Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

05 жовтня 2022 року до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області суду надійшла вказана цивільна справа про розірвання шлюбу. Представник позивачки [PERSON] (ордер серії ВЕ №1067792 від 24.06.2022 року) звернулася з позовною заявою до відповідача в якій зазначила, що [PERSON] з 26.09.2014 року перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 1472. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя в сторін не склалося, шлюбні стосунки між ними остаточно припинені з лютого 2022 року, на даний час сторони проживають окремо, дитина проживає зі своїм батьком та повністю знаходиться на його утриманні. Позивачка вважає, що сім`ю зберегти не можливо, оскільки примирення між ними бути не може, в зв`язку з чим просить розірвати шлюб укладений з відповідачем, прізвище після розірвання шлюбу залишити прізвище " [PERSON] ". 31 жовтня 2022 року від представника позивачки [PERSON] надійшла письмова заява в якій вона просила про розгляд справи за відсутності позивачки та її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Судом, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Сторони зареєстрували свій шлюб 26 вересня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] , актовий запис № 1472 (а.с.13). Згідно копії свідоцтва про народження, виданого Ліванською Республікою/Міністерство внутрішніх справ та муніципалітетів/ Генеральне управління зі справ громадянського стану, сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Через несумісність характерів шлюб виявився невдалим і сторони припинили стосунки з лютого 2022 року та на даний час проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивачка вважає, що їх шлюб має формальний характер і сім`ю зберегти неможливо, оскільки це суперечить їх інтересам та інтересам дитини, на примирення не згодна. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.109 СК України шлюб між подружжям, яке має дітей, розривається лише в судовому порядку. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, згідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам їх дитини, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору. Відповідно дост.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат, понесених на правову допомогу, позивачкою до матеріалів справи додано розрахунок про надання адвокатських послуг та квитанцію від 10.02.2022 року, згідно з якими адвокат Кутова І.В. надала юридичні послуги, згідно із договором про правову допомогу №1 від 10.02.2022 року, на загальну суму 5000 грн. (а.с.22-23). За таких обставин, за відсутності заперечень відповідача щодо розміру судових витрат, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу та судового збору.

Outcome: approved