Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

У січні 2022 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 40 000,00 грн боргу за договором позики, 320,00 грн інфляційного збільшення, 1 143,01 грн штрафних санкцій, 200,55 грн 3% річних, 4 000,00 грн - 10% штрафу, а всього 45 663,56 грн, посилаючись на те, що 15.09.2021 р. передав відповідачу грошові кошти у сумі 40 000,00 грн, які [PERSON] мала повернути не пізніше 15.10.2021 р., на підтвердження чого написала розписку від 15.09.2021 р. та між ними укладено договір позики грошей від 15.09.2021 р. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва 13.01.2022 р. справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд Володарсько-Волинського районному суду Житомирської області. Постановою Київського апеляційного суду від 18.07.2022 р. задоволено апеляційну скаргу[PERSON] , скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва 13.01.2022 р., справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції; матеріали справи повернуті суду 28.07.2022 р., передано судді 04.08.2022 р. (протокол передачі судової справи раніше визначеному складу суду). Ухвалою суду від 04.08.2022 р. відкрито провадження у справі. Повідомленням суду від 04.08.2022 р. учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Згідно частини першої статті 174 ЦПК України, що регулює питання видів та змісту заява про суті справи, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Означене є правом учасників справи. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом установлено, що 15.09.2021 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей, за умовами якого [PERSON] взяла у [PERSON] в борг 40 000,00 грн, які зобов`язалася повернути не пізніше 15.10.2022 р., що підтверджується договором позики грошей, розпискою про отримання грошей у позику від 15.09.2021 р. (а.с. 5-7). Разом з тим, [PERSON] в зазначений у договорі строк борг не повернула. Відповідно до статті 1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Із наданих позивачем до позовної заяви розписки вбачається, що відповідач отримала від [PERSON] в борг 40 000,00 грн. Означена розписка підтверджують отримання відповідачем коштів у визначеній сумі. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Отже у відповідача виник обов`язок повернути позивачу грошові кошти за договором позики грошей, розпискою про отримання грошей у позику від 15.09.2022 р. відповідно до статті 1049 ЦК України. За змістом частин першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, сума грошових коштів за договором, розпискою від 15.09.2021 р. підлягає стягненню з відповідача. За домовленістю сторін у договорі позики грошей від 15.09.2021 р. визначено, що у випадку прострочення повернення грошових коштів разі порушення строку повернення грошових коштів [PERSON] прийняла на себе зобов`язання сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, нарахованої за кожний день прострочення виконання зобов`язання, від несплаченої в обумовлені строк суми (пункт 8 договору); у разі прострочення повернення грошових коштів понад п`ять банківських днів [PERSON] сплачує штраф у розмірі 10% від несплаченої в обумовлені строки суми (пункт 9 договору). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач борг не повернула, тому наявні підстави для застосування частини другої статті 625 ЦК України. Правильність нарахованих позивачем пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, нарахованої за кожний день прострочення виконання зобов`язання, від несплаченої в обумовлені строк суми відповідачем не заперечувалося і не спростовано, така сума за період з 16.10.2021 р. по 09.12.2021 р. складає 1 024,66 грн та за період з 10.12.2021 р. по 15.12.2021 р. складає 118,36 грн, а всього 1 143,01 грн, вказаний розрахунок відповідачем не заперечувався, у встановленому законом порядку не спростовано; розрахунок 3% річних за період з 16.10.2021 р. по 15.12.2021 р. у сумі 200,55 грнвідповідачем не заперечувався, у встановленому законом порядку не спростовано. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за договором позики грошей, розпискою, суми інфляційного збільшення, штрафних санкцій, 3% річних, 10% штрафу від несплаченої суми є обґрунтованими, доведеними. У зв`язку із задоволенням позову судові витрати у виді судового збору у розмірі 908,00 грн відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved