Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів \~ \~ \~ \~До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 16 лютого 2021 року звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння в якому просив: ? Визнати за [PERSON] право власності на кв. [ADDRESS] . ?Витребувати від [PERSON] на корись [PERSON] кв. [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на користь позивача понесенні судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07 лютого 2007 року між ВАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк та [PERSON] був укладений кредитний договір №7/в, кредитні кошти надані на придбання автомобіля та ремонту квартири. 09 лютого 2007 року у забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором між сторонами було укладено іпотечний договір №1 , предметом якого є кв. [ADDRESS] , право власності на яку було набуто відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіною І.Ю. за реєстровим № 6532 , зареєстрованого в КП «ДМБТІ» 18 січня 2007 року, в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим номером 719423. 07 лютого 2018 року до квартири позивача прийшли представники ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та повідомили, що вони є власниками його квартири та у примусовому порядку виселили його з квартири. 09 лютого 2018 року позивачем було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно, щодо об`єкту нерухомого майна з якої стало відомо, що 29 січня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» зареєструвало право власності на кв. [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В лютому 2018 року позивач звернувся з позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», державного реєстратора Анненкова М.І. Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Дніпропетровської області і приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Наталії Іванівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про проведену державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року у справі № 201/1632/18 позовну заяву [PERSON] задоволено. Визнано протиправним та скасувано рішення індексний номер: 44435464 від 05 грудня 2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень права власності на нерухоме майно\~квартиру [ADDRESS] , зареєстрованого приватним нотаріусом Заверуха Н.І.. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведену державну реєстрацію права власності - номер запису про право власності: 29281963 про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», код ЄДРПОУ 40696815 на нерухоме майно за адресою: кв. [ADDRESS] та стягнуто судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року змінено виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В решті рішення суду - залишити без змін. Отже фактично було поновлено право власності позивача. 13 березня 2020 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна йому стало відомо, що 15 серпня 2019 року на підставі договору купівлі - продажу власником спірної квартири став [PERSON] . Тому позивач пославшись на порушення його права власності просив позовні вимоги задовольнити, окрім того просив суд стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати на правову допомогу та оплату судового збору(а.с.2-6). \~ \~ \~ \~24\~листопада 2021\~року представником\~відповідача \~на адресу\~суду подано\~відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимогу зв`язку з їх недоведеністю. Так, дійсно 15 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу спірної квартиру, яка на момент укладення договору відповідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та об`єкта наданих витягів не перебувала ні під арештом ні під забороною на відчуження, тому [PERSON] є добросовісним покупцем спірної квартири. Позивачем не доведено належними доказами недобросовісності дій відповідача та недійсності укладеного правочину. Окрім того зазначив, що Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року встановлено, що [PERSON] виразив свою згоду на відчуження спірної квартири у формі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем, а тому спірна квартира вибула з володіння позивача за його волею (а.с.87-90). \~ \~ \~ \~04\~лютого 2022\~року \~представником позивача\~надано відповідь\~на відзив в якому остання наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав викладених в позовні заяві, окрім того наголосила, що саме незаконні дії ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінасгруп» призвели до незаконного відчуження спірної квартири. Стосовно тверджень відповідача, що начебто спірна квартира вибула з його володіння за його волею зазначила, що Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року було встановлено незаконність реєстрації права власності, а позасудове набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержателем є одним із видів примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», яке виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами (а.с.101-107). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 16 лютого 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. ( а.с. 35). 22 лютого 2021 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення виявлених недоліків (а.с. 36-37) Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 41). Ухвалою суду від 03 березня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с. 42-43). До суду 24 березня 2021 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.45). 06 вересня 2021 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 59-60). 25 жовтня 2021 року витребуванні документи надійшли на адресу суду (а.с. 67-76). Ухвалою суду від 07 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 119-120). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала наполягала на їх задоволенню з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. Представник третьої особи заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснивши що позивачем було порушено умови кредитного договору в результаті чого утворилась заборгованість, на погашення якої було звернуто стягнення на спірну квартиру. Фактичні обставини встановленні судом 07 лютого 2007 року між ВАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк та позивачем [PERSON] був укладений кредитний договір №7/в. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору кредитні кошти надані на придбання автотранспорту та ремонт квартири. 09 лютого 2007 року у забезпечення виконання між сторонами кредитного договору було укладено Іпотечний договір №1, предметом якого є квартира загальною площею 64.9 кв. м., житлова площа 37.9 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 7-11). Позивач зазначає, що 07 лютого 2018 року до його квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] прийшли представники ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» і повідомили, що є власниками квартири та у примусовому порядку виселили позивача та інших мешканців квартири. 09 лютого 2018 року позивач отримав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з якої вбачається, що 29 січня 2018 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав їх обтяжень, індексний номер 39401054, державним реєстратором Анненковим М.І. Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Дніпропетровської області було внесено запис про право власності 24572577, у зв`язку з чим власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] стало ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» (а.с 12-13). Відповідно до отриманої Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10 грудня 2018 року. Позивач дізнався, що 05 грудня 2018 року на підставі Рішення про державну реєстрацію прав їх обтяжень, індексний номер 44435464 від 05 грудня 2018 року, приватним нотаріусом Заверуха Н.І. було внесено запис про право власності № 29281963, у зв`язку з чим власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , стало ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», підставою виникнення права власності зазначено: Іпотечний договір, серія та номер 1-3-53 від 09 лютого 2007 року, Договір про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором №1 від 13 грудня 2017 року, повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №7/в від 15 грудня 2017 року, вимога/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості від 15 грудня 2017 року (а.с. 14-15). \~ \~ \~ \~В лютому 2018 року позивач звернувся з позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», державного реєстратора Анненкова М.І. Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Дніпропетровської області і приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Наталії Іванівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про проведену державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року у справі № 201/1632/18 позовну заяву [PERSON] задоволено. Визнано протиправним та скасувано рішення індексний номер: 44435464 від 05 грудня 2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень права власності на нерухоме майно\~квартиру [ADDRESS] , зареєстрованого приватним нотаріусом Заверуха Н.І.. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведену державну реєстрацію права власності - номер запису про право власності: 29281963 про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», код ЄДРПОУ 40696815 на нерухоме майно за адресою: кв. [ADDRESS] та стягнуто судові витрати по справі(а.с. 16-23). \~ \~ \~ \~Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року змінено виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В решті рішення суду - залишити без змін (а.с. 24-28). 13 березня 2020 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна позивачу стало відомо, що 15 серпня 2019 року на підставі договору купівлі - продажу власником спірної квартири став [PERSON] (а.с. 29-30). Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 15 серпня 2020 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбав нерухоме майно за адресою: кв. [ADDRESS] (а.с. 74-75). Згідно п. 4 продаж квартир вчинено за 1\~005\~711 грн., покупець в повному обсязі розрахувався за придбану квартиру, на що вказує п. 5 договору купівлі продажу. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із частиною першою статті 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідно правової підстави заволоділа ним. Згідно із положенням частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати ( добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, якщо, зокрема, майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі статтею 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться усі випадки, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача. Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року, справа № 183/1617/16. Так, Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 201/1632/18 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», державного реєстратора Анненкова Максима Ігоровича Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Дніпропетровської області і приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Наталії Іванівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про проведену державну реєстрацію права власності на нерухоме майно встановлено, що звернення стягнення на спірну квартиру як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки [PERSON] надав іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя у позасудовому порядку, яка висловлена в пункті 7.4 іпотечного договору. Відповідно ч. 4 ст 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 15 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу кв. [ADDRESS] , продаж вчинено за 1\~005\~711 грн. В пункті 7 договору зазначено, що спірна квартира під забороною відчуження (арештом) згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно щодо суб`єкта № 177574300 від 15 серпня 2019 року, та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна № 177572575 від 15 серпня 2019 року не перебуває. З наведеного вбачається, що спірна квартира вибула з володіння позивача з його волі, на час укладення договору купівлі продажу 15 серпня 2019 року спірна квартира не перебувала ні під арештом ні під забороною на відчуження, тому [PERSON] є добросовісним покупцем спірної квартири. Позивачем не доведено належними доказами недобросовісності дій відповідача та недійсності укладеного правочину. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи що спірна квартира вибула з володіння позивача за його волею, та позивачем не надано належних доказів недобросовісності дій відповідача суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Судові витрати розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed