Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

у серпні 2022 року [PERSON] звернулась до Голосіївського суду м. Києва з позовом до АТ «Альфа-Банк» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 21057,49 грн. На мотивування позовних вимог вказала, що 24.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис, який був зареєстрований в реєстрі за № 32499. На підставі цього виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Пивоваровим Ю.Г. 10.10.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63572362. В межах даного виконавчого провадження було звернено стягнення на її заробітну плату та частково стягнуто на користь АТ «Альфа-Банк» шляхом утримання з заробітної плати грошову суму у розмірі 21057,49 грн., що підтверджується листом приватного виконавця від 12.06.2022 року № 63572362/22. В той же час, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.07.2021 року у справі № 752/23519/20, виконавчий напис, вчинений 24.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. за реєстровим № 32499, було визнано таким, що не підлягає виконанню. Дане рішення суду набрало законної сили. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тому, оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, грошові кошти на його виконання стягнуті безпідставно, що підтверджено рішенням суду, та в силу ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню як безпідставно набуті. Протоколом автоматизованого розподілу справи від 12.08.2022 року визначена суддя Хоменко В.С. (а.с.16-17). Ухвалою судді Голосіївського районного суду Хоменко В.С. від 15.08.2022 року відкрито провадження з призначенням її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін на 20.10.2022 року (а.с. 19-20). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 02.09.2022 року на електронну адресу суду надійшли пояснення від відповідача на позовну заяву, в яких заперечив проти задоволення позовних вимог за їх недоведеністю та безпідставністю та зазначив, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.07.2021 року у справі № 752/23519/20 було визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом, таким, що не підлягає виконанню з підстав порушення нотаріусом порядку його вчинення, проте, підставою набуття коштів банком був не скасований виконавчий напис, а наявна заборгованість позивача за кредитним договором, який є чинним, підлягає виконанню та є правовою підставою для зберігання коштів та зарахування їх в рахунок погашення заборгованості. Тому, вважав, що при розгляді даної справи про стягнення безпідставно набутих коштів підлягають з`ясуванню не лише обставини, які встановлюють підстави набуття грошових коштів та їх розмір, але і підстави їх збереження, тобто наявність між сторонами грошового зобов`язання та розмір заборгованості. Вказав, що договірний характер правовідносин, що існують між сторонами і на підставі яких виникло право вимоги та обов`язок повернення кредитних коштів, виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Також, зазначив, що за виконавчим написом були стягнуті кошти у розмірі 16023,17 грн. Третя особа пояснень по справі не надала. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.07.2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., який був зареєстрований в реєстрі за № 32499 (а.с. 6-10). Вказане судове рішення набрало законної сили 01.12.2021 року. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З огляду на вказане положення цивільного процесуального законодавства, суд вважає встановленим, що 24.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., було вчинено виконавчий напис, який був зареєстрований в реєстрі за № 32499, відповідно до якого з [PERSON] стягується заборгованість у розмірі 40 371,09 грн. На підставі цього виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Пивоваровим Ю.Г. 10.10.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63572362. В ході ВП № 63572362 було звернуто стягнення на заробітну плату позивача та згідно листа приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоваровим Ю.Г. № 63572362/22 від 12.06.2022 року стягнуто та перераховано на користь АТ «Альфа-Банк» суму 21057,49 грн. (а.с. 11). Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема, договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання невигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Отже, встановивши, що правові підстави набуття стягувачем грошових коштів, що стягнені з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, а тому такі кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 06.03.2019 року у справі № 910/1531/18, від 28.01.2020 року у справі № 910/16664/18, 08.09.2021 року у справі № 201/6498/20, від 06.10.2021 року у справі № 623/363/20. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказів про вчинення відповідачем дій на повернення безпідставно стягнутих грошових коштів відповідачем не надано. З урахуванням наведеного та враховуючи доведеність позовних вимог, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене,

Outcome: approved