Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача в якому просила зобов`язати Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» видати їй копію наказу про звільнення та оригінал трудової книжки, із внесеним до неї нового запису про її звільнення, зазначивши датою звільнення фактичний день видачі трудової книжки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.12.2017 року вона була прийнята на роботу до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на посаду заступника директора департаменту - начальника відділу претензійно-позовної роботи департаменту правового забезпечення та державної реєстрації. 25.10.2021 року позивач звернулася до роботодавця з письмовою заявою про звільнення з посади начальника відділу претензійно-позовної роботи департаменту правового забезпечення Центру ДЗК за угодою сторін на підставі п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 29 жовтня 2021 року та отримала погодження генерального директора Центру ДЗК, про що свідчить відповідна резолюція на заяві, тобто сторони досягли домовленості про дату та підстави припинення трудового договору. Станом на день звільнення 29.10.2021 року позивачем було підписано обхідний лист, передані матеріальні цінності, закріплені за нею, згідно з актом приймання-передачі від 28.10.2021 року №ЗК-0000111, департаментом бухгалтерського та податкового обліку їй виплачено компенсацію за всі дні невикористаних відпусток. Однак, у відділі по роботі з персоналом з наказом про звільнення позивач ознайомлена не була, копію наказу не отримала та трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення позивачу не видано. Натомість повідомлено, що позивач повинна з`явитися на робоче місце 01 листопада 2021 року для передачі справ та лише після цього буде позитивно вирішено питання про звільнення. Вищевикладене підтверджується скріншотом переписки у вайбері із заступником директора департаменту правового забезпечення Центру ДЗК [PERSON]. Вважає вказані дії роботодавця незаконними оскільки відповідач був зобов`язаний в день її звільнення, видати належним чином оформлену трудову книжку та провести повний розрахунок. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08.11.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 23.11.2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що 29 жовтня 2021 року [PERSON] відповідно до інформації Турнікет Тил вхід та Турнікет Тил вихід, перебувала на робочому місці у Державному підприємстві «Центр державного земельного кадастру із 08:09:30 год. до 16:30:24 год. На неодноразові прохання працівників відділу по роботі із персоналом зайти для ознайомлення із наказом про звільнення та отримання трудової книжки з подальшим розписом у журналі [PERSON] не реагувала про що було складено акт про не отримання трудової книжки. Станом на кінець робочого дня 29 жовтня 2021 р. [PERSON] не з`явилась до відділу по роботі з персоналом для отримання копії наказу про звільнення та трудової книжки, про що протягом дня їй неодноразово наголошувалося. Вважає, що в діях відповідача відсутні дії які б свідчили про порушення прав позивача. Крім того, письмової згоди позивача на пересилання трудової книжки засобом поштового зв`язку відповідачу не надходило. У постанові Верховного Суду від 09 березня 2021 року справа № 600/121/19 провадження № 61-15223св20 у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зазначено, що право працівника отримати трудову книжку в день звільнення пов`язується не лише з обов`язком роботодавця видати трудову книжку, а й з обов`язком працівника її забрати, якщо роботодавець створив всі умови для її вчасної видачі. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову. 03.12.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів у справі. 14.12.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів у справі. 20.12.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів у справі. 22.12.2021 року від позивача надійшли клопотання про витребування доказів у справі, про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, про виклик свідків. 22.12.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій вона зазначила, що наказом від 11 червня 2021 року №165-к «Про встановлення режиму роботи працівникам» встановлено мені, [PERSON] , за її заявою, з 14.06.2021 режим роботи: початок - о 08:00 год., перерва на відпочинок і харчування - з 12:00 год. до 12:45 год., закінчення роботи - 17:00 год., у п`ятницю - до 15:45 год. Тобто 29.10.2021 року позивач перебувала на роботі відповідно до свого графіку робочого часу т в останній робочий день, вона затрималася на робочому місці та залишила Центр ДЗК на 45 хв. пізніше після завершення робочого дня, який відповідно до наказу №165-к від 11.06.2021 закінчився о 15:45 год. Зазначила, що жодних прохань 29.10.2021 року працівників відділу по роботі з персоналом зайти для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки з подальшим розписом у журналі їй не надходило. Акт, наданий відповідачем, слід оцінювати критично, так як обставини, зафіксовані в акті, не відповідають дійсності, є сфальсифікованими. Не дочекавшись вищевказаного запрошення, в кінці робочого дня позивач з власної ініціативи завітала до відділу по роботі з персоналом та звернулася до [PERSON] - провідного інженера з підготовки кадрів по роботі з персоналом з проханням видати трудову книжку та копію наказу про звільнення та з якою у неї відбувся діалог в ході якого позивачу повідомлено, що вказані документи їй не видадуть, оскільки вона ще не звільнена. На підтвердження вказаних обставин позивач надала диск SONY CD-R 700МВ та скріншот вмісту диску SONY CD-R 700МВ. На підставі викладеного просила позов задовольнити. 29.12.2021 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких він зазначив, що відповідач в день звільнення позивача організував видачу належним чином оформленої трудової книжки та інших кадрових документів, проте, через невстановлені обставини позивач її не отримала. Нереалізація із власної волі позивачем свого права на отримання трудової книжки у день звільнення не може мати наслідком юридичну чи матеріальну відповідальність роботодавця, оскільки розбалансує систему прав та обов`язків у трудових відносинах. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.10.2022 року у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.10.2022 року у задоволенні клопотання позивача про виклик свідків відмовлено. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.12.2017 року [PERSON] прийнята на роботу до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на посаду заступника директора департаменту - начальника відділу претензійно-позовної роботи департаменту правового забезпечення та державної реєстрації. 25.10.2021 року позивач подала заяву про звільнення з посади начальника відділу претензійно-позовної роботи департаменту правового забезпечення Центру ДЗК за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 29.10.2021 року та отримала погодження генерального директора Центру ДЗК, про що свідчить відповідна резолюція на заяві. 29.10.2021 року [PERSON] було підписано обхідний лист, передані матеріальні цінності, закріплені за нею, згідно з актом приймання-передачі від 28.10.2021 року №ЗК-0000111, Департаментом бухгалтерського та податкового обліку їй виплачено компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Як зазначила позивач, у відділі по роботі з персоналом з наказом про її звільнення вона не ознайомлена, копію наказу не отримала та трудову книжку з внесенням до неї записом про звільнення не видано. Натомість повідомлено позивача про те, що вона повинна з`явитися на робоче місце 01.11.2021 року для передачі справ та лише після цього буде позитивно вирішено питання про її звільнення. Вказане підтверджується скріншотом переписки позивача у вайбері із заступником директора департаменту правового забезпечення Центру ДЗК [PERSON] Вважає вказані дії відповідача незаконними у зв`язку з чим просила зобов`язати Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» видати їй копію наказу про звільнення та оригінал трудової книжки, із внесеним до неї нового запису про її звільнення, зазначивши датою звільнення фактичний день видачі трудової книжки, на що слід зазначити наступне. З матеріалів справи встановлено, що 29.10.2021 року [PERSON] відповідно до інформації Турнікет Тил вхід та Турнікет Тил вихід перебувала на робочому місці в Державному підприємстві «Центр державного земельного кадастру» з 08:09:30 год. до 16:30:24 год. Проти вказаного не заперечував і відповідач у своєму відзиві. З акту про не отримання трудової книжки, складеного 29.10.2021 року працівниками ДП «Центр державного земельного кадастру» [PERSON] - начальником відділу по роботі з персоналом, [PERSON] - провідний інженер з підготовки кадрів по роботі з персоналом, [PERSON] - заступником директора департаменту правового забезпечення, вбачається, що [PERSON] начальник відділу претензійно-позивної роботи департаменту правового забезпечення згідно наказу Центру ДЗК від 28.10.2021 року №313-к звільнена 29.10.2021 року. Станом на кінець робочого дня 29.10.2021 року [PERSON] не з`явилась до відділу по роботі з персоналом для отримання копії наказу про звільнення та трудової книжки, про що протягом дня їй неодноразово наголошувалось. Однак, вказаний акт не є належним доказом у справі з огляду на наступне. Наказом від 11.06.2021 року №165-к «Про встановлення режиму роботи працівникам» [PERSON] встановлено за її заявою з 14.06.2021 року режим роботи: початок о 08:00 год., перерва на відпочинок і харчування з 12:00 год. до 12:45 год., закінчення роботи 17:00 год., у п`ятницю до 15:45 год. Тобто, 29.10.2021 року позивач перебувала на роботі відповідно до свого графіку робочого часу. Крім того, в останній робочий день позивач затрималась на робочому місці та залишила Центр ДЗК на 45 хвилин пізніше після завершення робочого дня, який відповідно до наказу №165-к від 11.06.2021 року закінчився о 15:45 год. Встановлено, що позивач в кінці робочого дня 29.10.2021 року завітала до відділу по роботі з персоналом та звернулась до [PERSON] - провідного інженера з підготовки кадрів по роботі з персоналом з проханням видати їй трудову книжку та копію наказу про звільнення. У позивача з [PERSON] 29.10.2021 року о 16:19 год. відбувся діалог, в результаті якого [PERSON] було повідомлено про те, що є доручення, щоб не видавати позивачу трудову книжку з наказом. Вказане підтверджується копією запису на диску Sony CD-R 700MB з назвою файлу, датою та часом його запису, які спростовують інформацію викладену в акті від 29.10.2021 року. Згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). З урахуванням викладеного, суд вважає, що посилання відповідача викладені у відзиві стосовно нез`явлення [PERSON] до відділу по роботі з персоналом, є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами у справі. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Такий обов`язок роботодавця не ставиться в залежність від складання будь-яких актів приймання-передачі. Трудовим законодавством також не передбачено надання працівником, що звільняється обхідного листа. Протягом строку попередження про звільнення роботодавець зобов`язаний забезпечити передачу товарно-матеріальних і грошових цінностей тим, хто звільняється, іншому працівникові. Аналогічної позиції в цьому питанні дотримується і Верховний Суд, який у своїх рішеннях звертав увагу на те, що відсутність заповненого обхідного листа або акта приймання-передачі справ та документів не може бути підставою для відмови у звільненні (постанова ВС від 10.10.2021 року №359/2642/16-ц, 61-14726св18). Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджених наказом Міністерства праці України Міністерства юстиції України Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1998 року №58, трудова книжка - це основний документ про трудову діяльність працівника, який підтверджує страж роботи, а також дає змогу власнику при прийнятті на роботу мати уяву про досвід роботи працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Таким чином, відповідач зобов`язаний був в день звільнення відповідача видати їй належним чином оформлену трудову книжку та провести повний розрахунок. Як вбачається з матеріалів справи, при звільненні з [PERSON] було проведено розрахунок та виплачені належні їй до сплати заробітна плата за фактично відпрацьований час та інші компенсаційні виплати, однак не було ознайомлено з наказом про звільнення, не видано його копії та трудової книжки із внесеним до неї записом про звільнення. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо обов`язковості досудового врегулювання, на яке посилається у відзиві відповідач то слід зазначити наступне. Питання обов`язкового досудового врегулювання спору у 2002 році було предметом розгляду Конституційним Судом України у справі №1-2/2002, де Суд зазначив, що можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору. Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке включає можливість прийняття позовної заяви до розгляду здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Правову позицію, викладену у рішенні Конституційного суду України від 09.02.2002 року щодо обов`язкового досудового врегулювання, активно застосовує Верховний суд, що знайшло своє вираження у постановах Великої Палати та покладено в основу судової практики. З урахуванням задоволення позову, з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved