Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

Представник [PERSON] - [PERSON] подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] в особі представника [PERSON] до [PERSON] , приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу Коржан Віри Данилівни, третьої особи [PERSON] про визнання недійсним та скасування частково свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання незаконним та скасування частково рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, скасування частково державної реєстрації права власності, припинення права власності особи на частку земельної ділянки, визнання права власності на частину земельної ділянки та зустрічним позовом [PERSON] в особі представника [PERSON] до [PERSON] та приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу Сирбу Людмили Борисівни про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, припинення права власності особи на 1/2 частку житлового будинку у якій зазначив, що рішенням суду зустрічний позов задоволено частково, [PERSON] поніс витрати по сплаті судового збору за подання зустрічної позовної заяви та заяви про забезпечення позову, поніс витрати за правничу допомогу. Враховуючи вищевикладене просить вирішити питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу та витрат по сплаті судового збору. Учасники процесу на розгляд заяви в судове засідання не з`явилися. Судом встановлено, що 06 жовтня 2022р. Сторожинецький районний суд Чернівецької області ухвалив рішення по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] в особі представника [PERSON] до [PERSON] , приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу Коржан Віри Данилівни, третьої особи [PERSON] про визнання недійсним та скасування частково свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання незаконним та скасування частково рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, скасування частково державної реєстрації права власності, припинення права власності особи на частку земельної ділянки, визнання права власності на частину земельної ділянки та зустрічним позовом [PERSON] в особі представника [PERSON] до [PERSON] та приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу Сирбу Людмили Борисівни про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, припинення права власності особи на 1/2 частку житлового будинку, яким основний позов задовольнив частково та зустрічний позов [PERSON] задовольнив частково. Згідно з умовами Договору про надання правничої допомоги від 07.07.2021р. та додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 07.07.2021р. 1 година надання правової допомоги сторона оцінена та погоджена в сумі 1000гривень. Згідно Акту виконаних робіт №1 від 09.07.2022р. позивач поніс витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката в сумі 21000грн. Позивачем здійснено оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 21000гривень, понесено витрати по судовому збору за подання зустрічної позовної заяви у сумі 908грн. 00коп. та за подання заяви про забезпечення позову у сумі 496грн. 20 коп.. Згідно квитанції №09/07/2022-1 від 09.07.2022р. [PERSON] оплатив [PERSON] згідно договору про надання правничої допомоги від 07.07.2021р. та додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 07.07.2021р. у розмірі 21000гривень. Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі № 61-3416св18. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно п.п.4,6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Згідно ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Згідно з ч.3 ст. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов`язковою. Відповідно до п. 10 ч. 3 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи положення п. 10 ч. 3 ст. 141 ЦПК України та ту обставину, що основний позов [PERSON] , де відповідачем є [PERSON] , задоволено частково та зустрічний позов [PERSON] задоволено частково, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви [PERSON] від імені якого виступає представник [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed