Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, враховуючи зменшення позовних вимог, просив суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Мостобудівельний загін № 112" (далі - ТОВ "Мостобудівельний загін № 112" або Товариство) виплатити йому нараховану, але не виплачену при звільненні з роботи заробітну плату в розмірі 21718 грн. 20 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що із 19 січня 2004 року він працював у ТОВ "Мостобудівельний загін № 112", наказом від 01 червня 2013 року його звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. На час звернення до суду Товариство має перед ним заборгованість по виплаті нарахованої, але не виплаченої при звільненні з роботи заробітної плати в загальному розмірі 21718 грн. 20 коп., тому просив зобов`язати відповідача здійснити з ним повний розрахунок та виплати заробітну плату у вказаному розмірі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяви, у яких зазначала, що Товариство не заперечує щодо сплати позивачу суми заборгованості по нарахованій, але не виплаченій йому заробітній платі, яка згідно із наданою Товариством довідкою № 1042 від 08 вересня 2021 року складає 21718 грн. 20 коп., просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Суд встановив, що з 19 січня 2004 року позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем ТОВ "Мостобудівельний загін № 112", де він працював на посаді електрика. Із записів у трудовій книжці позивача видно, що 01 червня 2013 року [PERSON] звільнено з роботи у ТОВ "Мостобудівельний загін № 112" на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням відповідно до наказу директора від 01 червня 2013 року № 176-г. У ч. ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. У ч. 1 ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Згідно із ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Із довідки № 1042, виданої 08 вересня 2021 року відповідачем ТОВ "Мостобудівельний загін № 112", вбачається, що станом на 08 вересня 2021 року Товариство має заборгованість по виплаті позивачу [PERSON] заробітної плати за період з жовтня 2012 року по грудень 2014 року в загальному розмірі 21718 грн. 20 коп. Судом встановлено, що всупереч вимогам ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні [PERSON] з роботи належний розрахунок з ним ТОВ "Мостобудівельний загін № 112" проведено не було, заборгованість по нарахованій заробітній платі позивачу не виплатили. Ці обставини відповідачем у справі не заперечуються. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що ТОВ "Мостобудівельний загін № 112" всупереч вимогам ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні [PERSON] з роботи належний розрахунок з ним не провело, виплату всіх належних позивачу сум, зокрема, заборгованості по нарахованій заробітній платі в розмірі 21718 грн. 20 коп. не здійснило, позов визнало, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. У ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи ставки судового збору, визначені ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved