Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~ І. Виклад позиції позивача та відповідача. В листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за результатами розгляду якого просить : визначити [PERSON] наступні способи участі у вихованні, побаченнях та спілкуванні (контакт) з синами : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до досягнення кожним з них 14 річного віку: - в перші 6 (шість) місяців з дня набрання рішення суду законної сили, щоденно, в період часу з 19 год 00 хв до 19 год 10 хв (за київським часом), по місцю проживання дітей, спілкування засобами аудіо або відео інтернет або телефонного зв`язку; - після спливу б (шести) місяців з дня набрання рішенням суду законної сили, щоденно, в період часу з 19 год 00 хв до 19 год 30 хв (за київським часом), за місцем проживання дітей, спілкування засобами аудіо або відео інтернет або телефонного зв`язку; - щорічний спільний відпочинок у період літніх канікул з 10 год 00 хв 15 липня до 20 год 00 хв 15 серпня відповідного року; - щорічні періодичні побачення з можливістю відвідування тимчасових місць проживання батька в період з 09 год 00 хв 8 березня по 20 год 00 хв 5 квітня відповідного року. Зобов`язати [PERSON] забезпечувати спілкування та побачення малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] у час та місці, визначені судом. Позов обґрунтовано таким. [PERSON] ( далі Позивач), з 05.06.2010 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ( далі Відповідачка). Віл шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . До середини 2018 року, сім`я [PERSON] (чоловік, дружина та малолітні діти) проживали однією сім`єю. В січні 2019 року Відповідачка звернулась до Альметівского міського суду Республіки Татарстан із позовною заявою про розірвання шлюбу з Позивачем. Рішенням Альметівского міського суду Республіки Татарстан від 04.10.2019 року у справі № 2-1897/2019 шлюб сторін розірвано. Одночасно малолітні діти сторін залишені проживати разом з матір`ю - [PERSON] . Ухвалою Альметівського міського суду Республіки Татарстан від 13.03.2019 року у справі № 2-1082/2019, затверджена мирова угода між сторонами та визначено порядок участі Позивача у вихованні своїх дітей. Визначено певний графік зустрічей та спілкування. На підставі зазначеної ухвали про затвердження мирової угоди сторін, Позивачем отримано виконавчий лист від 13 березня 2019 року у справі № 2-1082/2019. Однак, ефективно виконувати рішення суду про участь батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними не надається можливим. Влітку 2019 року, Відповідачка самочинно змінила місце проживання дітей з міста Альметьєвськ, Республіки Татарстан на місто Севастополь. Пізніше, нічого не повідомляючи Позивачу, Відповідачка самочинно змінила своє поточне місце проживання та місце проживання дітей сторін на місто Запоріжжя, де і перебуває (проживає) наразі, в квартирі своїх батьків. [PERSON] (без згоди та дозволу іншого із батьків) зміна місця проживання малолітніх дітей сторін призвела до неможливості Позивача ефективно брати участь у вихованні власних дітей, бачитись та спілкуватись з ними та реалізовувати інші види та форми контакту з дітьми. Крім того, самочинна зміна місця проживання Відповідачки разом з дітьми призвела до неможливості виконувати домовленості сторін (батьків), яких вони досягли, уклавши мирову угоду, яка була затверджена Альметьєвським міським судом Республіки Татарстан у справі № 2-1082/2019 (копію додаю). Отже, неправомірною поведінкою Відповідачки, Позивачу були створенні прямі перешкоди брати участь у вихованні власних дітей та спілкуватись з ним у достатньому об`ємі та регулярності. Так, дії Відповідачки порушили та порушують батьківські права Позивача по відношенню до свої малолітніх дітей, а також факультативно порушують права дітей на регулярний контакт з тим із батьків, хто проживає окремо від них (з батьком), у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з цим позовом. Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на статтю. 51 Конституції України, ч. 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 151, ч.3 ст. 157, ч.1 ст. 159 СК України, ч. 2 ст. 10 Конвенції про права дитини (ратифіковано постановою Верховної ради Української PCP 27 лютого 1991 року),ст.. 16 Закону України «Про охорону дитинства». 30 грудня 2021 року від відповідачки в особі представника адвоката Карабак В.А. до суду надійшов відзив на позов, із змісту якого вбачається таке. Відповідачкою не визнаються обставини, викладені в позові з приводу того, що нею було самочинно змінено місце проживання малолітніх дітей, що призвело до неможливості позивача ефективно брати участь у вихованні дітей. Нею ніколи не чинилися перешкоди у спілкуванні батька з дітьми. Натомість, позивач сам не виконує належним чином свої батьківські обов`язки і не приділяє уваги своїм синам, не цікавиться ані станом їх здоров`я, ані успіхами у навчанні. Все це призвело до відсутності емоційного зв`язку між синами та батьком. При вирішенні позову в частині запропонованих позивачем способів участі у вихованні, побаченнях та спілкуванні з синами слід врахувати інтереси дітей, малолітній вік дітей, тривале проживання та спілкування дітей з матір`ю, відсутність усталеного зв`язку між батьком та дітьми, що за тривалого перебування дітей з батьком може негативно вплинути на їх психологічний стан. Як на правові підстави своїх заперечень проти позову відповідачка посилається на ч.8 ст.7, ст. 55 СК України, ст. 11 Закону України « Про охорону дитинства», п.1 ст.3, ст.ст.12-15 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. ІІ. Заяви, клопотання учасників справи. 6.12.2021 року від представника позивача адвоката Незвіського Д.Я. до суду надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимів відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів ( а.с.69-70). 10.12.2021 року від начальника служби ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради до суду надійшло клопотання про заміну третьої особи , за результатами розгляду якого заявник просить замість служби ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради до участі в справі залучити належну третю особу , а саме районну адміністрацію Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування ( а.с.74-76). 13.12.2021 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи ( а.с.85). 30.12.2021 року від відповідачки [PERSON] в особі представника адвоката Карабак В.А. до суду надійшли клопотання : - про виклик в судове засідання малолітнього [PERSON] , 08.03.2012 року для з`ясування його думки по суті спору ( а.с.103-105) ; - про виклик свідків ( а.с.106-108). 31.01.2022 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшло клопотання про поновлення строку та доручення до матеріалів справи доказів ( а.с.145-147). 25.03.2022 року від представника органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району Романенко О. до суду надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 25.02.2022 року, без її участі ( а.с.191). 22.08.2022 року від представника позивача адвоката Незвіського Д.Я. до суду надійшло повідомлення ( в порядку ст. 131 ЦПК України) про відкладення розгляду справи ( а.с.206-207). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ( далі суд) від 15 листопада 2021 року провадження у цій справі відкрито ; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження ; справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання ( а.с.66-67). Ухвалою суду від 6 грудня 2021 року заяву представника позивача адвоката Незвіського Д.Я. до суду надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимів відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, задоволено ( а.с.72). Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року залучено до участі у справі в якості належної третьої особи - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, замість первісної - органу опіки та піклування Служби ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради ; розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено ; вирішено розгляд справи проводити в режимі відео конференції ; продовжено строк проведення підготовчого провадження по справі ( а.с.86-88). Ухвалою суду від 31 січня 2022 року зобов`язано орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району надати у строк до 25.02.2022 року письмовий висновок щодо розв`язання спірної ситуації ( а.с.176-177). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 5 липня 2022 року підготовче провадження по справі закрито ; справу призначено до розгляду по суті ( а.с.195-196). Сторони, їх представники та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися. 2.10.2022 року від представника позивача адвоката Незвіського Д.Я. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача ( позивача та його представника) ( а.с.212-213). 2.11.2022 року від представника відповідачки адвоката Карабак В.А. до суду надійшло повідомлення про таке. Внаслідок активних бойових дій країни-агресора на території м. Запоріжжя, представник відповідачки - адвокат Карабак В.А. вимушена була виїхати з м. Запоріжжя до м. Івано-Франківськ, внаслідок чого не зможе приймати участь у розгляді справи та бути присутньою у судовому засіданні, призначеному на 03.11.2022 року, особисто. Крім того, повідомила, що відповідачка по справі - [PERSON] разом із малолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON] також внаслідок активних бойових дій вимушені були покинути Україну і станом на теперішній час перебувають у Німеччині, де отримали право на проживання у Німеччині до [INFO] . На підставі викладеного заявник просить розглянути справу без участі сторони відповідачки ( відповідачки та її представника) ( а.с. 219-220). 3.11.2022 року від представника третьої особи органу опіки та піклування Запорізької міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності ; не заперечує проти залишення позову без розгляду, враховуючи відсутність позивача, відповідачки та дітей на території України, зміну суттєвих обставин розгляду справи, що зумовлені введенням в Україні воєнного стану ( а.с.227). Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, нормативно правове обґрунтування та висновки суду. В суді встановлено, що [PERSON] ( далі Позивач), з 05 червня 2010 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ( далі Відповідачка), що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 310 ( а.с.27). Віл шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ( а.с.28), [PERSON] , [INFO] ( а.с.28 «а»). До середини 2018 року, сім`я [PERSON] (чоловік, дружина та малолітні діти) проживали однією сім`єю. З середини 2018 року стосунки сторін погіршились та перейшли в фазу побутового конфлікту, пов`язаного з початком процедури розірвання шлюбу сторін (розлучення). В січні 2019 року, Відповідачка звернулась до Альметівского міського суду Республіки Татарстан із позовною заявою про розірвання шлюбу з Позивачем. Рішенням Альметівского міського суду Республіки Татарстан від 04.10.2019 року у справі № 2-1897/2019, яке залишено без змін апеляційною ухвалою від 16 грудня 2019 року, шлюб сторін розірвано. Одночасно малолітні діти сторін залишені проживати разом з матір`ю - [PERSON] ( а.с.29-35,36-41). Юридичний факт розірвання шлюбу сторін також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 05 березня 2020 року, видане Управлінням РАГС виконавчого комітету Альметьєвського муніципального району Республіки Татарстан (а.с.42). Ухвалою Альметівського міського суду Республіки Татарстан від 13.03.2019 року у справі № 2-1082/2019, затверджена мирова угода між сторонами та визначено порядок участі Позивача у вихованні своїх дітей. Визначено певний графік зустрічей та спілкування ( а.с.43-44). На підставі зазначеної ухвали про затвердження мирової угоди сторін, Позивачем отримано виконавчий лист від 13 березня 2019 року у справі № 2-1082/2019 (а.с.45) Також в суді встановлено, що влітку 2019 року Відповідачка змінила місце проживання дітей з міста Альметьєвськ, Республіки Татарстан на місто Севастополь, а потім на м. Запоріжжя. Наведені обставини свідчать про неможливість виконання умов мирової угоди , затвердженої ухвалою суду від 13.03.2019 року, у зв`язку з чим Позивач вимушений був звернутися до суду з цим позовом, за місцем проживання ( перебування) Відповідачки з дітьми за адресою : [ADDRESS] . Згідно з приписами ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В контексті положень ч. 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві, позитивними зобов`язаннями держави є здійснення заходів щодо гарантування кожній особі повагу та захист його сімейного та приватного життя. В силу положень ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право на особисте виховання дитини. Пряма норма профільного закону (Сімейного кодексу України) чітко передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з приписами ч. 2 ст. 10 Конвенції про права дитини (ратифіковано постановою Верховної ради Української PCP 27 лютого 1991 року), дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. Зазначенні положення норм міжнародного права знаходять своє відображення і в нормах національного законодавства. Так, в силу положень ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни и місця проживання. З наведеної норми Закону вбачається, що не тільки батьки наділені правом на контакт з дітьми, але і діти наділені правом на контакт зі своїми батьками, незалежно від їх місця проживання. В розумінні п. а), ст. 2 Конвенції про контакт з дітьми (ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про контакт з дітьми» від 20 вересня 2006 року), «контакт» означає: 1.) перебування дитини протягом обмеженого періоду разом з одним із батьків з яким вона зазвичай не проживає, чи зустріч з таким із батьків; 2.) будь-яку форму спілкування між дитиною та одним із батьків. З урахуванням сучасних технологій інтернет зв язку та технічних можливостей, цілком реальним є можливість спілкування дітей та батька у формі відеоконференцій (відео-зв`язку). Згідно з приписами ч. 2 ст. 157 ЦПК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини (дітей), зобов`язаний брати участь у її (їх) вихованні і має право на особисте спілкування з нею (з ними). Участь кожного із батьків у вихованні дитини/дітей є не тільки правом батьків, але й їх прямим обов`язком. Відповідно до положень ч. З ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Одним із ключових елементів зазначеної норми є питання презумпції добросовісної поведінки кожного із батьків по відношенню до власної дитини. Той з батьків, хто заперечує проти спілкування та участі у вихованні дитини (дітей) іншого із батьків, повинен спростувати презумпцію добросовісної поведінки батька чи матері та довести перед судом, що таке спілкування перешкоджає нормальному розвиткові дитини та не відповідає найкращім інтересам дитини/дітей. Згідно з приписів ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Отже, різноманітні джерела права (міжнародні та національні) містять достатньо чіткі та зрозумілі правила, які регламентують поведінку та права і обов`язки обох батьків у випадках, коли батьки проживають у різних державах і між ними не досягнуто згоди щодо участі того із батьків, хто проживає окремо від дітей, у вихованні та спілкуванні з ними або коли іншим із батьків чиняться перешкоди у такому спілкуванні та побаченнях. А отже, вимога Позивача про визначення йому способів участі у вихованні, побаченнях та спілкуванні з синами є законною та обгрунтованою. Між тим, з урахуванням певних обставин, які виникли після звернення Позивача до суду з цим позовом, суд вважає за необхідне зазначити таке. Зміст позову батьком [PERSON] було сформовано та подано до суду у листопаді 2021 року, тобто до воєнного конфлікту на території України. При цьому, [PERSON] є громадянином Російської Федерації, та мешкає у республіці Татарстан РФ. На той час Відповідачка [PERSON] мешкала у [ADDRESS] . Станом на день ухвалення цього рішення, за інформацією представника Відповідачки адвоката Карабак В.А., [PERSON] разом із малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] , внаслідок активних бойових дій країни- агресора на території м. Запоріжжя та Запорізької області вимушена була покинути Україну і станом на теперішній час разом із синами перебуває на території Німеччини, де отримала право на проживання у Німеччині до 4 березня 2024 року ( а.с. 221-223). Після 24 лютого 2022 року і по день ухвалення рішення по цій справі Позивачем позов не уточнювався і не змінювався, з урахуванням суттєвих обставин, які виникли після дати незаконного вторгнення на територію держави Україна, а тому, як на думку суду, деякі питання запропонованих Позивачем способів його участі у спілкуванні, вихованні тощо дітей, є такими, які не можливо виконати, а отже їх не можна визнати актуальними. Аналогічна позиція суду і до запропонованого органом опіки та піклування варіанту способів участі Позивача у спілкуванні, вихованні дітей. Ухвалою суду від 31 січня 2022 року орган опіки та піклування було зобов`язано підготувати та надати суду висновок щодо розв`язання спірної ситуації. 24 лютого 2022 року до суду надійшов відповідний висновок за № 316/01-20/20.03-409, згідно якому орган опіки та піклування вважає можливим визначити часи спілкування батька з дітьми в дистанційному режимі з застосуванням аудіо або відео зв`язку з урахуванням графіку дітей (за домовленістю сторін про засіб та час такого спілкування, з обов`язковим повідомленням сторони про не можливість проведення конкретного відео-аудіо дзвінка в певний день та час); доцільним щорічні побачення батька з дітьми під час його перебування в м. Запоріжжі, протягом проміжку часу з 8 березня по 5 травня кожного року, початкові зустрічі в обов`язковій присутності матері, в місцях громадського відпочинку, в дитячих культурно-розважальних закладах; доцільним щорічний спільний відпочинок батька з дітьми, у період літніх канікул дітей, на території України, в присутності матері дітей, [PERSON] , та за домовленістю з нею ( а.с.192-193). Засідання комісії районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, яка виконувала функції органу опіки та піклування , з питань захисту прав дитини в рамках цієї справи відбулося 16 лютого 2022 року, до початку військової агресії проти України, і під час перебування Відповідачки разом із дітьми в м. Запоріжжі. Виходячи із наведених законодавчих норм, встановлених в суді обставин станом на день ухвалення цього рішення, обов`язку, в даному випадку, батька приймати участь у вихованні, спілкуванні, матеріальному утриманні дітей, а матері не чинити батькові в цьому перешкод, що потребує постійних комунікацій задля домовленостей з цих питань, з урахуванням місця перебування Позивача та Відповідачки з дітьми та їх інтересів, суд вважає за необхідне визначити наступні способи участі батька у вихованні, побаченнях та спілкуванні (контакт) з синами [PERSON] та [PERSON] до досягнення кожним з них 14 річного віку: - в перші 6 (шість) місяців з дня набрання рішення суду законної сили та після спливу 6 (шести) місяців з дня набрання рішенням суду законної сили , щоденно, в дистанційному режимі із застосуванням аудіо або відео зв`язку з урахуванням графіку дітей ( за домовленістю сторін про засіб та час такого спілкування, з обов`язковим повідомленням сторони про не можливість проведення конкретного відео- аудіо дзвінка в певний день та час); - щорічний спільний відпочинок батька з дітьми, у період літніх канікул дітей, за домовленістю з матір`ю дітей, [PERSON] ; - щорічні періодичні побачення з дітьми протягом проміжку часу з 8 березня по 5 травня кожного року в період з 09.00 години по 20.00 годину, початкові зустрічі в обов`язковій присутності матері, в місцях громадського відпочинку, в дитячих культурно- розважальних закладах. При цьому, суд вважає за необхідне зобов`язати [PERSON] забезпечувати спілкування та побачення малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] . \~ \~ \~ \~

Outcome: partial