Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

11 листопада 2021 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] із вимогою про стягнення аліментів на утримання дружини (а. с. 1, 9). В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень від 29 листопада 2021 року, вказала, що 16 вересня 2017 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачкою. На час подання позовної заяви позивачка та відповідач проживали окремо та мали намір розлучитись. [PERSON] добровільно не надає їй матеріальної допомоги, а вона не може працювати через догляд за дитиною. Джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не має. Тому прохає суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дружини у розмірі 1/3 від усіх його видів заробітку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року позовна заява залишена без руху, позивачці надано строк для усунення недоліків (а. с. 7). 29 листопада 2021 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 17 листопада 2022 року, позивачкою усунуто (а. с. 9 та на звороті). Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 02 лютого 2022 року (а. с. 14), яка надіслана учасникам справи 10 січня 2022 року за вихідним № 926/22-вих/2/204/700/22 (а. с. 15). 24 квітня 2022 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 25-29), у якому вказано, що позов він не визнає та вважає його необґрунтованим та таким, що не базується на вимогах діючого законодавства України, з огляду на наступне. 16 вересня 2017 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Позивачка є працездатною особою, яка працює інструктором по плaванню у дитячому басейні VODO.GRAI та має дохід. Також зазначив, що він сплачував на користь [PERSON] грошові кошти (аліменти) на утримання малолітньої доньки [PERSON] : у грудні 2021 року на суму 2261 гривня 31 копійка; у січні 2022 року 2211 гривень 06 копійок (1005 гривень 03 копійки та 1206 гривень 03 копійок); у березні - 1000 гривень, що підтверджується квитанціями АТ КБ «Приватбанк» від 16 грудня 2021 року, 05 січня 2022 року, 11 січня 2022 року, розпискою [PERSON] від 22 березня 2022 року. Його заробітна плата у грудні 2021 року склала 1640 гривень, у січні 2022 року 5720 гривень, у березні 2022 року 0 гривень, інших доходів, крім заробітної плати він не має. Тому він не має матеріальної змоги надавати [PERSON] матеріальну допомогу, зважаючи на рівень його доходів та необхідність надавати матеріальну допомогу їхній малолітній доньці. Тому прохає відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. 16 серпня 2022 року від відповідача на адресу суду надійшло пояснення-клопотання (а. с. 50), у якому зазначено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2022 року по цивільній справі № 204/8787/21 з нього стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , у розмірі частини з його доходів до досягнення дитиною повноліття. 16 червня 2022 року шлюб між сторонами було розірвано. У період шлюбу [PERSON] уклав із АТ «Ідеа Банк» договір кредиту та страхування № Е07.00404.007892702 від 19 квітня 2021 року та договір кредиту № 275.00404.007890993 від 15 квітня 2021 року. Кошти, отримані за вказаними кредитними договорами, були витрачені на потреби родини, яка на той час складалася із нього, позивачки [PERSON] та спільної доньки [PERSON] . Згідно із п. 1.1 та п. 1.6 договору кредиту та страхування № Е07.00404.007892702 від 19 квітня 2021 року та додатку № 1 до вказаного договору, АТ «Ідеа Банк» видав [PERSON] кредит в сумі 145000 гривень, який [PERSON] зобов`язався повернути у строк до 19 квітня 2026 року, сплачуючи щомісячно по 7061 гривні. Відповідно до п. 1.1 та п. 1.6 договору кредиту № 275.00404.007890993 від 15 квітня 2021 року та додатку № 1 до вказаного договору, АТ «Ідеа Банк» видав йому кредит в сумі 30000 гривень, який [PERSON] зобов`язався повернути у строк до 15 квітня 2023 року, сплачуючи щомісячно по 2088 гривень. Тобто, розмір щомісячних платежів, які до 15 квітня 2023 року відповідач зобов`язаний сплачувати на користь банка складають 9149 гривень, які він і сплачує за рахунок його заробітної плати та за рахунок коштів, які йому надають його батьки. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала їх задовольнити. Зазначила, що вона не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці. Відповідача повідомляла про те, що подає позов про стягнення аліментів на її утримання, проте не з`ясовувала чи має він можливість сплачувати їх. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що він офіційно працевлаштований та отримує 6500 гривень на місяць, з яких сплачує аліменти на дитину, приблизно по 1400 гривень на місяць, а також кошти за кредитними договорами, які він брав для того, щоб викупити частину квартири у родичів позивачки ще під час шлюбу. Разом з цим додав, що зараз він мешкає окремо від позивачки, а оскільки не має свого житла, винаймає його та несе тягар по оплаті оренди за неї. З цих підстав він не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання позивачки. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06 травня 2020 року (а. с. 2). [PERSON] добровільно сплачував кошти на утримання спільної дитини, що підтверджується квитанціями про перерахування коштів на ім`я позивачки (а. с. 26) та розпискою позивачки (а. с. 27). Позивачка неофіційно працює дитячим тренером з плавання, що підтверджується світлинами із її аккаунта в «Instagram» (а. с. 28-29). [PERSON] на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області як фізична особа-підприємець або як самозайнята особа не перебуває, що підтверджується відповіддю ГУ ДПС у Дніпропетровській області (а. с. 39-40). Із [PERSON] стягується на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 01 лютого 2022 року, і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2022 року (а. с. 51 - 52). 15 квітня 2021 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» було укладено договір кредиту № 275.00404.007890993, відповідно до якого останньому було надано банком кредит на суму 30000 гривень, датою повернення кредиту є 15 квітня 2023 року (а. с. 57). Відповідач сплачує кошти на погашення даного кредиту, що підтверджується квитанціями про сплату коштів за погашення кредитної заборгованості (а. с. 58 та на звороті). 19 квітня 2021 року між відповідачем та АТ «Ідея Банк» було укладено договір кредиту та страхування № Е07.00404.007892702, відповідно до якого останньому було надано банком кредит на суму 145000 гривень, датою повернення кредиту встановлено 19 квітня 2026 року (а. с. 55). Відповідач сплачує кошти на погашення даного кредиту, що підтверджується квитанціями про сплату коштів за погашення кредитної заборгованості (а. с. 56 та на звороті). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Так, позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що їхня малолітня донька проживає разом із нею. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тобто, основною обов`язковою умовою для надання матеріальної допомоги дружині до досягнення дитиною трирічного віку є існування об`єктивної можливості чоловіка надавати таку допомогу. Однак під час розгляду справи позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження своїх вимог, а відповідачем в свою чергу не лише спростовано, але й підтверджено належними та достатніми доказами той факт, що останній не має можливості сплачувати аліменти на користь позивачки на її утримання до досягнення їхньої спільної дитини трьохрічного віку. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, заважаючи на те, що під час судового розгляду позивачкою не доведено всіх обов`язкових підстав для задоволення її вимог щодо стягнення аліментів на її утримання, зокрема, можливість відповідача сплачувати аліменти, а відповідачем обґрунтовано неможливість сплачувати кошти на її утримання, суд дійшов переконливого висновку про те, що підстав для задоволення позовних вимог судом не встановлено, через що у їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed