Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

01.09.2022 року позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з вищевказаним позовом, у якому просив суд: визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 25856 від 20.11.1999 року, а саме: квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , що діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] , вчинений на Одеській товарній біржі, зареєстрований у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості під № 36 стр. 21 кн. 344 пр. В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог позивач\~зазначив,\~що 20.11.1999\~між [PERSON] ,\~що діяла\~від імені\~ [PERSON] та\~ [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 25856. Відповідно до вказаного договору [PERSON] , яка була членом біржі, придбала у [PERSON] , який також був членом біржі, квартиру [ADDRESS] . Зазначений Договір купівлі-продажу від 20.11.1999 року був зареєстрований Одеською товарною біржею в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 25856 від 20.11.1999 року, згідно Закону України «Про товарні біржі» і подальшому нотаріальному Отже,\~згідно позовної\~заяви,\~власником вищевказаної\~квартири була\~ [PERSON] на\~підставі Договору\~купівлі-продажу\~нерухомого майна\~№ 25856\~від 20.11.1999.\~Проте,\~ [INFO] [PERSON] \~померла, у зв`язку з чим відкрилася спадщина (спадкова справа № 3/2022). [PERSON] , позивач по справі, є донькою [PERSON] та, відповідно, спадкоємцем майна померлої. Згідно позовної заяви, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину померлої [PERSON] , а саме: квартиру [ADDRESS] , однак, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Тихомировою К.В. на усне звернення позивача щодо видачі Свідоцтва про право на спадщину було повідомлено, що для отримання Свідоцтва про право на спадщину необхідно надати Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 25856 від 20.11.1999 року, а також рішення суду, що набрало законної сили про визнання цього договору дійсним, адже даний договір не відповідає вимогам ст. 657 ЦК України, а тому позивачка звернулась до суду із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.09.2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до Малиновського районного суду м. Одеси заяву, в якій вона просила суд розглянути справу без її участі та просила задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, 06.10.2022 року подав до суду заяву про визнання позовних вимог. Треті особи в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомили. Згідно з\~ч.\~4\~ст.\~206\~ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.11.1999\~року між\~ [PERSON] ,\~паспорт серії\~ [NUMBER] ,\~виданий Суворовським\~РВ ОМУ\~УМВС України\~в Одеській\~області 12.03.1999\~року,\~що діяла\~від імені\~ [PERSON] , який проживав\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~на підставі\~довіреності,\~посвідченої приватним\~нотаріусом м.\~Одеси Русскіх\~С.Б.\~за №\~4859\~від 01.10.1999\~року та\~ [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , що виданий Дніпровським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області 09.10.1998 року, було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 25856. Судом встановлено, що відповідно до вказаного договору [PERSON] , яка була членом біржі, придбала у [PERSON] , який також був членом біржі, квартиру [ADDRESS] . Зазначений Договір купівлі-продажу від 20.11.1999 року був зареєстрований Одеською товарною біржею в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 25856 від 20.11.1999 року, згідно Закону України «Про товарні біржі» і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав. 14.02.2000 даний договір також був зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості під № 36 стр. 21 кн. 344 пр. Судом встановлено, що умови цього договору були повністю виконані сторонами. Із змісту договору купівлі-продажу, зареєстрованого на біржі, вбачається, що розрахунок за придбану нерухомість був виконаний в повному об`ємі, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов. Отже, судом встановлено, що власником вищевказаної квартири була [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 25856 від 20.11.1999 року. [INFO] [PERSON] \~померла, у зв`язку з чим відкрилася спадщина (спадкова справа № 3/2022). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , позивач по справі, є донькою [PERSON] та, відповідно, спадкоємцем майна померлої. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218, 1220, 1222 Цивільного кодексу України , спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. ч. 1,5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України). Положеннями ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. В статті 1298 ЦК України вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину померлої [PERSON] , а саме: квартиру [ADDRESS] , однак, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Тихомировою К.В. на усне звернення позивача щодо видачі Свідоцтва про право на спадщину було повідомлено, що для отримання Свідоцтва про право на спадщину необхідно надати Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 25856 від 20.11.1999 року., а також рішення суду, що набрало законної сили про визнання цього договору дійсним, адже даний договір не відповідає вимогам ст. 657 ЦК України, а саме не є нотаріально посвідченим. Як було судом зазначено вище. Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 25856 від 20.11.1999 року був зареєстрований на Одеській товарній біржі, а також в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України Про товарну біржу в редакції від 16.02.1993 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. При цьому, листом Міністерства юстиції України № 17-12-44 від 10.04.1998 року роз`яснено, що угоди, укладені на біржі, не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Частиною 4 Прикінцевих положень діючого ЦК України від 16.01.2003 року встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Стаття 86 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, право власності це врегульовані законом, суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними. Стаття 128 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Відповідно до ст. 41 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). Стаття 42 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством. Стаття 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 2 ст. 220 чинного ЦК України від 16.01.2003 року, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що умови цього договору були повністю виконані сторонами. В даний час реалізувати своє право власності позивачу не представляється можливим, оскільки лише від нотаріуса вона дізналася, що вказаний правочин має бути засвідчений нотаріально. Покупець за життя за вказаним договором належним чином зареєструвала право власності на квартиру у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, зареєструвалась в ній та постійно мешкала у цій квартирі. Із змісту договору купівлі-продажу. зареєстрованого на біржі, вбачається, що розрахунок за придбану нерухомість був виконаний в повному об`ємі, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов. Станом на сьогодні квартирою користується позивач та бажає оформити право власності як спадкоємець першої черги. Судом встановлено, що письмовим доказом в даному випадку є Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 25856 від 20.11.1999 року , зареєстрований на Одеській товарній біржі, а також в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості. Крім цього, на запит приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Тихомирової К.В., КП «БТІ» ОМР надало відповідь від 23.02.2022 року № 13190/04-04, в якій вказано, що станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за фізичною особою « [PERSON] » (прізвище ім`я та по батькові вказане російською мовою, згідно із записом у реєстровій книзі) на підставі договору № 25856 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Одеською товарною біржею 20.11.1999 року. Також, додатковими доказами того, що відбулося повне виконання Договору купівлі- продажу нерухомого майна № 25856 від 20.11.1999 року є копії рахунків-повідомлень на оплату комунальних послуг, де власником особових рахунків зазначено [PERSON] . Відтак, оскільки вказаний біржовий договір повністю виконаний, право власності зареєстроване у БТІ, тому суд вважає, що він підлягає визнанню дійсним. Судом встановлено, що необхідність звернення до суду із цим позовом обґрунтовано тим, що наданому етапі оформлення позивачем спадщини, а саме отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачу необхідно надати нотаріусу рішення суду, що набрало законної сили про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 25856 від 20.11.1999 року дійсним. Враховуючи, що сторона даного договору, а саме мати позивача [PERSON] є померлою, то позивач як спадкоємець своєї покійної матері має право на звернення із даним позовом до суду для оформлення права власності на спадове майно. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач визнав позов повністю, що підтверджується заявою. Згідно даної заяви відповідачу наслідки визнання позову відомі та зрозумілі. Визнання позову це розпорядницька дія відповідача, його згода на задоволення заявлених позовних вимог, спрямована на закінчення розгляду судом заявленої вимоги шляхом винесення рішення про її задоволення. Визнання позову є розпорядницькою дією відповідача і означає безумовну згоду з вимогами позивача та з винесенням судом рішення на користь позивача незалежно від наявності і доведеності фактів, що входять у підставу позову. Визнання факту є різновидом пояснень відповідача як засобу доказування і спрямоване на підтвердження наявності певної обставини, доказування якої згідно з правилами про розподіл тягаря доказування покладається на позивача. Враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів для задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. На підставі ст.ст. 5, 15, 16, ЦК України від 16.01.2003 року, ст.ст. 41, 42, 47, 86, 128, 153, 220, 224, ЦК УРСР від , ст. 41 Конституції України, ст. 15 Закону України «Товарну біржу»,

Outcome: approved