Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 79293 гривні 54 копійки, витрати по сплаченому судовому збору у розмірі 992 гривні 40 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 11771 гривень 20 копійок. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АМ/5269779, з яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] . 03 вересня 2019 року в м. Черкаси мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси, 03 вересня 2019 року близько 21 години 15 хвилин [PERSON] керуючи автомобілем «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, по бульвару Шевченка в м. Черкаси, здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] , чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України. У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішоходами [PERSON] та [PERSON] було отримано тілесні ушкодження. 01 жовтня 2020 року, діючи в інтересах потерпілого [PERSON] , ТОВ «ЮК «Відшкодування» звернулося до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування. Факт дорожньо-транспортної пригоди 03 вересня 2019 року був визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, внаслідок чого було здійснено виплату страхового відшкодування на корись потерпілого в розмірі 79293 гривні 54 копійки. На підставі п.«а» ч.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право регресної вимоги щодо виплати вказаного страхового відшкодування. 16 грудня 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою - підприємцем « [PERSON] » укладено Договір №16/12/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (Полісом) № АМ/5269779 від 31 жовтня 2018 року. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми страхового відшкодування. З метою досудового врегулювання спору, відповідачу 30 грудня 2021 року було направлено акт (вимогу) №22066099-1 про відшкодування збитків в порядку регресу, однак жодних дій, спрямованих на добровільне погашення заборгованості зі сторони відповідача вчинено не було, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2022 року цивільну справу за вказаним позовом передано за підсудністю до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. 19 квітня 2022 року ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання та відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву. Позивач ФОП [PERSON] та його представник - адвокат Самойленко П.М. у судове засідання не з`явилися, останній звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи проводити без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання, а також відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відзиву на позовну заяву та заперечень до суду не направив. З урахуванням положень ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію представника позивача, яка викладена в його заяві про розгляд справи без його та позивача участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.4 та ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна особа (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, що 31 жовтня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №АМ/5269779, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу марки «ГАЗ 24-10», д.н.з. [NUMBER] . Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2020 року, за результатами розгляду кримінального провадження №711/8715/19, [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Як вбачається з вищевказаного вироку, [PERSON] 03 вересня 2019 року близько 21 години 15 хвилин, перебуваючи в стані сп`яніння внаслідок вживання наркотичних речовин (амфетамін), керував технічно справним автомобілем марки ГАЗ 24-10, реєстраційний номер [NUMBER] , при цьому рухаючись в місті Черкаси по бульвару Шевченка зі сторони вулиці Небесної Сотні в напрямку вулиці Богдана Хмельницького, наближаючись до перехрестя з вулицею Митницька, неподалік будинку №274/13 проявив неуважність та порушив вимоги: п.1.7 ПДР України, згідно до якого водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності; п.2.3.б) ПДР України, згідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.2.9.а) ПДР України, згідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; п.12.2 ПДР України, відповідно до якого у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; п.12.4 ПДР України, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.; п.18.1 ПДР України, відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, тобто будучи заздалегідь об`єктивно проінформованим про наближення до нерегульованого пішохідного переходу позначеного дорожньою розміткою 1.14.2 та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» Правил дорожнього руху України в момент, коли на вказаному пішохідному переходові перебували пішоходи, вчасно не застосував заходів для зменшення швидкості руху свого транспортного засобу та не зупинився, не надавши дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а продовжив свій рух прямо та здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які перетинали проїзну частину бульвару Шевченка по вищевказаному пішохідному переходові зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий [PERSON] , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №02-01/1069 від 28 жовтня 2019 року отримав тілесні ушкодження: закрита травма тазу, у вигляді переломів обох тазових кісток - обох лобкових, сідничних та клубкової, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості; рани потиличної ділянки голови справа - до категорії легких тілесних ушкоджень. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий [PERSON] , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №02-01/1108 від 29 жовтня 2019 року отримав тілесні ушкодження: травму голови у вигляді забою головного мозку важкого ступеня із внутрішньошлуночковим крововиливом та дифузним аксональним ушкодженням; гематомою потиличної ділянки та численними саднами ділянок голови; травму шийного відділу хребта у вигляді підвивиху першого шийного хребця; травму грудної клітки у вигляді переломів третього-восьмого ребер справа та чисельних саден цієї ділянки; травму правого стегна у вигляді перелому середньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням та чисельними саднами цієї ділянки, чисельні садна кінцівок, які супроводжувались загрозливими для життя явищами, та які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Спричинення потерпілому [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості, легких тілесних ушкоджень, та потерпілому [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №4/18Е-19 від 15 жовтня 2019 року знаходиться в причинному зв`язку з порушенням водієм автомобіля ГАЗ 24-10, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] вимог п.п.18.1. Правил дорожнього руху України. \~ Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку, страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі. Відповідно до ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі визнання неповнолітньої (малолітньої) особи дитиною з інвалідністю - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті. Згідно ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. 07 жовтня 2020 року до ПрАТ «СК «ВУСО» надійшла заява ТОВ «ЮК «Відшкодування», яке діяло в інтересах [PERSON] , в якій просило здійснити відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результатів дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03 вересня 2019 року близько 21 години 15 хвилин, де [PERSON] , перебуваючи у стані сп`яніння внаслідок вживання наркотичних речовин, керував автомобілем марки ГАЗ 24-10, д.н.з. [NUMBER] , при цьому рухаючись в м. Черкаси по бульвару Шевченка зі сторони вул. Небесної Сотні в напрямку вул. Б.Хмельницького, наближаючись до перехрестя з вул. Митницька, неподалік №274/13, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. Розмір відшкодування для потерпілого [PERSON] : 75114 гривні 00 копійок відшкодування, пов`язане зі стійкою втратою працездатності; 6116 гривень 78 копійок відшкодування, пов`язане із тимчасовою втратою працездатності. До даної заяви додані: медична документація, яка підтверджує тимчасову втрату працездатності [PERSON] ; довідку до акту огляду МСЕК, відповідно до якої [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності; довідку про доходи [PERSON] з місця роботи. Крім того, у вказаній заяві ТОВ «ЮК «Відшкодування» просило здійснити відшкодування шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок. Як вбачається з страхового акту №2066099-1 від 27 листопада 2020 року за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ-5269779 від 31 жовтня 2018 року, ПрАТ «СК «ВУСО» визнало вищевказану подію страховим випадком та сума страхового відшкодування склала 79293 гривні 54 копійки. Відповідно до платіжного доручення №35266 від 27 листопада 2020 року, ПрАТ «СК «ВУСО», на підставі страхового акту №2066099-1 від 27 листопада 2020 року та договору №АМ-5269779 від 31 жовтня 2018 року, за яким страхувальником є [PERSON] , а також заяви від 08 жовтня 2020 року, здійснило переказ коштів у сумі 79293 гривні 54 копійки на рахунок ТОВ «ЮК «Відшкодування». Згідно ст.8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до пп. 38.1.1 «а» п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] сприщив дорожньо-транспортну пригоду в стані наркотичного сп`яніння, до ПрАТ «СК ВУСО», як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, з моменту такої виплати, тобто з 27 листопада 2020 року, в межах фактичних витрат перейшло право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] як до особи, відповідальної за завдану шкоду, у розмірі 79293 гривні 54 копійки. 16 грудня 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Договір №16/12/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого, у відповідності до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Згідно Додатку №1 до Договору №16/12/2021 про відступлення права вимоги, ФОП [PERSON] отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування №АМ-5269779, страхувальником та боржником за яким є [PERSON] , сума страхового відшкодування 79293 гривні 54 копійки. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Доказів сплати відповідачем [PERSON] страхового відшкодування як ПрАТ «СК «ВУСО», так і позивачу ФОП [PERSON] , матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ФОП [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення №69 від 15 січня 2022 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір в сумі 992 гривні 40 копійок. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок. Також, відповідно до ч.1 та ч.3 ст.133 та ч.1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). 25 травня 2021 року між ФОП [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Адвокатус» в особі Голови адвоката Самойленко П.М. укладено договір №1818 про надання правової (правничої) допомоги, згідно умов якого адвокат Самойленко П.М зобов`язується надати позивачу правову допомогу у даній справі. Згідно ордеру серії АА №0017160 від 19 січня 2022 року, ФОП [PERSON] , на підставі договору про надання правової допомоги №1818 від 25 травня 2021 року\~ уповноважив адвоката Самойленка П.М. представляти його інтереси у суді.\~ Відповідно до п.1.1 вказаного Договору, клієнт доручає, а адвокат здійснює правову допомогу клієнту в повному обсязі та на умовах, які передбачені цим договором, а саме: представництво та захист інтересів клієнта у всіх установах незалежно від форми власності та в судах всіх інстанціях України щодо захисту його інтересів, за що клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар (винагороду) у розмірі та на умовах визначених договором (Розділ 4 цього Договору). Адвокат надає правову допомогу клієнту тільки на підставі тих документів, які були надані клієнтом адвокату, або були їм зібрані. Як вбачається з Додаткової угоди №2 Акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 14 січня 2022 року до Договору про надання правової (правничої) допомоги №1818 від 25 травня 2021 року, на виконання умов договору адвокат Самойленко П.М. надав позивачу наступні послуги: вивчення матеріалів страхової (регресної справи), формулювання правової позиції, підготовка та відправка запитів, підготовка позовної заяви, підготовка процесуальних документів у кількості необхідній для подачі позову до суду, підготовка заяв, клопотань та представництво інтересів позивача у суді, вартість яких становить 11771 гривня 20 копійок, які будуть сплачені на розрахунковий рахунок АО «Адвокатус». Згідно платіжного доручення №63 від 14 січня 2021 року, ФОП [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги №1818 від 25 травня 2021 року та додаткової угоди №2/Акт приймання-передачі правової допомоги від 14 січня 2022 року, сплатив на рахунок АО «Адвокатус» кошти у сумі 11771 гривня 20 копійок. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Враховуючи викладене, а також те, що заявлені та документально підтвердженні витрати позивача на правову допомогу адвоката адвокатського об`єднання «Адвокатус» у розмірі 11771 гривня 20 копійок є співмірними із складністю цієї справи, яка була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, наданими адвокатом обсягом послуг під час підготовки позовної заяви, затраченим часом на надання правничої допомоги під час судового розгляду справи, вказані витрати відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, в зв`язку з чим, з врахування задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,\~ відповідно до ст.512, 979, 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України та

Outcome: approved