Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

26.08.2022 на адресу Козівського районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 20.11.2010 між позивачем та відповідачем Козівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народилася двоє дітей: син [PERSON] , 2011 року народження та дочка [PERSON] , 2013 року народження. Зазначила, що спільне життя із відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Внаслідок чого в сім`ї часто виникали сварки, які поступово призвели до припинення сімейних відносин. Подальшої можливості зберегти сім`ю немає. Посилаючись на викладені обставини просила шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] Козівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі 20.11.2010 розірвати. Також просила неповнолітніх діте й [PERSON] та [PERSON] , залишити проживати з нею. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 30.08.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Судові засідання в цій справі призначалися на 19.09.2022, 07.10.2022, 31.10.2022. Позивач у судове засідання не з`явилася, 19.09.2022 подала заяву у якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Не заперечила з приводу винесення заочного рішення суду. Судовий збір залишити за нею. Відповідач в судові засідання не прибував, хоча був належним чином повідомлений про місце, час і дату проведення судових засідань шляхом надсилання повісток за адресою офіційно зареєстрованого місця проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України. Поряд із цим, на електронну адресу суду 29.09.2022 надійшла заява від [PERSON] , згідно якої він просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає. Подане клопотання не може бути прийняте Козівським районним судом Тернопільської області, оскільки воно, в порушення вимог частини другої статті 183 ЦПК України, не підписане з використанням власного електронного підпису, що стверджується актом, складеним уповноваженими працівниками Козівського районного суду Тернопільської області 29.09.2022 №129. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Із матеріалів справи не вбачається заперечень позивача щодо заочного вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Суд розглядає справу за відсутності позивача та відповідача, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, відповідно наданої заяви, за наявними матеріалами у справі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно 20.11.2010 між [PERSON] та [PERSON] Козівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі, зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Плотичанською сільською радою Козівського району Тернопільської області 06.06.2011 та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Плотичанською сільською радою Козівського району Тернопільської області 05.08.2013. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України (надалі СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини, подальше збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що можливість збереження сім`ї втрачена, подальше сумісне життя подружжя суперечило б інтересам позивача, тому його позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В силу ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо вимоги позивача про залишення з нею дітей, суд констатує таке. У пункті 14 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від21грудня 2007року №11«Про практикузастосування судамизаконодавства прирозгляді справпро правона шлюб,розірвання шлюбу,визнання йогонедійсним таподіл спільногомайна подружжя» судам роз`яснено, що у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Таким чином, у разі наявності спору щодо встановлення місця проживання дітей батьки не позбавлені можливості звернутися до суду із відповідним позовом. Водночас судом звертається увага на те, що під час розгляду цієї справи не вирішується питання саме про визначення місця проживання дітей. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дітей. Матеріали дійсної справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Проживання дітей з матір`ю не позбавляє батька приймати участь у вихованні та розвитку дітей. Вимоги про встановлення місця проживання неповнолітніх дітей позивачем не ставилось, а лише заявлялась вимога про залишення проживання неповнолітніх дітей сторін із матір`ю. Вказані позовні вимоги не є тотожними. Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду у справі № 200/952/18 від 15 січня 2020 року (провадження № 61-14859св19) Враховуючи вищезазначене, вік неповнолітніх дітей, а також ту обставину, що фактів, ознак чи наявність інших випадків, які б давали підстави вважати, що залишення дітей з матір`ю є небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання, не встановлено, враховуючи також приписи Декларації про права дитини, міжнародних актів, що регулюють питання захисту прав та свобод дітей, національного законодавства, суд дійшов висновку, що залишення проживання неповнолітніх дітей саме з матір`ю є правомірним. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати та залишити проживати неповнолітніх дітей з матір`ю.

Outcome: approved