Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

24.12.2021 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , ПрАТ «СК Юнівес» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначила, що 06.07.2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля позивача «Citroen С3», державний реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобіля «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який знаходився під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль ««Citroen С3», державний реєстраційний номер [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень, чим позивачу спричинено матеріальну шкоду, яка складається з вартості проведеного відновлюваного ремонту в сумі 140 665,52 грн. та встановленого висновком експертного дослідження розміру втрати товарної вартості автомобіля 21 678,84 грн. Також позивачу завдано моральної шкоди, оскільки більше місяця вона була позбавлена можливості користуватися своїм транспортним засобом, тому виникли складнощі з пересуванням та було порушено звичайний, налагоджений життєвий уклад, а для швидкого відновлення автомобіля позивачу довелося докладати зусиль, звертатися за матеріальною допомогою до інших осіб, обмежувати свою сім`ю та себе. Мороальну шкоду позивач оцінює в 10 000 грн. Оскільки постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2021 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК Юнівес», страховиком здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 118 421,47 грн., а розмір франшизи сплачено [PERSON] в розмірі 2 600 грн. Однак, оскільки ліміт відповідальності страховика становить 130 000 грн., а фактично понесені витрати на ремонт склали 140 665,52 грн., позивач просить стягнути з ПрАТ «СК Юнівес» недоплачене страхове відшкодування в розмірі 8 978,53 грн. Також позивач просить стягнути з [PERSON] втрату товарної вартості автомобіля в розмірі 21 678,84 грн., а також моральну шкоду в сумі 10 000 грн. та розподілити судові витрати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження. 20.04.2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому заперечував проти аргументів позивача щодо стягнення з нього шкоди. В обґрунтування заперечень зазначив, що втрата товарної вартості не нараховується в разі заміни деталей, вузлів та агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд та експлуатаційні якості автомобіля, тому вважає неприпустимим стягнення з нього втрати товарної вартості автомобіля. Також відповідач вказав, що вважає заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди безпідставним та необґрунтованим. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог до нього. 16.06.2022 року від представника відповідача ПрАТ «СК Юнівес» надійшов відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позову. Заперечення обґрунтовано тим, що страховик виплачує шкоду, оцінену у встановленому законом порядку, що відповідачем і зроблено: направлено представника для огляду автомобіля в присутності позивача 12.07.2021 року, розраховано належним чином шкоду та сплачено позивачу страхове відшкодування з вирахуванням франшизи. При цьому у відзиві зазначено, що у разі недостатності страхової виплати позивач повинна звернутися з вимогами про відшкодування шкоди в повному обсязі до особи, яка завдала шкоди. На підставі викладеного просить відмовити в задоволення позовних вимог до ПрАТ «СК «Юнівес». Ухвалою суду від 15.09.2022 року, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача [PERSON] надійшла заява, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] письмово просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти позовних вимог заперечував, просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ПрАТ «СК «Юнівес» у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст.ст. 79, 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів . Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У ході судового розгляду встановлено, що 06.07.2021 року сталася ДТП за участю автомобіля позивача «Citroen С3», державний реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобіля «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який знаходився під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль «Citroen С3», державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2021 року випуску, який належить позивачу (а.с.16), було пошкоджено, позивачу завдано майнову шкоду. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2021 року по справі 205/6942/21 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.9). Постанова набрала законної сили 21.09.2021 року. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована відповідачем ПрАТ «СК «Юнівес», поліс № АМР0425932 від 03.05.2021 року, із страховою сумою 130 000 грн. та франшизою 2 600 грн. ПрАТ «СК «Юнівес» оцінило відповідно до звіту № YD05721 про визначення вартості відновлювального ремонту без урахування та з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу від 24.09.2021 року (а.с.68-81) та виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 118 421,47 грн. (а.с.46). [PERSON] сплатив позивачу 2 600 грн. - розмір франшизи (а.с.47). Як вбачається з наданих позивачем доказів (а.с. 87-101), автомобіль «Citroen С3», державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2021 року випуску, придбаний позивачем 29.04.2021 року, було відремонтовано на СТО ФОП [PERSON] , який є субпідрядником ПП «Сінгл-Сервіс», на відновлювальний ремонт позивачем витрачено 140 665,52 грн. Відповідно до звіту № 6721 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 22.10.2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, становить 130 065,12 грн., а втрата товарної вартості наданого на оцінку автомобіля «Citroen С3», державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 21 678,84 грн. (а.с.17-41). За складання зазначеного звіту позивач сплатила ТОВ «Аварком Консалтинг» 2 700 грн. (а.с.42-44). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ «СК «Юнівес» за полісом № № АМР0425932 від 03.05.2021 року, відшкодування шкоди, в даному випадку - вартості відновлювального ремонту, власнику пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля [PERSON] в межах ліміту відповідальності, визначеного полісом покладається на страховика. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17 та від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 вказаного закону) (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Водночас у зазначеному законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто вказаний закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Тобто положення цього закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що оскільки автомобіль позивача відремонтовано, на ремонт витрачено 140 665,52 грн., ліміт відповідальності страховика становить 130 000 грн., при цьому ним сплачено позивачу 118 421,47 грн., то наявні правові підстави для стягнення з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь позивача недоплаченого відшкодування в розмірі 8 978,53 грн. (130 000 грн. ліміту - 2600 грн. франшизи - 118 421,47 грн. виплаченої суми). Також позивач просила стягнути з [PERSON] суму втрати товарної вартості її автомобіля в розмірі 21 678,84 грн. Пунктом 32.7 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Відповідно до п.п. 8.6.1 п. 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ. Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується (Постанова Верховного Суду від 17.08.2022 року по справі № 761/15232/18). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] розміру втрати товарної вартості автомобіля «Citroen С3», державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2021 року випуску, розрахований відповідно до звіту № 6721 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 22.10.2021 року (а.с.17-41) в сумі 21 678,84 грн. Вирішуючи позовну вимогу щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., суд виходив з наступного. Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З роз`яснень, наданих в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно п. 9 вказаної Постанови при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Оскільки участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача, викликало вимушені зміни в її житті через неможливість використання власного транспортного засобу та призвело до душевних страждань, позивачу заподіяно моральну шкоду. З огляду на вищенаведені положення законодавства та встановлені обставини справи, враховуючи глибину душевних страждань позивача внаслідок пошкодження транспортного засобу, ступінь вини відповідача та із застосуванням принципів розумності і справедливості, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. На підставі викладеного, суд задовольняє позов [PERSON] в повному обсязі. Судові витрати розподіляються судом відповідно до ст. 141 УПК України. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено, то документально підтверджені судові витрати позивача зі сплати судового збору (а.с.1-2) підлягають стягненню з відповідачів, по 908 грн. з кожного. Окрім того, позивачем на складання звіту для визначення втрати товарної вартості було витрачено 2700 грн. (а.с.42-42), які підлягають стягненню на її користь з [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved