить не стягувати судовий збір з відповідача судорвий збір, що сплачений позивачем слід залишити за останнім.

Outcome: approved