Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

06.05.2022 року позивач Дніпровський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на його користь незаконно отриману допомогу по безробіттю, виплачену за період з 17.03.2020 року по 24.08.2020 року, у розмірі 44 884 грн. 01 коп., за період з 16.11.2020 року по 30.01.2021 року у розмірі 2 874 грн. 19 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 2481 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідач перебував на обліку в Дніпровському міському центрі зайнятості як безробітний з 17.03.2020 року по 25.08.2020 року. Протягом перебування на обліку у статусі безробітного відповідачу було нараховано допомогу по безробіттю у сумі 44 884 грн. 01 коп. та з 16.11.2020 року по 04.01.2021 року відповідачем було отримано допомогу по безробіттю у розмірі 2\~874 грн. 19 коп. В подальшому на виконання вимог ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітні» було проведено розслідування страхового випадку, в результаті якого складено Акт №21/100222 від 10.02.2022 року. За результатами перевірки з Пенсійним фондом України була отримана інформація, що під час перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітний, [PERSON] отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про Пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 03.03.2020 року. Таким чином, Дніпровським міським центром зайнятості виявлено факт порушення ч. 2 та ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума незаконно отриманих коштів за період з 17.03.2020 року по 24.08.2020 року становить 44 884 грн. 01 коп. та за період з 16.11.2020 року по 03.01.2021 року становить 2\~874 грн. 19 коп. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2022 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду цієї справи. Ухвалою судді від 25.05.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відзиві зазначив, що при постановці на облік для отримання статусу безробітного він надав повний пакет документів з яких вбачається, що він має право на військову пенсію та на запитання співробітників позивача підтвердив, що має право на пенсію, тому твердження позивача щодо приховання факту отримання пенсії не відповідає дійсності. Зазначає, що, подавши документи до служби зайнятості, він не міг контролювати призначення йому пенсії, в той же час, як тільки він працевлаштувався, то відразу подав копію наказу з метою виконання законодавства та припинення виплати. Зокрема, має місце відсутність недобросовісності з його боку, як відповідача, оскільки на момент набуття ним статусу безробітного у розпорядженні позивача були всі необхідні документи, що свідчили про його право на пенсійне забезпечення. Пославшись на постанову Верховного Суду України у справі №6-91цс14 від 02.07.2014 року, зазначає, що він є правомірним набувачем допомоги по безробіттю. Представник третьої особи в наданому суду письмовому поясненні зазначив, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 03.03.2020 року. 04.10.2022 року на адресу суду від відповідача надійшли доповнення до відзиву, в якому [PERSON] зазначив, що в наданій суду копії заяви про надання статусу безробітного від 10.03.2020 року у абзаці з прописано «пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не призначено», оскільки саме такі обставини і існували на момент написання та підписання заяви у центрі зайнятості. Вперше він отримав пенсію на початку червня 2020 року, коли пенсія офіційно була призначена; у своїх поясненнях третя особа взагалі не повідомляє про таке рішення та дату його прийняття, обмежуючись лише терміном перебування на обліку. На облік беруться пенсіонери за вислугою років з часу настання права на пенсію, а приймається рішення щодо такого призначення може пізніше. З витягу з протоколу розрахунку про фактичне рішення про призначення пенсії вбачається, що органом Пенсійного фонду України розрахунок здійснено лише 07.05.2020 року, тобто фактично і рішення про його пенсійне забезпечення було прийнято лише 07.05.2020 року, відповідно до цього рішення йому було виплачено пенсію у червні 2020 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду письмові пояснення, в яких просив постановити рішення згідно чинного законодавства та розглянути справу у його відсутності. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 10 березня 2020 року [PERSON] звернувся до Дніпровського міського центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного. Разом з підписанням даної заяви [PERSON] інформував, що він через відсутність роботи не має заробітку або інших джерел доходу, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно не є суб`єктом підприємницької діяльності; пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не призначено. 17 березня 2020 року [PERSON] звернувся до Дніпровського міського центру зайнятості з заявою щодо призначення виплати допомоги по безробіттю. В заяві заначено, що він ознайомлений з умовами і тривалістю призначення допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». З персональної картки № [NUMBER] та рішень, прийнятих органом щодо зареєстрованого безробітного, вбачається, що [PERSON] надано статус безробітного 10.03.2020 на підставі ч.1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» та 25.08.2020 припинено реєстрацію/облік на підставі працевлаштування за наймом на умовах трудового договору. 16 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до Дніпровського міського центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного. Разом з підписанням даної заяви [PERSON] інформував, що він через відсутність роботи не має заробітку або інших джерел доходу, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно не є суб`єктом підприємницької діяльності; пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не призначено. 16 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до Дніпровського міського центру зайнятості з заявою щодо призначення виплати допомоги по безробіттю. В заяві заначено, що він ознайомлений з умовами і тривалістю призначення допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». З персональної картки № [NUMBER] та рішень, прийнятих органом щодо зареєстрованого безробітного, вбачається, що [PERSON] надано статус безробітного 16.11.2020 на підставі ч.1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» та 04.01.2021 припинено реєстрацію/облік на підставі абз.3 пп.1 п.30 Порядку. Під час перебування на обліку [PERSON] відвідував центр зайнятості: 10.03.2020, 11.03.2020, 17.03.2020, 15.04.2020, 14.05.2020, 12.06.2020, 09.07.2020, 05.08.2020, 25.08.2020, 26.08.2020, 16.11.2020, 19.11.2020, 24.11.2020, 25.11.2020, 02.12.2020, 10.12.2020, 21.12.2020, 18.01.2020. 17.03.2020 року та в подальшому 16.11.2020 року [PERSON] письмово повідомлено про права та обов`язки, зокрема, що зареєстровані безробітні зобов`язані: своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення, надання соціальних послуг та припинення реєстрації; відповідальність за достовірність поданих Центру зайнятості, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. За період з 17.03.2020 по 24.08.2020 року [PERSON] було нараховано допомогу по безробіттю та платежі в розмірі 44 884 грн. 01 коп. та за період з 16.11.2020 року по 03.01.2021 рік у розмірі 2\~874 грн. 19 коп., що підтверджується довідками. Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики № 60/62 від 13.02.2009 року, Постанови правління Пенсійного Фонду України 13.02.2009 року № 7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року за № 232/16248, розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час реєстрації та протягом перебування на обліку як безробітного. Перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів. Листом від 31.01.2022 року №0400-010311-6/17360 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на запит від 12.01.2022 року №93, повідомляється, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку з 03.03.2020 року і отримує пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На підставі виявленого факту, проведено перевірку обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за результатом якої складено акт №21/100222 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення у відповідності до п. 6, 7 Порядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики № 60/62 від 13.02.2009 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за № 232/16248. 10.02.2022 року проведено засідання по розгляду страхових випадків, за результатом якого ухвалено скласти Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості матеріального забезпечення та згідно акту №21/100222 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Дніпровського міського центру зайнятості від 10 лютого 2022 року встановлено, що [PERSON] під час перебування на обліку як безробітного з 17.03.2020 року отримував пенсію за вислугу років з 03.03.2020 року, що суперечить поданим даним [PERSON] у заяві про надання статусу безробітного від 17.03.2020 року та від 16.11.2020 року, Висновками підтверджено порушення. Відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» [PERSON] безпідставно виплачена допомога по безробіттю за період з 17.03.2020 року по 24.08.2020 року у розмірі 44\~884 грн. 01 коп. та за період з 16.11.2020 року по 04.01.2021 рік у розмірі 2\~874 грн. 19 коп., вказано, що неправомірно отримані кошти підлягають поверненню. Згідно наказу Дніпровського міського центру зайнятості № 15 від 14 лютого 2022 року слідує, що було прийнято рішення щодо повернення виплачених коштів [PERSON] як допомоги по безробіттю та на адресу відповідача 15.02.2022 за № 422 був направлений лист-претензія про повернення вищевказаних коштів. Відповідно до ч.1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції на час звернення відповідача), статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати її забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно п.7 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком , в тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку. Частина 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» передбачає, що відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Невиконання відповідачем обов`язку щодо своєчасного повідомлення про отримання пенсії за віком призвело до безпідставної виплати йому матеріального забезпечення на випадок безробіття. Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На теперішній час незаконно отримана допомога по безробіттю [PERSON] не повернута. Доводи відповідача щодо відсутності у нього умисного невиконання своїх обов`язків не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки він був письмово повідомлений про свої права та обов`язки, під час неодноразового відвідування центру зайнятості мав змогу повідомити про факт отримання пенсії, отримати додаткові роз`яснення та мав розуміти правові підстави для набуття статусу безробітного. Крім того, при зверненні із заявою про надання статусу безробітного підтвердив свою відповідальність щодо достовірності поданих ним даних та відомостей. Виходячи з зазначеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Дніпровського міського центру зайнятості знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду справи і підлягають задоволенню у повному обсязі. За змістом ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved