Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

У лютому 2021 позивачі звернувся до суду з позовною заявою до Управління комунальної власності Кіровоградської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] про виділення частки в нерухомому майні в натурі В обґрунтування заяви зазначають, що позивач [PERSON] володіє 31/100 часток у праві власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться за адресою [ADDRESS] та позивач [PERSON] 31/100 часток у праві власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за вищевказаною адресою. Іншою часткою, а саме 19/50 часток, володів [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті у вищезазначеній частці житлового будинку проживає та зареєстрована [PERSON] . Вказують, що частки позивачів становлять єдине приміщення, яке має спільний вхід та відокремлено огорожею. Без виділення часток позивачів в натурі, вони не можуть вирішити питання про виділення земельної ділянки та переобладнання житлового приміщення та господарських будівель. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.02.2021 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі. Розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. За клопотанням представника позивача ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.05.2021 року витребувано у Державному нотаріальному архіві в Кіровоградській області та у Кропивницькій міській державній нотаріальній конторі № 2 Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) належним чином завірену копію спадкової справи заведену після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 15.06.2021 року на виконання вимог ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 2 Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) надала відповідь. Державний нотаріальний архів в Кіровоградській області 17.08.2021 року надав відповідь на виконання вимог ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 31.01.2022 року ухвалами Кіровського районного суду м. Кіровограда у задоволенні клопотання представника позивача про повернення до розгляду справи в підготовчому засіданні відмовлено та відмовлено у задоволенні клопотання про заміну відповідача в справі. В судове засідання представник позивачів не з`явився, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась, причини неявки суду не відомі. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним у задоволенні вимог відмовити, з наступних підстав. У п.п. 1, 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, [PERSON] володіє 31/100 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.1986 року посвідченим державним нотаріусом Тюртюбек О.О, який зареєстрований в реєстрі за № 1654. Відповідно до договору дарування від 07.05.2016 року посвідченим приватним нотаріусом Панчишиною С.С., який зареєстрований за реєстровим номером 2498, [PERSON] володіє 31/100 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . Як вбачається з договору купівлі-продажу від 24.08.1977 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-2451, 19/50 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] належить [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. При вирішенні питання про виділ частки має значення не встановлення порядку користування спільною власністю, а розміри часток співвласників. За змістом ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною часткової власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду. Частина 3 статті 364 Цивільного кодексу України передбачено, що виділ частки майна, що є об`єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. №7, при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Виходячи з наведених положень закону учасники права спільної часткової власності мають рівні права в здійсненні права власності на належну їм частку відповідно до її розміру. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Заявляючи вимоги про виділення частки в нерухомому майні в натурі позивачі не надали суду жодних доказів того, що такий виділ можливий з технічної точки зору, а також що він буде відповідати державним будівельним та санітарним нормам або між співвласниками погоджено можливий варіант такого виділу. Право власності позивачів визначено в договорах від 24.06.1986 року посвідченим державним нотаріусом Тюртюбек О.О, який зареєстрований в реєстрі за № 1654 та від 07.05.2016 року посвідченим приватним нотаріусом Панчишиною С.С., який зареєстрований за реєстровим номером 2498, а тому до компетенції суду не відноситься повторно визначати право власності на ті самі частини будинку. Крім того позивачі просять виділити у власність кожному із них в рівних частинах в натурі спільне приміщення в житловому будинку по [ADDRESS] уникаючи розподілу своїх часток які прямо визначені в договорі від 24.06.1986 року та від 04.05.2016 року, тим самим бажаючи зробити зі своїх часток одну спільну. Наданий висновок до суду експерта ФОП [PERSON] від 24.07.2020 року № 59/204 протирічить тим частинам кожного з позивачів, які визначені в договорах. Доказів набуття права власності відповідно до статей ст. 337, 338 ЦПК України Управлінням комунальної власності Кіровоградської міської ради не надано. Суд відмовляє в задоволенні таких позовних вимог, оскільки позивачі звернулися до Управління комунальної власності Кіровоградської міської ради, яке є неналежним відповідачем по даній справі. Управління комунальної власності Кіровоградської міської ради не набуло права власності на майно померлого [PERSON] , а тому і не порушувало ніяких прав позивачів. Доказів набуття права власності на майно [PERSON] Управлінням комунальної власності Кіровоградської міської ради не надано. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача

Outcome: dismissed