Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 06 червня 1976 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 06.06.1976). Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10.06.1977), та син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27.08.1980). [INFO] помер її чоловік - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 07.04.2015). [INFO] померла її дочка - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Царичанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 04.08.2021). Зазначає, що їй вже виповнилося 66 років та вона є пенсіонеркою по інвалідності, має І групу інвалідності, розмір її пенсії складає 2756 грн. 40 коп., інших джерел доходів, окрім пенсії не має. При цьому прикута до ліжка і потребує стороннього догляду. Після смерті дочки залишилася сама в квартирі. Син [PERSON] її не провідував та взагалі з нею не контактує з липня 2018 року. За вказаних обставин вона сама проживати не могла, а тому її до себе забрала її рідна сестра [PERSON] , де вона проживає і до цього часу. Так як вона тяжко хворіє, то вимушена постійно купувати ліки, витрати на які щомісячно становлять 1800-2000 грн. Крім цього, потрібно також кошти на продукти харчування, оплату комунальних послуг за квартиру, а також намагається допомогти фінансово сестрі, в якої проживає і яка є також пенсіонеркою, щодо оплати комунальних послуг. При цьому, відповідач працює, отримує заробітну плату та має сім`ю з трьох чоловік: дружини, яка теж працює, та неповнолітньої дочки. Інших утриманців немає, аліменти нікому не сплачує, а тому має можливість сплачувати на її користь та на її утримання аліменти. Враховуючи вищевикладене, прохає стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до її смерті. Дана цивільна справа перебувала у провадженні судді [PERSON] . Згідно розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 31 серпня 2022 року, на підставі п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30, рішення №3 зборів суддів Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24.08.2022, цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері передано на повторний автоматизований розподіл. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2022 року, вказану справу 05.09.2022 року передано на розгляд судді Костюкова Д.Г. Ухвалою суду від 05 вересня 2021 року дану справу суддею Костюковим Д.Г. прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та з врахуванням категорії, складності, обсягу та характеру доказів у справі, призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, у відповідності до положень ст. 274 ЦПК України, з викликом сторін. 28.09.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідача [PERSON] , в якому він прохає відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки обставини, якими вони обґрунтовуються, викладені позивачем досить суб`єктивно, не відповідають дійсності, а тому задоволенню не підлягають. При цьому, зазначає, що після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , позивач проживала з ним та його сім`єю, мала постійний догляд, належне харчування та постійну увагу. Потім в липні 2018 року його сестра [PERSON] приїхала та забрала матір проживати до себе, після чого і розпочалися між ними різні непорозуміння та припинилося будь-яке спілкування. На даний час він офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, має на утриманні неповнолітню дочку, а також надає допомогу повнолітній дочці дружини від першого шлюбу. Проживає у квартирі знайомого, оскільки власного житла немає. Також має не досить добрий стан здоров`я, у зв`язку з чим потребує періодичного стаціонарного лікування. Таким чином, вважає позовні вимоги безпідставними, у задоволенні яких слід відмовити. 06.10.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив позивача [PERSON] , в якому вона заперечує всі обставини, викладені відповідачем у відзиві на позов та прохає задовольнити позовні вимоги. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, прохав їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач з 06 червня 1976 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 06.06.1976). Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10.06.1977), та син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27.08.1980). [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 07.04.2015). [INFO] померла дочка позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Царичанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 04.08.2021). Згідно з пенсійним посвідченням від 25 лютого 2010 року серії [NUMBER] позивач є пенсіонером, особою з інвалідністю І групи загального захворювання опорно-рухового апарату довічно (а.с.4). Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого КНП «Царичанський ЦПМСД» ЦСР, [PERSON] має наслідки перенесеного інсульту в 2009 році, страждає на церебросклероз, астеноневротичний синдром (а.с.14). Відповідно до довідки про доходи №4722787040711776, позивач [PERSON] перебуває на обліку в Царичанському об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області і отримує пенсію по інвалідності, розмір якої станом на листопад 2021 року складає 2756 грн. 40 коп. (а.с.10). Згідно з довідкою управління соціального захисту населення №2 (Царичанка) Дніпровської райдержадміністрації від 30.11.2021 №434, [PERSON] , [INFO] , станом на 30.11.2021 на обліку в управлінні не перебуває та ніяких видів державних соціальних допомог не отримує (а.с.12). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 06.12.2021 №306/04-36-75, інформація про доходи [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за період з 2 кварталу по 3 квартал 2021 року відсутня (а.с.11). Також, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] - є працездатною особою, однак з грудня 2021 року офіційно не працевлаштований, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 16.08.1996 та індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб станом на 15.02.2022 (а.с.51, 55-59). Перебуває у зареєстрованому шлюбу з [PERSON] та має від шлюбу неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.50). Відповідно до висновку магнітно-резонансної томографії головного мозку від 03.12.2021 [PERSON] має діагноз: кісти Верге (а.с.60-61). Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Положеннями ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Статтею 7 Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 липня 2022 року - 2027 гривень, з 1 грудня 2022 року - 2093 гривень. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі N 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку, що оскільки позивач є непрацездатною особою, має пенсійний вік, є особою з івналідністю І групи, отримує лише пенсію по інвалідності, інших доходів не має, а тому потребує надання їй матеріальної допомоги з огляду на розмір її єдиного джерела доходу - пенсії, яка хоча і є вищою встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, разом з тим, на переконання суду, не є достатньою для забезпечення належного рівня життя людини з огляду на необхідність придбання за розмір цієї пенсії одночасно продуктів харчування, ліків, одягу, сплати комунальних послуг тощо. Таким чином, з огляду на викладене та на відсутність доказів позбавлення позивача батьківських прав, ухилення нею від виконання батьківських обов`язків, суд вважає, що наявні визначені законом підстави для виникнення у відповідача обов`язку утримувати позивача. Разом з тим, суд не приймає до уваги заявленої позивачем щомісячної суми витрат на ліки, оскільки вказана сума не доведена та не підтверджена належними та допустимими доказами, а у відповідності до ст.81 ч.6 ЦПК України суд не можу ґрунтувати своє рішення на припущеннях. Отже, визначаючи розмір аліментів, з урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що позивач потребує матеріальної допомоги за рахунок стягнення аліментів з відповідача на її утримання в розмірі 1000 грн., оскільки саме такий розмір призначених аліментів буде виправданий дійсними потребами, обумовлений фактичними обставинами справи та сприятиме меті зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Згідно зі ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Окрім цього, у зв`язку з тим, що позивачка в силу п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судових витрат, а саме за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання матері, то в силу ст.141 ЦПК України, судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 496,20 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial