Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.02.2018 року відповідачем підписано анкету-заяву б/н, відповідно до якої їй відкрито кредитний рахунок та видано кредитну карту з кредитним лімітом, який після збільшення становив 110 000 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами договір. Позивач стверджує, що відповідно до умов цього договору відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування останнім, сплачувати за перевитрати платіжного ліміту та комісії на умовах, передбачених договором. Однак, вона порушила свої кредитні зобов`язання та допустила виникнення і зростання заборгованості за кредитним договором, загальний розмір якої станом на 12.08.2021 року позивачем визначено як 111 040,58 грн., яка складається з 92\~848, 42 грн. заборгованості за тілом кредиту та з 18\~192, 16 грн. заборгованості за відсотками за користування цим кредитом. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати в розмірі 2\~270 грн. по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився. 09.09.2021 року представник позивача Гребенюк О.С. одночасно з даним позовом надіслав до суду письмове клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи в його відсутності. Відповідач та її представник, адвокат Ковріжних В.В. в судове засідання не з`явилися. Зокрема, вказаний представник відповідача, не з`являвся в підготовчі та судове засідання, починаючи з 01.04.2022 року. 03.05.2022 р. він подав клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки з 19.03.2022 року є мобілізований до складу Збройних Сил України. В задоволенні даного клопотання відмовлено ухвалою суду, постановленою в даній справі 07.10.2022 року, яка станом на 07.11.2022 року не оскаржена. Крім того, слід врахувати, що провадження в справі відкрито понад 1 рік тому, хоча певний період було зупинено в зв`язку з призначенням 10.01.2022 року економічної експертизи фінансово-кредитних операцій. Додатково слід врахувати, що відповідач особисто не з`явилася в жодне із судових засідань, а також вона мала і має право скористатися правовою допомогою іншого представника. Тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі, оскільки сторона відповідача висловила свою позицію у поданому 08.11.2021 року зазначеним представником відповідача відзиві на позовну заяву, в якому вказано, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, вважає безпідставними і такими, які суперечать нормам чинного законодавства, з таких постав. 21.02.2018 року між сторонами укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. У цій заяві процентна ставка не зазначена та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення грошового зобов`язання та її розміру. Отже, під час підписання заяви домовленості між сторонами про нарахування та стягнення з відповідача відсотків і пені у випадку прострочення зобов`язання не було. При цьому відповідач зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме із вказаними витягами з Тарифів та Умов відповідач ознайомлювалася і погоджувалася з ними, підписуючи дану заяву-анкету про приєднання до таких Умов та Правил, і що ці документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафів), їх розміри і порядок нарахування. Видані позивачем витяги з Тарифів і Умов та Правил не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідач зазначає, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг Приват Банку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 03.07.2019 року. Тому відповідач вважає, що вимоги в цій частині є не обгрунтованими і задоволенню не підлягають. Крім того, у відзиві зазначено, що у «паспорті споживчого кредиту» в графі «підпис споживача» міститься підроблений підпис, який не є особистим підписом відповідача (а.с.86-102). Крім того, 12.11.2021 року вказаним представником відповідача подано клопотання про призначення судової економічної експертизи фінансово-кредитних операцій (а.с.120-129). Ухвалою суду від 10.01.2022 року дане клопотання задоволено та виконання даної експертизи доручено судовим експертам Івано-Франківського\~ відділення\~ Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (а.с.177-180). 01.08.2022 року до суду надійшло повідомлення експерта цієї експертної установи від 18.07.2022 року про неможливість надання висновку, оскільки експерту не надано необхідних додаткових матеріалів (а.с.211-215). В подальшому ні відповідач, ні її представник в жодне із судових засідань знову не з`явилися та жодних клопотань щодо повторного призначення такої експертизи не заявили. 29.11.2021 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 21.02.2018 року. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, а саме в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладено договір у письмовій формі. Представник позивача також зазначає, що банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору, враховуючи, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч.2 ст.638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції на укладення договору дією. Окрім цього, в анкеті-заяві зазначено: «я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з умовами та правилами. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку». Представник позивача також вважає посилання відповідача на вищевказану постанову Верховного Суду України недоречною з огляду на те, що в зазначеній постанові вказано: «Суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника". Однак, в даній справі позивач надав докази, що відповідача було ознайомлено саме із зазначеними вище Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с.155-163). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін та (їх представників) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, дійшов наступних висновків. Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 вказаного Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 вказаного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 21.02.2018 року відповідачем підписано заяву б/н, згідно з якою відповідачу відкрито кредитний рахунок та видано кредитну карту з кредитним лімітом, який після збільшення становив 110 000 грн. Кредитний договір укладено у формі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій відповідач погодився з тим, що дана заява разом з цими Умовами, Правилами і Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с. 13). Однак, щодо позову в частині стягнення відсотків, нарахованих за прострочений кредит, суд зазначає наступне. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.02.2018 року та заяви-анкети, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/) як невід`ємні частини договору. В той же час, згідно з ч. 1\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст. 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. До позовної заяви позивачем додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду" та витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (а.с. 18-72). Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи, Умови та Правила розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету від 21.02.2018 року, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг наданий банком витяг з цих Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ принципу справедливості розгляду справи судом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Отже, оскільки позивачем не надано суду належних доказів, які б містили умови щодо сплати вказаних відсотків та штрафів, то підстав для стягнення з відповідача заборгованості за ними немає. Щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З аналізу наведеної норми слідує, що така передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов`язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Тобто, приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, обґрунтовуючи позовну вимогу про стягнення 18 192 грн. заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, посилався на те, що з 01.03.2019 року були внесені зміни до Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування процентів, а саме згідно п. 2.1.1.12 в разі починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін в розмірі подвійних процентів за користування кредитом, базовий розмір яких передбачений Тарифами. При цьому проценти за користування кредитом банком не нараховуються та не підлягають сплаті клієнтом. Банк має право при розрахунку заборгованості по кредиту застосовувати індекс інфляції у відповідному періоді. Разом з тим, матеріали справи не містять даних про те, що відповідач ознайомилася зі змінами до Умов та правил надання банківських послуг від 01.03.2019 року щодо нарахування процентів за ч.2 ст.625 ЦК України та що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних процентів. З урахуванням наведеного, відсутні підстави для висновку про те, що укладеним між сторонами договором було встановлено інший розмір процентів, ніж вказано в ч. 2 ст. 625 ЦК України. А тому позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми, як визначено в ч.2 ст.625 ЦК України, в межах загального, трирічного строку позовної давності. Оскільки вимоги позивача стосуються заборгованості, яка виникла станом на 12.08.2021 року, то період, за який слід вирахувати та стягнути 3% річних, повинен починатися з 13.08.2018 року, що становить 3 роки (1 095 днів). Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: сума боргу ? 3% : 365 ? кількість днів. Таким чином, загальний розмір трьох процентів річних відповідно до заявлених позовних вимог за період з 13.08.2018 року по 12.08.2021 року, тобто в межах загального строку позовної давності, повинен становити 8\~356, 36 грн. (92\~848,42 ? 3% : 365 ? 1095), і саме вказана сума як плата за користування кредитними коштами підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 101\~204, 78 грн. Судом також встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 2\~270 грн., що стверджується платіжним дорученням від 28.08.2021 року (а.с. 5). Дані судові витрати підлягають присудженню з відповідача на користь позивача в зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог. На підставі ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 1050, 1054 ЦК України та,

Outcome: partial