Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

у лютому 2022 року [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дочки [PERSON] , [INFO] , з матір`ю На обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 2014 року по [INFO] у період якого у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що дочка проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Сторони не можуть досягти згоди щодо участі у вихованні дітей. Оскільки позивач має необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, може задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, то просить визначити місце проживання дитини з нею. Ухвалою суду від 29 квітня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження на 4 липня 2022 року. Згідно з частиною 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. 4 липня 2022 року в судове засідання з`явились представник позивача - адвокат Башловка А.М. та відповідач. Від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, одночасно просили витребувати у Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації висновок з приводу визначення місця проживання дитини, оскільки даний документ виносить орган опіки та піклування за місцем проживання дитини, а з матеріалів справи вбачається, що малолітня [PERSON] [INFO] проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що територіально знаходиться у Дніпровському районні. Учасники справи не заперечували проти задоволення клопотання. Ухвалою від 4 липня 2022 року клопотання задоволено. Наступною датою підготовчого засідання визначено 5 вересня 2022 року. 5 вересня 2022 року до суду з`явився представник позивача, від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності в якому він визнав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Розгляд справи відкладено на 20 жовтня 2022 року у зв`язку з повторним витребуванням у Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації висновоку з приводу визначення місця проживання дитини. Представник позивача в підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява, в якій просить справу розглядати без його участі, не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився, подав до суду висновок про визначення місця проживання дитини, просив проводити розгляд справи за його відсутності та винести рішення в інтересах дитини. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 27 листопада 2014 року між сторонами укладено шлюб, який розірвано 15 грудня 2021 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Позивач належним чином виконує свої батьківські обов`язки: старанно займається вихованням дитини, повністю опікується її інтересами і потребами, піклується, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям. Вищенаведені обставини не заперечуються відповідачем. У Висновку Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини від 14 вересня 2022 року зазначено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини батьків щодо визначення місця проживання дитини врегульовані статтею 160 СК України, частина 1 якої визначає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 цього Кодексу передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 (далі - Конвенція), яка є першим і основним міжнародно-правим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці даної Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 18 Конвенції визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959. Згідно з принципами даної Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Аналіз наведених норм права в їх сукупності дає підстави для висновку, що принцип рівності прав батьків щодо дитини є похідним від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Як установив суд, після припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин місце проживання малолітньої дитини сторін за їх згодою було визначено з матір`ю, що відповідає припису частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] визнав позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд вважає необхідним позов задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved