Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування жилим приміщенням. Позов мотивований тим, що позивачка являється власником будинку [ADDRESS] . За даною адресою, крім позивачки зареєстрований, як наймач житлового будинку відповідач по справі, який не проживає за місцем реєстрації вже понад п`ять років, його місце проживання позивачці не відоме. Будь-якої домовленості про збереження за відповідем житлової площі за період його не проживання, не існує. Крім того, на даний час позивачка має намір розпорядитися своїм майном, шляхом його продажу, однак реєстрація відповідача у справі в даному житловому будинку перешкоджає [PERSON] у здійсненні права користуватися та розпоряджатися своїм майном. У зв"язку з викладеними обставинами позивачка просить позов задоволити. 29.09.2022 у цивільній справі було відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) учасників та відповідачу надано строк для подання відзиву на позов. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обcязі, просить позов задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлялалися належним чином, причини неявки суду не відомі. За одночасного існування умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази, встановив таке. Позивачка по справі є власником житлового будинку по [ADDRESS] (копія на а.с. 6, 7, 8-9, 10-11). Факт реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджується копією Домової книги та копією довідки від 12.07.2022. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до абз. 2 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом заняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичною особою померлою». Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. За правилами ст. ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, відповідно до частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України особа втрачає право користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що в ході судового розгляду знайшло своє підтвердження посилання позивачки на те, що відповідач не проживає у належному їй житловому будинку без поважних причин більше одного року, не бере участі в його утриманні. Це перешкоджає позивачці належним чином використовувати своє право власника на даний будинок. На підставі встановлених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати розподілити згідно ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 29, 317, 391, ЦК України,

Outcome: approved