Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ В серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про вселення, в якому просив постановити рішення, яким вселити його, [PERSON] до житлового будинку [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] судові витрати. В жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання припиненим права користування житловим будинком та виселення, в якому просив суд постановити рішенням, яким визнати припиненим право користування [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] , виселити [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правову допомогу у розмірі 15\~000 грн. 00 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 1\~816 грн. 00 коп. Позивач за первісним позовом [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги за первісним позовом та просив їх задовольнити. У задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити(а.с.125), надано відзив на зустрічну позовну заяву(а.с.79-81). Відповідач [PERSON] та його представник за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явилися,про розгляд справи повідомлені належним чином, представник [PERSON] неодноразово надавав заяви про відкладення розгляду справи(а.с.104, 108, 117, 126) без надання підтверджуючих документів щодо поважності неприбуття у судове засідання, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу без участі сторони відповідача за первісним позовом. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку [ADDRESS] від 25 серпня 2016 року [PERSON] , позивач, подарував, а [PERSON] (син [PERSON] ) прийняв в дар житловий будинок [ADDRESS] (а.с.48-50). Також цього дня, 25 серпня 2016 року між сторонами було укладено договір дарування земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.51-53). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 липня 2021 року було залишено без змін рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2021 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.55-58, 59-63). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] є інвалідом ІІ групи(а.с.12). Відповідно до довідки про склад сім`ї та проживання виданої Новоолександрівською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області від 09 серпня 2021 року за адресою [ADDRESS] зареєстрованими є : [PERSON] (голова д/г, син), [PERSON] (заявник), [PERSON] (дружина заявника) та [PERSON] (онук заявника)(а.с.9). Відповідно до акту про відсутність особи за місцем реєстрації, який був підписаний [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зазначено, що [PERSON] не мешкає у зазначеному домоволодінні з 20 січня 2020 року(а.с.54). Згідно відповіді на адвокатський запит №26 від 12 листопада 2021 року Новоолександрівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області повідомила представника позивача за первісним позовом, що при виході на місце обстеження житлового будинку за адресою [ADDRESS] , виявлено, що [PERSON] станом на 17 листопада 2021 року фактично не проживає. Та зазначено, що обстежити житловий будинок на наявність житлових кімнат в житловому будинку за вищевказаною адресою не було змоги, в зв`язку з тим, що при виході господарі житлового будинку були відсутні(а.с.92). Відповідно до адвокатського запиту №27 від 12 листопада 2021 року надісланого Начальнику ГУНП в Дніпропетровській області, адвокатом Лукаш Л.О. було запитано інформацію щодо підтвердження виклику 10 листопада 2021 року патрульної поліції за адресою [ADDRESS] (а.с.85). Відповіді на даний запит матеріали справи не містять. Також ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року було витребувано від Відділення поліції №9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (52400, смт. Солоне, вул. Строменка, 1) відомості на підтвердження виклику (копії матеріалів) 10 липня 2021 року [PERSON] патрульної поліції за місцем його реєстрації, а саме: [ADDRESS] (а.с.87). Зазначену ухвалу ВП №9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області отримало 23 грудня 2021 року, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення(а.с.90), однак витребовувані документи суду станом на день розгляду справи надані не були. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української PCP, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як роз`яснено в п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 4 статті 156 ЖК Української РСР визначено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в\~частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162\~цього Кодексу. У відповідності\~до ст.\~405\~ЦК України\~члени сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону; житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 157 ЖК Української РСР визначено, що членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених\~частиною першою\~статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Статтею 116 ЖК Української РСР визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд критично сприймає акт про відсутність особи за місцем реєстрації, який був підписаний [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки у розумінні цивільного права зазначений доказ не є достатнім, оскільки в ньому не зазначено щодо присутності уповноважених осіб, які мають право на складання відповідних актів. Також судом прийнято до уваги відповідь на адвокатський запит №26 від 12 листопада 2021 року надану Новоолександрівською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області, згідно якої представникам сільської ради не було надано змоги відвідати домоволодіння для встановлення факту відсутності особистих речей [PERSON] , що спростовує твердження позивача за зустрічним позовом щодо відсутності [PERSON] за місцем реєстрації понад один рік. Враховуючи вищевикладене та оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та надавши їм правову оцінку, суд приходить до остаточного висновку про обґрунтованість позовних вимог за первісним позовом та відмову у зустрічній позовній заяві, оскільки відповідачем за первісним позовом [PERSON] не надано достатніх та належних доказів щодо вчинення [PERSON] дій, які б свідчили про руйнування чи псування житлового приміщення, також суду не надано доказів звернення до правоохоронних органів щодо вчинення [PERSON] , який є інвалідом ІІ групи, дій які б свідчили щодо його протиправної поведінки у відношенні до інших членів сім`ї. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Оскільки позивача за первісним позовом було звільнено від сплати судового збору, то необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. Судові витрати за зустрічною позовною заявою залишити за [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved