Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

В липні 2022р. позивачки: [PERSON] , [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», в якому просили суд: - стягнути з відповідача на користь позивачів грошові кошти у сумі 15106,0 грн. Свої позовні вимоги позивачки обґрунтовували тим, що ними 23 листопада 2021р. було придбано у відповідача квитки № [NUMBER] , № [NUMBER] на рейс PS 305 за маршрутом Київ - Рим з датою вильоту 24 грудня 2021р. та на рейс Рим - Київ з датою вильоту 27 грудня 2021р. За вказані квитки стороною позивачів було сплачено 15106,0 грн. В подальшому виліт не відбувався, оскільки уряд Італійської Республіки було запроваджено заборону на в`їзд до країни у період часу з 16 грудня 2021р. по 31 січня 2022р., внаслідок пандемії штаму «Омікрон» Covid-19. В досудовому порядку, сторона позивачів повідомили відповідача про зазначені обставини та просили повернути сплачені грошові кошти, при цьому відповідач зазначив, що ним було отримано зазначене повідомлення, однак до теперішнього часу вартість квитків позивачам не повернута. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо, позивачки вимушені були звернутись до суду з вказаним позовом, для захисту свого порушеного права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2022р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників процесу. Відзив на позов стороною відповідача не подавався. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 3 Повітряного кодексу України (далі по тексту - ПК України), ст. 42 Закону України «Про транспорт», ст. 10 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено - чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України; якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені Законами України (Кодексами України), застосовуються правила міжнародного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 23 листопада 2021р. стороною позивачів було придбано у відповідача квитки № [NUMBER] , № [NUMBER] на рейс PS 305 за маршрутом Київ - Рим з датою вильоту 24 грудня 2021р. та на рейс Рим - Київ з датою вильоту 27 грудня 2021р. За вказані квитки стороною позивачів було сплачено 15106,0 грн. Згідно із ст. 910 ЦК України, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Положеннями ч. 16 ст. 100 ПК України визначено, що пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажиру в порядку, встановленому цим Кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 104 ПК України, у разі якщо авіаперевізник мотивовано очікує на відмову пасажирам у посадці на рейс, він зобов`язаний провести опитування з метою виявлення пасажирів, готових відмовитися від свого підтвердженого бронювання в обмін на узгоджену між пасажиром, який за власним бажанням відмовляється від посадки на рейс, та перевізником винагороду. Крім виплати винагороди, авіаперевізник зобов`язаний запропонувати пасажиру на вибір: 1) відшкодування впродовж семи днів, яке має бути виплачено готівкою, електронним банківським переказом, банківськими дорученнями або банківськими чеками чи, за наявності засвідченої у письмовій формі згоди пасажира, у вигляді дорожніх чеків, повної вартості квитка за ціною, за якою його придбано, за невикористану частину квитка та за використану частину або частини квитка, якщо рейс більше не задовольняє потреби пасажира, а також за потреби забезпечити зворотний рейс у початковий пункт відправлення за першої можливості; 2) зміну маршруту, яка здійснюється за відповідних транспортних умов: до кінцевого пункту призначення - за першої можливості або у пізніший час за бажанням пасажира та за наявності вільних місць. З матеріалів справи вбачається, що урядом Італійської Республіки було запроваджено заборону на в`їзд до країни у період часу з 16 грудня 2021р. по 31 січня 2022р., внаслідок пандемії штаму «Омікрон» Covid-19. Судом встановлено, що сторона позивачів двічі зверталася до відповідача (19 грудня 2021р., 16 червня 2022р.) з повідомленням про повернення грошових коштів за сплачені авіаквитки, у зв`язку з неможливістю здійснити виліт до місця призначення. Відповідно до п.5 глави 1 розділу XVIII Авіаційних правил повернення коштів авіаперевізник здійснює у день розірвання договору повітряного перевезення (пред`явлення квитків у день розірвання договору повітряного перевезення інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане повітряне перевезення, оформлене електронним квитком), а вразі неможливості повернути кошти у день розірвання договору повітряного перевезення в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Строк повернення коштів розраховується з дня, наступного за днем отримання авіаперевізником або агентом з продажу документів, необхідних для здійснення операції повернення коштів. Позивачі у своєму позові стверджують, що станом на момент подання позову до суду відповідачем не було повернуто вартість сплачених, але не використаних квитків у зв`язку з скасуванням рейсу авіаперевізником, а тому позивачі просили суд стягнути з відповідача вартість авіаквитків у сумі 15106,0 грн. На спростування зазначених доводів сторони позивачів, стороною відповідача протягом всього часу розгляду справи в суді, в порушення положень ст. ст. 76-81, 83 ЦПК України не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь кожного з позивачів слід стягнути вартість невикористаного кодного з позивачів авіаквитка у розмірі по 7553,0 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,4 грн.

Outcome: approved