Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

04 травні 2020 року [PERSON] звернулась до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Акціонерного товариства «МетаБанк» про визнання договору поруки недійсним. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області № 310/3040/20 від 07.05.2020 року позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» про визнання правочину недійсним направлено до Ленінського районного суду м.Запоріжжя для розгляду за підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу судового справи між суддями від 28.05.2020 року визначено головуючого - суддю Ісакова Д.О. В обґрунтування позову зазначено, що 20.04.2017 року позивачу стало відомо, що ПАТ «МетаБанк» було укладено договір поруки № 32-22-08/0052-К/П-3 від 20.06.2008 року, відповідно до якого відповідач у договорі зазначений як Банк, а поручителем зазначено [PERSON] . Договором поруки на [PERSON] були покладені обов`язки згідно яких, у разі невиконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 32-22-08/0052/К від 20.06.2008 року, позивач як поручитель, зобов`язана була виконати за позичальника зобов`язання по сплаті кредитних коштів у сумі 650000,00 гривень. Позивач дізналась про порушення її прав під час ознайомлення її представником з матеріалами цивільної справи № 2-1814/11 за позовом ПАТ «МетаБанк» про стягнення з неї як солідарного боржника заборгованості за кредитним договором, яка знаходилась у провадження Бердянського міськрайонного суду Запорізької області. До 20.04.2017 року позивач не була обізнана про існування Договору поруки та судової справи. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.08.2017 року по справі № 2-1814/11 заочне рішення від 13.04.2011 року було скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку. Позивач категорично заперечує факт підписання Договору поруки та, як наслідок факти його укладення. У відповідності до ч.1 ст. 215, ч.1, ч.3 ст. 203 ЦК України позивач просить визнати договір поруки № 32-22-08/0052-К/П-3 від 20.06.2008 року укладений між публічним акціонерним товариством «МетаБанк» та [PERSON] недійсним. Разом з позовною заявою позивач подала до суду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, проведення якою доручити експертам Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України та витребування від ПАТ «МетаБанк» оригіналу договору поруки № 32-22-08/0052-К/П-3 від 20.06.2008 року. Ухвалою від 28.05.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 28.07.2020 року від АТ «МетаБанк» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник банку просив відмовити в задоволенні позов. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, просила розглядати справу без її участі, про що подала до суду заяву. Суд, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 20.06.2008 року між АБ «Металург», правонаступником якого є AT «МетаБанк» та [PERSON] укладено договір поруки №32-22-08/0052-К/П-3 в забезпечення виконання зобов`язань третьої особи - [PERSON] за кредитним договором №32-22-08/0052-К/П-3 від 20.06.2008 року. Для укладення договору поруку [PERSON] надала копію паспорта, який засвідчила особисто та який засвідчено начальником відділення банку у м. Бердянськ Шиман С.О. Також [PERSON] подала заяву приватному нотаріусу Бердянського міського нотаріального округу Чуєвій Т.Т. від 20.06.2008 року де вказала про обізнаність про даний кредит. Договір поруки зі сторони банка підписано начальником відділення у м.Бердянськ Шиман Є.О., що виключає можливість не підписання договору поруки відповідачем та підтверджує факт укладення договору поруки між банком та [PERSON] . Вимога про усунення порушення основного зобов`язання та іпотечного договору від 17.02.2009 року №32-2210/1993 була вручена Позичальнику та іншим поручителям 20.02.2009 року. Тому, саме з лютого 2009 року [PERSON] разом з іншими поручителями були обізнані про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором. 30.04.2010 року Банком було вручено вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та іпотечного договору за №32-2212/4108 від 28.04.2010 року позичальнику та всім поручителям, в т.ч. і [PERSON] 02.08.2010 року Банком було вручено вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та іпотечного договору за №32-2212/7590 від 02.08.2010 року позичальнику та всім поручителям в т.ч. і [PERSON] (а.с.53). Відповідно до п.4 Договору поруки поручитель зобов`язаний самостійно слідкувати за виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором. Поштова кореспонденція [PERSON] надсилалася за адресою: [ADDRESS] , що була зазначена в позові Банку і підтверджується відміткою про реєстрацію в паспорті [PERSON] . Також ця ж адреса зазначена в договорі поруки №32-22-08/0052-К/П-3 від 20.06.2008 року. Протягом всього часу з моменту укладення та дії договору, ні Позичальник, ні інші поручителі, ні сама [PERSON] не повідомляла Банк про зміну адреси реєстрації проживання. Ніякого номеру квартири Відповідачем не вказувалося в договорі поруки, та і не звазначено в паспорті, оскільки за цією адресою розташований гуртожиток, шо підтверджується відміткою в паспорті [PERSON] . Перше рішення суду по справі №2-1814/11 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області було ухвалене 13.04.2011 року. Після отримання виконавчих листів щодо відповідачів, AT «МетаБанк» пред`явив всі виконавчі листи на примусове виконання до відділу Бердянського міськрайонного управління юстиції. Згідно відміток державного виконавця на виконавчому документі, виданого щодо [PERSON] , виконавчий лист неодноразово повертався Стягувану на підставі п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернене стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Проте у 2013 році в межах виконавчого провадження з [PERSON] були утримані грошові кошти в загальній сумі 2460,37 гривень. Згідно постанови ВП №61378802 від 26.02.2020 року виконавчий лист відносно [PERSON] перебуває на примусовому виконанні у відділі ДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції. В межах виконавчого провадження звернено стягнення на заробітну плату [PERSON] 15.06.2020 року виконавче провадження зупинено у зв`язку із апеляційним оскарженням рішення суду №2/1814/11. Відповідно до інформації АТ «МетаБанк» від 24.07.2020 року до банку у 2013 році надійшли грошові кошти, які були стягнені з [PERSON] у загальному розмірі 2460,37 гривень, найменування кореспондента Бердянське міське районне управління юстиції у Запорізькій області, стягнення по виконавчому листу № 2-1814/11 від 28.11.201 з [PERSON] . Вирішуючи позов в частині визнання договору поруки недійсним, суд керується наступними нормами закону, а саме. В силу 6\~ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до\~ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Статтею 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Поняття поруки закріплено у\~ст.\~553\~ЦК України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2\~ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до\~ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 3\~статті 215 ЦК України\~передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У ч. 1 цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 13, 5 та 6\~ст. 203 ЦК України, яка встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, цією статтею встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У разі, якщо при укладенні договору не було додержано вимог, встановлених\~ст. 203 ЦК України, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним, зокрема волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно п.п. 7, 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним»\~правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Ухвалою № 310/3040/20 від 21.12.2021 року у даній справі призначено почеркознавчу експертизу документів за спеціальністю 1.1 Дослідження почерку і підписів. На вирішення поставлено питання: чи виконаний підпис, поставлений під договором поруки № 32-22-08/0052-К/П-3 від 20 червня 2008 року, що укладений між [PERSON] та Акціонерним товариством «Металург», [PERSON] чи іншою особою? Відповідно до висновку експерта від 04.07.2022 № СЕ-19/108-22/5023-ПЧ, підпис у графі: «Від Поручителя» та підпис у графі «(підпис)», поставлені під договором поруки № 32-22-08/0052-К/П-3 від 20.06.2008 року, що укладений між [PERSON] та Акціонерним банком «Металург», виконані, ймовірно, не [PERSON] , а іншою особою. Відповісти на запитання в категоричній формі не виявилось можливим через просту будову досліджуваних підписів, обмежений об`єм почеркової інформації, який вони містять, а також недостатню кількість порівняльного матеріалу. Відповісти на запитання в категоричній формі не виявилось можливим через просту будову досліджуваних підписів, обмежений об`єм почеркової інформації, який вони містять, а також недостатню кількість порівняльного матеріалу. Відповідно до висновку зробленого в постанові Верховного суду від 04.09.2019 року по справі № 760/10691/18 «Експертиза, проведена в рамках кримінального провадження, чіткого висновку про належність підпису позивачу на спірному договорі не дала. Висновок експерта про «ймовірність» не може бути підставою для висновку про те, що підпис зроблений не стороною правочину». Стосовно недостатності\~порівняльного матеріалу\~для проведення\~дослідження експертом,\~суд зазначає,\~що у\~розпорядження експерта\~було надано\~оригінал договору поруки № 32-22-08/0052-К/П-3 від 20.06.2008 року укладений між [PERSON] та Акціонерним банком «Металург» на 1 аркуші, та у якості порівняльного матеріалу - експериментальні зразки підпису [PERSON] на 15 аркушах, оскільки позивач не змогла надати зразки підпису не менше ніж на 10-15 документах, максимально наближені за часом виконання - 2008 рік. Відповідно до п. 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (зі змінами та доповненнями) для проведення почеркознавчої експертизи (або експертного дослідження) необхідно надати вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку і підпису певної особи від імені якої значиться підпис (та/або особи, яка виконала підпис від імені іншою особи). Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (буквені та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до дати складання досліджуваного документа; умовно-вільними є зразки почерку, виконані певною особою до виникнення справи, але пов`язані з обставинами цієї справи, або виконані після виникнення справи, але не в зв`язку з її обставинами; експериментальні зразки почерку - це такі, що виконані безпосередньо для проведення експертизи (або експертного дослідження). З урахуванням висновку експерта від 04.07.2022 року вбачається, що судова почеркознавча експертиза проведена лише на зразках почерку, які виконано безпосередньо для проведення даної експертизи зроблені в 2022 році, без дослідження вільних зразків підпису виконаних до дати складання досліджуваного документу, а саме договору поруки № 32-22-08/0052-К/П-3 від 20.06.2008 року. Проміжок часу між підписанням договору поруки у 2008 році та експериментальними зразками підпису [PERSON] складає 14 років. Також, суд звертає увагу, що у своєму висновку експерт на сторінці № 8 вказує, що «Наряду зі встановленими розбіжними ознаками було встановлено збіжність загальних ознак (частково транскрипція підписів, частково форма рухів, частково переважний напрям руху, нахил, напрям лінії підпису) та збіжність наступних окремих ознак (зображення 16-25): Напрям рухів при виконанні верхньої частини розчерку - ліво окружний (позн.2); Протяжність рухів по вертикалі при виконанні першого елементу письмового знаку «П» - збільшена, відносно норм пропису (позн.1).» Таким чином, суду не надано належних та допустимих доказів недійсності укладеного договору поруки, а тому позов в цій частині не обґрунтований та задоволенню не підлягає. Щодо застосування строку позовноъ давносты суд зазначає наступне. Про укладання договорів зобов`язального характеру, та про наявну заборгованість перед банком за кредитним договором №32-22-08/0052-К від 20.06.2008 року [PERSON] будо відомо ще у 2008 році, що підтверджуються її заявою приватному нотаріусу Бердянського міського нотаріального округу Чуєвій Т.Т. від 20.06.2008 року, а також вимогами про усунення порушення основного зобов`язання та іпотечного договору, а саме: вимогою про усунення порушення основного зобов`язання та іпотечного договору від 17.02.2009 року №32-2210/1993, яка була направлена позичальнику та іншим поручителям 20.02.2009 року; вимогою про усунення порушення основного зобов`язання та іпотечного договору за №32-2212/4108 від 28.04.2010 року, якою повідомлено відповідачів 30.04.2010 року; вимогою про усунення порушення основного зобов`язання та іпотечного договору за №32-2212/7590 від 02.08.2010 року, яка була вручена позичальнику та всім поручителям 02.08.2010 року. Посилання позивача на те, що вона лише у квітні 2017 року дізналася про укладення договору поруки спростовується вищенаведеним. У квітні 2017 року [PERSON] , ознайомилася з матеріалами справи №2-1814/11. що надало їй право оскаржувати рішення суду. Тому ця обставина не є підставою переривання строку позовної давності для вимог щодо визнання правочину недійсним. Також, позивачем було зазначено у позові про те, ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.08.2018 року № 310/4251/17 раніше поданий нею позов про визнання договору поруки залишено без розгляду в зв`язку з повторною неявкою позивача. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27.04.2020 року у відкритті апеляційного провадження за скаргою [PERSON] було відмовлено у зв`язку з тим, що сторона скаржника, повідомлена належним чином про розгляд даної справи, без наявності будь-яких перешкод та об`єктивних причин, які перешкоджали зверненню до суду з апеляційною скаргою протягом більш ніж року, своїм правом на оскарження судового рішення не скористалася, відомостей про виникнення будь-яких обставин непереборної сили, або доказів можливості застосування до даних правовідносин положень п.1. 2 ч.2 ст.358 ЦПК України, скаржницею також не надано. Також судом встановлено, що відповідно до інформації АТ «МетаБанк» від 24.07.2020 року до банку у 2013 році надійшли грошові кошти, які були стягнені з [PERSON] у загальному розмірі 2460,37 гривень, найменування кореспондента Бердянське міське районне управління юстиції у Запорізькій області, стягнення по виконавчому листу № 2-1814/11 від 28.11.201 з [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст.257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 1 ст.261 ЦК України встановлює, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.265 ЦК України перебіг позовної давності у разі залишення позову без розгляду не зупиняється. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частина 4 даної статті визначає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У правовій позиції ВСУ, зробленій у постанові від 16.11.2016 року по справі №6-2469цс16 зазначено, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже. можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст.261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду,недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З урахуванням вище наведеного, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed