Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Прибузької сільської об"єднаної територіальної громади про визнання договору купівлі-продажу укладеним, посилаючись на те, 08 липня 1989року він викупив в радгоспі "Акмечетські Ставки" житловий будинок із господарськими будівлями. 26 жовтня 1993року на зазначений будинок Акмечетською сільською радою Доманівського району Миколаївської області видано Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, яке було зареєстроване у Вознесенському БТІ 22.08.1994р., за реєстровим №4. Весь цей час, з моменту придбання будинку, позивач користується, володіє та утримує даний будинок. На теперішній час він вирішив зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на нерухоме майно, однак, в здійснені державної реєстрації йому відмовлено, у зв"язку ,з тим , що договір купівлі-продажу даного будинку не посвідчений нотаріально, а також відсутністю конкретної адреси розташування будинку. Крім того, в документах підписи уповнорважених осіб не були посвідчені печатками. Оскільки між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору і обидві сторони виконали ці умови, на думку позивача суд може визнати такий правочин дійсним. Вирішити питання іншим способом неможливо, з зв"язку з припиненням діяльності радгоспу "Акмечетські Ставки", тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивач [PERSON] надала суду заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача- Прибузької сільської ради також подали заяву про розгляд справи у їх відсутність,проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається, що 08 липня 1989року між [PERSON] та радгоспом "Акмечетські Ставки"укладено договір купівлі-продажу житлового будинку із господарськими будівлями загальною площею 1400кв.м, в тому числі житловою площею 31 кв.м., розташований в с.Жовтневе, , вартістю 4800рублів. Даний договір був підписаний [PERSON] та керівником господарства. Згідно виписки з рішення №19 виконкома Акмечетської сільської ради народних депутатів від 26.10.1993р. про встановлення права власності на домобудівництво за гр. [PERSON] , було вирішено оформити право власності за [PERSON] на домобудівництво та видати правовстановлюючий документ. На підставі рішення №19 виконкому Акмечетської сільської ради народних депутатів від 26 жовтня 1993року Акмечетською сільською радою Доманівського району Миколаївської області, 22 серпня 1994р. було видано Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок,яке було зареєстроване у Вознесенському БТІ 22.08.1994р.,реєстровий номер №6. Згідно рішення №15 від 29.12.2017р.І сесії сьомого скликання Прибузької сільської ради вирішено почати процедуру реорганізації Акмечетської сільської ради щляхом приєднання до Прибузької сільської ради . Прибузька сільська рад є правонаступником всього майна, прав та обов"язків Акмечетської сільської ради. Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 05.12.2009р.- [PERSON] , який проживає в с.Жовтневе, Доманівського району Миколаївської області на підставі рішення ХХV сесії 5 скликання Акмечетської сільської ради від 09.10.2009р. №1, є власником земельної ділянки площею 0,1369 га, розташованої в [ADDRESS] , цільове призначення якої- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно рішення виконавчого комітету Прибузької сільської ради №18 від 11.12.2020року , вирішено ,вважати дійсною адресу житлових будинків по Прибузькій сільській раді Доманівського району Миколаївської області, зокрема, [PERSON] - [ADDRESS] . Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Оскільки спірний договір купівлі-продажу житлового будинку укладався сторонами 08.07.1989року, тому до даних правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно ч.2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) - якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Аналогічне положення містить ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частина друга ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року і частина друга ст.220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам. Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу житлового будинку був підписаний сторонами правочину - продавцем та покупцем, зареєстрований в Вознесенському БТІ , однак не посвідчений гербовою печаткою. Сторони договору при його укладенні досягли згоди по усім суттєвим умовам. Так, по взаємній домовленості сторін (п.1 Договору) товар продано за 4800рублів, за умови,що працівник сплачує 60% балансової вартості будинку, що складає 2400рублів Право власності на житловий будинок за [PERSON] зареєстрвоане 22.08.1994року Вознесенським БТІ., за реєстровим №6 . За правилом ст.47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною в цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.05.2020 року у справі № 661/3706/17 (провадження № 61-37644св18). В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу будинку і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. На теперішній час у позивача виникла необхідність у внесені відмостей про будинок до єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, однак, в усній формі, було відмовлено у вчиненні дій, посилаючись на те, що спірний договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально і зробити це на даний час можливість відсутня у зв`язку з тим, що договір пройшов державну реєстрацію права власності . Отже, оскільки спірний договір купівлі-продажу на житловий будинок відповідав волі сторін, умови договору ними виконані у повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, тому, позивач на підставі ст.49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і правомірно володіє ним. Право власності позивача на даний житловий будинок ніким не оспорюється. Таким чином суд вважає, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права тому, що іншим чином визнати угоду дійсною неможливо. Враховуючі наведені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] укладеним та дійсним, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved