Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради про визначення способу участі у вихованні дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що з [PERSON] він перебував в зареєстрованому шлюбі з березня 2013 року, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.05.2019 розірвано. Від шлюбу вони мають малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] , які проживають разом з відповідачем. У провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська наразі перебуває справа за його позовом до [PERSON] про визначення місця проживання їх доньки. Наголошував, що на утримання сина він щомісяця сплачує аліменти, однак відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, не надає можливості приймати участь у спілкуванні та вихованні сина, що порушує не тільки його права, а й суперечить інтересам дитини. Наразі місцезнаходження [PERSON] йому невідоме. Просив суд визначити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні їх спільного сина [PERSON] , [INFO] до досягнення дитиною трьох років в присутності матері, встановленням часу спілкування: щовівторка щомісяця з 16:00 год. до 20:00 год.; щочетверга щомісяця з 16:00 год. до 20:00 год.; щосуботи щомісяця з 10:00 год. до 19:00 год.; після досягнення дитиною трьох років, без присутності матері: кожен будній день з 17-00 до 19-00 (за погодженням батьків) без присутності матері ( [PERSON] ), за місцем проживання батька та/або в місцях та закладах належних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, природних умов і режиму дня дитини; кожного року, який закінчується парним числом він матиме право проводити свята Новий рік (з 12:00 год. 31 грудня до 20:00 год. 01 січня), Різдво Христове (з 09:00 год. 06 січня до 21.00 год. 07 січня), Великдень та Трійця (з 09:00 год. По 21:00 год.) спільно з сином за місцем проживання батька та/або у закладах, приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей та/або на природі; кожного року, який закінчується непарним числом він матиме право проводити спільне святкування дня народження сина [PERSON] (з 09:00 год. до 21:00 год.) спільно з сином за місцем проживання батька та/або у закладах, приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей та/або на природі; два рази на місяць, в перший та третій тиждень місяця, з 09-00 години суботи до 21.00 години неділі з можливістю перебування дитини за місцем проживання батька ( [PERSON] ) без присутності матері ( [PERSON] ) з можливістю відвідувати місця та заклади прилежні до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини; щорічний спільний відпочинок протягом п`яти днів, з 09-00 години першого дня до 19-00 години п`ятого дня у період весняних, осінніх та зимових канікул, в місцях помешкання та закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, без присутності матері, з можливістю перебування дитини за місцем проживання батька ( [PERSON] ); щорічний спільний відпочинок протягом 30 діб в літній період в межах України (за домовленістю батьків) без присутності матері; зобов`язати мати ( [PERSON] ) сповіщати його про всі заходи, що стосуються стану здоров`я сина (планові медичні обстеження, лікування тощо), побутового, творчого, учбового процесу дитини, виїзд на відпочинок (з вказівкою міста, назви санаторного або туристичного комплексу, готелю), батьківські збори, поїздки, якщо стало їй відомо заздалегідь, повідомляти письмово про зміну місця проживання дитини (з вказівкою точної адреси), зміну навчального закладу, погіршення його стану здоров`я та самопочуття, не перешкоджати спілкуванню дитини з батьком, у тому числі і через засоби мобільного зв`язку або інше (відео-зв`язок, вайбер, скайп, смс - повідомлення тощо). [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити. Зазначав, що [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні з сином, не надає можливості приймати йому участь у спілкуванні та вихованні дітей. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомила, відзив на позов не надала, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради надав заяву про розгляд справи без їх участі. Управління - служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради надало клопотання в якому зазначали, що спеціалістам не вдалося поспілкуватися з матір`ю [PERSON] , заслухати її думку та скласти акт обстеження умов проживання дитини, тому просили суд розглянути справу відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.09.2013, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Керченського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.05.2019 розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро, 11.02.2020, та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Соборним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Судом також встановлено, що стосовно питання спілкування позивача - [PERSON] з сином - [PERSON] , між сторонами виник конфлікт. Згідно листа Управління - служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради № 17.5-17/1381 від 06.09.2022 [PERSON] питання щодо способу участі батька, [PERSON] , у вихованні сина та встановлення графіку спілкування з малолітнім [PERSON] , [INFO] , двічі виносилося на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Лівобережній адміністрації Дніпровської міської ради: 17.05.2022 року та 07.06.2022 року. На засіданнях комісії був присутній лише батько, [PERSON] . Спеціалістам управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради жодного разу не вдалося поспілкуватися з матір`ю, [PERSON] , заслухати її думку та скласти акт обстеження умов проживання дитини, за місцем її фактичного проживання разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим, надати відповідний висновок органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради неможливо. Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною другою статті 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України). Частинами другою третьою статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно з частинами першою-третьою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Практика ЄСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з сином, а тому позов є обґрунтований. Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ України «Про охорону дитинства», враховує особу батька та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дитини. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно психологічного профілю [PERSON] , [INFO] , який складено комунальним закладом «Дніпровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради № 1 від 28.08.2021 за результатами діагностування [PERSON] можна охарактеризувати як особистість з високим рівнем інтелектуального розвитку, кому притаманний наступний психоемоційний стан та особистісні риси: спокійне та адекватне сприйняття дійсності, раціональність в поведінці, не схильний до вирішення конфлікту агресивним, насильницьким способом. Вміння контролювати власні емоції, стресостійкість. Має риси залежності від дій значущої групи або особи, нерішучість у виборі моделі поведінки. Наявне бажання орієнтуватись на загальноприйняті норми та правила поведінки у суспільстві. Серед рис характеру [PERSON] не виявлено тих, які є загостреними, акцентованими або патологічними. Відсутні риси характеру, які б могли негативно вплинути на процес його спілкування з його дітьми. Психологічні особливості [PERSON] не несуть потенційно негативний вплив на психологічне здоров`я його дітей. В ситуації вирішення конфлікту намагається застосовувати дії, що мають характер близьких до співпраці, проте якщо це не приносить успіху, намагається дистанціюватися. Встановлено наявність підвищеного показника за шкалою: «застрягання», що може вказувати на вибіркову схильність до фіксації на негативних емоційних переживаннях. Загалом, [PERSON] , з урахуванням його індивідуально- психологічних властивостей, інтелекту, властивостей емоційно-вольової сфери, спрямованості особистості має необхідні для виховання дитини психолого-педагогічні якості. [PERSON] на обліку у лікаря-нарколога (сертифікат серії 12 ЯЯС № 071715 від 20.10.2021) не перебуває. На підставі встановлених обставин справи, з метою збереження рівності прав батьків та забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що позовні вимоги задовольнити в частині зобов`язання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] , [INFO] ; зобов`язання [PERSON] сповіщати батька про зміну місця реєстрації та проживання дитини, закладу дошкільної освіти, закладу де навчається дитина - [PERSON] , [INFO] ; зобов`язання [PERSON] забезпечити можливість спілкування з дитиною - [PERSON] , [INFO] , за допомогою телефонного та Інтернет зв`язку; визначити способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , а саме встановити наступний графік спілкування з сином: до досягнення дитиною трьох років в присутності матері, щовівторка щомісяця з 16:00 год. до 20:00 год.; щочетверга щомісяця з 16:00 год. до 20:00 год.; щосуботи щомісяця з 10:00 год. до 19:00 год.; після досягнення дитиною трьох років, щовівторка щомісяця з 16:00 год. до 20:00 год.; щочетверга щомісяця з 16:00 год. до 20:00 год., без присутності матері за погодженням батьків, за місцем проживання батька та/або в місцях та закладах належних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, природних умов і режиму дня дитини; кожного року, який закінчується парним числом на Новий рік (з 12:00 год. 31 грудня до 20:00 год. 01 січня), Різдво Христове (з 09:00 год. 06 сiчня до 21.00 год. 07 січня), Великдень та Трійця (з 09:00 год. по 21:00 год.) за місцем проживання батька та/або у закладах, приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей та/або на природі; кожного року, який закінчується непарним числом святкування дня народження сина з 09:00 год. до 21:00 год. за місцем проживання батька та/або у закладах, приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей та/або на природі; два рази на місяць, в перший та третій тиждень місяця, з 09-00 години суботи до 21.00 години неділі з можливістю перебування дитини за місцем проживання батька без присутності матері з можливістю відвідувати місця та заклади приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини; щорічний спільний відпочинок протягом трьох днів, з 09-00 години першого дня до 19-00 години третього дня у період весняних та осінніх канікул, в місцях помешкання та закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, без присутності матері, з можливістю перебування дитини за місцем проживання батька; щорічний спільний відпочинок протягом п`яти днів, з 09-00 години першого дня до 19-00 години п`ятого дня у період зимових канікул, в місцях помешкання та закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, без присутності матері, з можливістю перебування дитини за місцем проживання батька; щорічний спільний відпочинок протягом 30 діб в лiтнiй період в межах України (за домовленістю батьків) без присутності матері, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial