Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

14.10.2022 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із зазначеною заявою, в якій просили суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами [PERSON] та [PERSON] [ADDRESS] ; заборонити наближатися на визначену відстань 100 (сто) метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалими особами [PERSON] та [PERSON] [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначили, що [PERSON] є чоловіком доньки [PERSON] [PERSON] , а [PERSON] є чоловіком сестри [PERSON] [PERSON] . \~ \~ \~ \~На теперішній час [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] проживають в квартирі [ADDRESS] . В травні 2022 року [PERSON] разом із двома неповнолітніми дітьми переїхала до [PERSON] , пояснивши це тим, що останні кілька років вона систематично зазнає фізичного та психологічного насильства зі сторони свого чоловіка - [PERSON] . Наприкінці серпня 2022 року [PERSON] разом із дітьми виїхала за кордон в Польщу, що викликало у [PERSON] обурення, яке він вирішив вимістити на родичах своєї дружини. Так, 30 вересня 2022 року, близько 12.00 години [PERSON] увірвався до квартири де проживають заявники, вів себе неадекватно та завдав [PERSON] тілесні ушкодження, погрожуючи при цьому вбивством всім родичам зі сторони дружини, та коли вийшов з квартири на вулицю камінням розбив вікна балкону квартири, в якій вони знаходились. Внаслідок таких дій [PERSON] ними була викликана «швидка медична допомога» та поліція. 19.10.2022 року [PERSON] вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 30.09.2022 року [PERSON] з приводу погроз життю та здоров`ю та завдання матеріальних збитків [PERSON] , було подано відповідну заяву до Відділення поліції № 3 Криворізького районного управління поліції. 02 жовтня 2022 року, близько 13.20 години [PERSON] знову прийшов до будинку, в якому розташоване помешкання [PERSON] і [PERSON] , проте не зміг потрапити до під`їзду, тому під вінами квартири викрикував погрози вбивством, у зв`язку з чим викликали поліцію, але [PERSON] пішов раніше ніж прибули співробітники поліції. Після зазначених погроз [PERSON] і [PERSON] були змушені виїхати з помешкання в інше житло і повернутися тільки 10.10.2022 року. Така поведінка [PERSON] викликає у них острах за власне життя і здоров`я, тому змушені звернутися до суду із зазначеною заявою. 24.10.2022 року ухвалою суду зазначену заяву призначено до розгляду в судовому засіданні. В судовому засіданні заявник [PERSON] свою заяву підтримала та просила її задовольнити, зазначивши, що неприязні відносини з [PERSON] існують на протязі тривалого часу у зв`язку з неправильною поведінкою [PERSON] по відношенні до її дочки, які погіршилися після виїзду дочки разом з дітьми за кордон, та надання ними матеріальної допомоги дочці у зв`язку з прийняттям нею такого рішення, що викликало обурення у [PERSON] , який неодноразово приходив до будинку за місцем їх проживання, де викрикував погрози та розбив камінням вікна на балконі. В судовому засіданні заявник [PERSON] свою заяву підтримав та просив її задовольнити, зазначивши, що він з дружиною як тимчасово переміщені особи проживають за адресою: [ADDRESS] , разом із сестрою дружини [PERSON] .. 30.09.2022 року до зазначеної квартири, назвавшись співробітником поліції прийшов [PERSON] , який висловлював обурення з приводу від`їзду його дружині [PERSON] з дітьми за кордон, та коли начебто вже уходив, наніс йому три удари кулаком в обличчя, внаслідок чого була викликана «швидка медична допомога» та поліція, а [PERSON] за таки дії був пізніше засуджений судом до кримінального покарання. В судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] не заперечував проти обставин, наведених в заяві та щодо застосування вказаних обмежень, зазначивши, що із заявниками у нього дійсно склалися неприязні стосунки, оскільки вони, на його думку, безпідставно втручаються у його відносини з дружиною, що призвело до того, що дружина з дітьми уїхала за кордон, а він дійсно завдав тілесних ушкоджень [PERSON] за місцем їх проживання, у зв`язку з чим був засуджений судом. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та його дружина [PERSON] проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами, а дочка [PERSON] [PERSON] , перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] разом з двома неповнолітніми дітьми з травня 2022 року проживала із заявниками, а у вересні 2022 року вихала за кордон та перебуває в Польщі, що учасниками судового розгляду не оспорюється.. Заявники стверджують, що [PERSON] вчиняє щодо них психологічне та фізичне насильство, що виразилось в погрозах застосування фізичного насильства до заявників та в побитті заявника [PERSON] . Матеріали справи свідчать, що заявники у зв`язку з такими діями [PERSON] зверталися за захистом до поліції з відповідними заявами. Як вбачається з пояснень заявників та не заперечується заінтересованою особою, що саме з причини виїзду [PERSON] разом з дітьми за кордон, між заявниками та заінтересованою особою значно погіршились відносини, та [PERSON] висловлював заявникам своє обурення тим, що вони підтримують матеріально [PERSON] за кордоном. Так, 19.10.2022 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу у відношенні [PERSON] ухвалено вирок за ч. 2 ст. 125 КК України, з якого вбачається, що 30 вересня 2022 року, близько 11.53 години [PERSON] прийшов до [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де між вказаними особами на побутовому рівні виник конфлікт, в результаті чого [PERSON] завдав [PERSON] не менше двох ударів руками по обличчю, чим спричинив легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я [PERSON] . Як вбачається з листа №45.3/2-3155 жєо від 14.10.2022 року, відомості за заявою [PERSON] від 30.09.2022 року про хуліганські дії, зареєстровані до ЖЄО №21064 від 30.09.2022 року. В судовому засіданні [PERSON] не заперечував, що з приводу наведених обставин він висловлював погрози заявникам, але зазначив, що його вислів: «буду живьём с вас шкуры снимать» був жартом. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. Ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - батьки (мати, батько) одного з подружжя, інші родичі: дядько (тітка). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Надаючи оцінку ризикам, на які посилався заявник, суд приймає до уваги показання заявника, який посилаючись на докази, підтвердив факти неодноразових конфліктів між сторонами, а тому пояснення заявника можна сприйняти за об`єктивно вільні та неупереджені. Таким чином, на підставі наданих заявниками [PERSON] , [PERSON] доказів, які заінтересованою особою не оспорювалися, судом встановлено обставини вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] та [PERSON] з боку [PERSON] . На думку суду, саме наведені в заяві заходи дадуть змогу запобігти домашньому насильству з боку заінтересованої особи, який чинить відносно [PERSON] , [PERSON] домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. При цьому, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом. На думку суду видача обмежувального припису повинна забезпечити дієвий, ефективний та невідкладний захист заявників від домашнього насильства та буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства, є співмірним та пропорційним допущеним останнім часом відносно заявників діянням. Суд вважає, що в ході розгляду цієї заяви знайшли своє підтвердження факти вчинення [PERSON] психологічного насильства відносно заявника [PERSON] та , психологічного і фізичного насильства відносно заявника [PERSON] та зважаючи на неодноразовість вчинення таких дій, а також застосування до заявників залякування та погроз, що в своїх останніх проявах має також ознаки кримінального правопорушення, суд вважає, що вказані докази, а також, пояснення заявників, якими такі докази більш деталізовано, свідчать про те, що вчинення [PERSON] психологічного насильства щодо заявника має місце тривалий час, суд вважає, що існують і надалі ризики можливого продовження таких дій [PERSON] , тому заява в частині видачі обмежувального припису на строк шість місяців із забороно [PERSON] перебувати за місцем проживання заявників та забороною наближатися на визначену відстань 100 метрів до місця проживання заявників, підлягає задоволенню. Заявлені заявниками обмеження щодо заборони [PERSON] наближатися на визначену відстань до місця, навчання, роботи, інших місць частого відвідування заявниками не обґрунтовані та не доведені, тому заява в цій частині задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи відсутні. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved