Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

28 вересня 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, на дві земельні ділянки, площею 2,4323 га, кадастровий номер 0725582600:08:001:2111, та площею 0,6996 га, кадастровий номер 0725582600:08:001:2112, з цільовим призначенням для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, які розташовані на території Маковичівської сільської ради Ковельського району Волинської області. За життя [PERSON] проживала одна та склала заповіт, відповідно до якого, вказані земельні ділянки заповіла йому. Вказуючи, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, але нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки на ім`я спадкодавця, просив визнати за ним право власності на спадкові земельні ділянки в порядку спадкування після смерті [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, 25 жовтня 2022 року подав до суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить задовольнити та розглядати справу без його участі (а. с. 42). Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, 20 жовтня 2022 року подав до суду заяву, в якій вказав, що Турійська селищна рада позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за відсутності представника (а. с. 40, 41). Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За змістом статей 524, 548 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а. с. 9) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшли дві земельні ділянки: площею 0,2,4323 га, кадастровий номер 0725582600:08:001:2111, та площею 0,6996 га, кадастровий номер 0725582600:08:001:2112, які розташовані на території Маковичівської сільської ради Ковельського (колишнього - Турійського) району Волинської області. Належність вищевказаних земельних ділянок спадкодавцеві [PERSON] підтверджується державним актом серії ВЛ № ТР-553 від 28 грудня 2001 року, та витягами з Державного земельного кадастру (а. с. 14, 15-20). За життя [PERSON] 02 січня 2002 року склала заповіт, відповідно до якого належні їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ВЛ-ТР-533 земельні ділянки заповіла [PERSON] - позивачу у цій справі (а. с. 11). Зі змісту довідки Маковичівської сільської ради Турійського району Волинської області № 110 від 02 березня 2020 року видно, що в управління та володіння спадковим майном [PERSON] з дня її смерті вступив [PERSON] (а. с. 10). 01 вересня 2022 року позивач подав приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а. с. 27 на звороті). Заповіт, складений спадкодавцем [PERSON] 02 січня 2002 року, не змінювався і є дійсним (а. с. 36). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. Таким чином позивач є спадкоємцем за заповітом, який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном [PERSON] і в контексті положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР є таким, що прийняв спадщину. Постановою приватного нотаріуса від 01 вересня 2022 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з ненаданням оригіналу документа, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкові земельні ділянки, та відсутністю інформації про спадкові земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 13). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 122/2022 до майна померлої [PERSON] (а. с. 27-39), з яких також видно, що, окрім позивача, ніхто із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса не звертався. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 496 гривень 20 копійок; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - 496 гривень 20 копійок. На підставі викладеного, статей 524, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР та

Outcome: approved