Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-03 00:00:00

[PERSON] , в особі представника адвоката Шрамко І.С,. звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати за [PERSON] право власності на ѕ частини квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON] , та за заповітом після смерті матері, [PERSON] . В обґрунтування позову посилалась на те, що [INFO] помер її рідний батько, [PERSON] , який був власником ј частини квартири за адресою [ADDRESS] . Після його смерті за спадщиною звернулась дружина померлого - мати позивачки, [PERSON] , та позивачка. Обидві отримали відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із неможливістю встановити коло спадкоємців, оскільки місцем смерті спадкодавця є [PERSON] республіка Німеччина. [INFO] [PERSON] також померла, так і не оформивши спадщину після чоловіка. За життя [PERSON] залишила заповіт, згідно з умовами якого все належне їй майно заповідала доньці. Після звернення до Третьої державної нотаріальної контори позивачем отримано відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із неможливістю встановити коло спадкоємців, оскільки місцем смерті спадкодавця є [PERSON] республіка Німеччина. [PERSON] , в свою чергу, звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності. В обґрунтування позову зазначав, що на момент смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] , мешкав разом з ним та матір?ю, [PERSON] , у Федеративній республіці Німеччина за адресою [ADDRESS] . У зв?язку з чим є таким, що прийняв спадщину після смерті батька на підставі заповіту. Ухвалою від 19 травня 2021 року позови були об?єднані в одне провадження. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. [INFO] помер рідний батько сторін [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому ј частини квартири [ADDRESS] . [PERSON] на момент смерті проживав у місті Ганновер,\~Федеративна республіка Німеччина, разом з дружиною, [PERSON] . Цей факт вбачається з численних документів, що містяться в матеріалах справи і не оспорюється ніким із сторін. Відповідно до вимог статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином [PERSON] , проживаючи разом із своїм чоловіком, як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину в порядку спадкування за законом. За життя [PERSON] залишив заповіт, згідно з яким залишив все належне йому майно синові, [PERSON] . Проте [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після батька в установлений статтею 1270 Цивільного кодексу строк не звернувся. Посилання на факт спільного проживання разом з батьком на момент його смерті спростовується матеріалами справи. Адресою проживання [PERSON] відповідно до всіх документів є [ADDRESS] . З пояснень самого [PERSON] , які він надав в судовому засіданні вбачається, що він постійно проживав із дружиною за адресою [ADDRESS] , але дуже часто навідувався до батьків, приділяючи час догляду за ними. Зазначення про часткове проживання з батьками не доведено належними та допустимими доказами, та не передбачено жодними законодавчими нормами. Стаття 1268 Цивільного кодексу ставить саме постійне проживання зі спадкоємцем як умову прийняття спадщини, а не часткове. Документи, де адресою [PERSON] зазначена адреса батьків, датовані 2012 роком та не можуть бути доказом проживання за цією адресою в 2017. В рішенні суду про призначення [PERSON] тимчасовим опікуном матері, [PERSON] , датованому 2016 роком, та в повідомленні від 2017 року зазначено його адресу Доротеенштрасе 21, м. Ганновер. З довідки Компанії "Medivita GmbH", яка надавала [PERSON] і [PERSON] послуги медичного догляду вбачається, що крім них в квартирі постійно не проживали інші особи. Допитані в судовому засіданні свідки пояснили наступне. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] , який є рідним сином [PERSON] , пояснив, що гостював у батька в Німеччині в 2013 році, провідував також і дідуся с бабусею - [PERSON] та [PERSON] , і вже тоді батько проживав окремо від своїх батьків. Після 2013 року в Німеччині свідок не був, проте спілкувався з дідусем щотижня аж до його смерті і впевнений, що [PERSON] не мешкав разом з [PERSON] . Допитана в судовому засіданні [PERSON] , дружина [PERSON] , невістка [PERSON] також пояснила, що відвідувала Німеччину разом з чоловіком в 2013 році, була очевидцем його спілкування з батьком та дідусем і впевнена що в 2013 році і після вони проживали окремо. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] , який є другом сім?ї і знайомий з обома сторонами з дитинства, та з їхніми батьками відповідно, оскільки мешкав по сусідству, пояснив що зі спілкування з [PERSON] , який іноді зупинявся у нього коли приїздив до Харкова, з його матір?ю, [PERSON] , та з [PERSON] , йому відомо, що [PERSON] та його батьки проживали в одному місті в Німеччині, і після переїзду [PERSON] дійсно деякий час мешкав разом з батьками, проте з 2012 чи 2013 року постійно мешкав з дружиною окремо від батьків. Також повідомив, що в 2017 році, вже після смерті батька, [PERSON] приїздив в Україну на паску у квітні, та потім ще у серпні. \~ \~ \~ \~Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що знайома зі сторонами з їх дитинства, оскільки була подругою їх матері, [PERSON] . Зазначила, що вважає [PERSON] більш вартим на отримання спадщини ніж [PERSON] , оскільки [PERSON] після переїзду до Німеччини проживала в [PERSON] і менше часу приділяла батькам, ніж [PERSON] . В Німеччині свідок не бувала і на власні очі місце проживання спадкодавців не бачила. В телефонних розмовах з [PERSON] ?ю чула, що [PERSON] часто приходить та допомагає, оскільки також мешкає в [PERSON] . Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що знайома зі сторонами з їх дитинства, оскільки була їх матері були подругами. Зі слів своєї матері знає, що [PERSON] розповідала, що [PERSON] також живе в [PERSON] , часто в них буває та допомагає. Таким чином, ані матеріалами справи ані показаннями свідків не підтверджується факт проживання позивача за зустрічним позовом разом з батьком на момент його смерті. Посилання на той факт, що [PERSON] не мав можливості приїхати в України для звернення з заявою про прийняття спадщини після батька, оскільки мав доглядати мати, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та показаннями свідків. Так, [PERSON] самостійно приїздила в Україну, де склала довіреність та заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка, тож вочевидь не потребувала такого рівня догляду, який би заважав її сину також відвідати Україну в цей же час. Крім того, позивачем за первісним позовом надано докази відвідування [PERSON] різних країн, і він цей факт не заперечував. Також, він мав право скласти заяву про прийняття спадщини у консула України в Німеччині та направити її нотаріусу для відкриття спадщини, або ж уповноважити третю особу для звернення з такою заявою. І також свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] двічі приїздив до Харкова в 2017 році вже після смерті батька. [PERSON] не навів жодних поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином, суд не може визнати [PERSON] таким, що прийняв спадщину після смерті батька. Підстави для прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] , відсутні, оскільки за життя остання залишила заповіт, згідно з яким заповідала належне їй майно дочці, [PERSON] . У відповідності з вимогами статті 1221 Цивільного кодексу України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Згідно з правилами статті 1261 Цивільного кодексу України, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його діти позивачка та її брат [PERSON] , а також дружина [PERSON] . З заявами про прийняття спадщини звертались дружина та донька, син з такою заявою не звертався. Проте як вбачається з матеріалів спадкової справи, [PERSON] звернулась в межах шестимісячного строку, а [PERSON] за його межами. Отже [PERSON] , як єдина особа, яка проживала разом із спадкодавцем на момент його смерті, прийняла спадщину після смерті [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] у місті Ганновер, Федеративна республіка Німеччина. У видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] відмовлено у зв`язку із неможливістю встановити коло спадкоємців, оскільки місцем смерті спадкодавця є [PERSON] республіка Німеччина. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що на підставі Свідоцтва про право власності, р.№1-96-74259-С-2 від 31.05.1996, квартира № 7 по [ADDRESS] площею 77, 6 кв.м. належить [PERSON] ,\~ [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Таким чином частка кожного власника\~у квартирі становить 1/4 частин квартири. Частка померлого [PERSON] 1\\4 успадкована [PERSON] як спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Таким чином на момент смерті [PERSON] їй належала Ѕ частина квартири. За життя [PERSON] залишила заповіт від 23.01.2013, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жидєльовою А.Ю., яким заповіла все належне їй майно позивачці, [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво про смерть матері з апостилем отримано позивачкою 10 вересня 2020 року, після чого вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача за первісним позовом щодо того, що позивач не ставить питання про надання додаткового строку для прийняття спадщини, у зв?язку з тим, що з Постанови про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину вбачається, що відмовлено у зв`язку із неможливістю встановити коло спадкоємців, оскільки місцем смерті спадкодавця є [PERSON] республіка Німеччина, а отже встановлення додаткового строку для стало б неефективним способом захисту права. В той же час, суд, оцінюючи пояснення позивача за первісним позовом та надані нею докази, вважає за необхідне оцінити дотримання вимог статті 1270 Цивільного кодексу. За змістом статті 1271 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1271 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. У постанові від 03 червня 2021 року по справі № 636/1160/19 Верховний Суд зазначив, що необхідно досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій; Постановами КМ України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року до 31 серпня 2020 року в Україні було запроваджено карантин. Внаслідок карантинних обмежень було зупинено рух громадського транспорту, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень. Листом Міністерства юстиції України від 17 березня 2020 року № 1534/19.5/32-20 "Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину" було рекомендовано державним та приватним нотаріусам обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії. Отже, обмеження, які діяли з 12 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року в Україні у зв`язку із запровадженням карантину, внаслідок чого було зупинено рух громадського транспорту, обмежено пересування громадян, обмежено прийом громадян державними нотаріальними конторами, вплинуло на пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Також слід врахувати, що всі шість місяців з шестимісячного строку припали на період дії карантинних обмежень, за відсутності яких позивач цілком могла вчинити дії, пов`язані з прийняттям спадщини; пропуск строку є незначним (із заявою про прийняття спадщини позивач звернулася протягом в межах шестимісячного терміну після закінчення карантинних обмежень). Необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) створили позивачу перешкоди у тому, щоб своєчасно подати до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті матері та є поважними. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 206/3473/20; таким чином у позивача були наявні причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Проте суд вважає недоцільним вирішувати питання про надання додаткового строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки з Постанови про відмову у видачі Свідоцтва вбачається, що причиною відмови послугував той факт, що місцем смерті спадкодавця є [PERSON] республіка Німеччина, тож вирішити питання про видачу свідоцтва про право на спадщину в позасудовому порядку було неможливо. Тож відсутність позовної вимоги про надання додаткового строку для звернення із заявою про прийняття спадщини не є підставою для відмови у позові про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом за умови поважності причин пропуску такого строку. З`ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial