Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу щодо заінтересованої особи [PERSON] обмежувального припису строком на шість місяців із визначенням певних тимчасових обмежень його прав, зокрема: - заборонити кривднику [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити кривднику [PERSON] наближатись на відстань менше 300 метрів до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити кривднику [PERSON] вести телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - заборонити кривднику [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; Заяву мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , з яким та спільними дітьми проживає в орендованій кімнаті за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із проведенням ремонтних робіт у кімнаті №221 на момент подачі вказаної заяви та розгляду справи проживає разом із сім`єю у кімнаті № [NUMBER] за вказаною адресою. За період спільного проживання заінтересована особа [PERSON] вчиняє відносно неї систематичне психологічне домашнє насильство, яке проявляється в погрозах різного характеру, залякуванні, приниженні та образах нецензурними словами. Крім того, заінтересована особа [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, систематично вчиняє сварки, для чого використовує будь-які незначні підстави. Такі дії чоловіка завдають шкоди її психічному здоров`ю та терпіти таке вона не в змозі. У зв`язку із чим неодноразово зверталась до органів поліції, за результатами яких відносно заінтересованої особи було винесено термінові заборонні приписи, а також судом прийнято рішення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (ст.173-2 КУпАП). А тому з метою захисту своїх порушених прав заявник в порядку положень ст.350-2 ЦПК України та Закону України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству" звернулась до суду з відповідною заявою, яку просить задовольнити. Заявник в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі з підстав, передбачених у ній, та просили таку задовольнити. Заявник додатково пояснила, що дії заінтересованої особи [PERSON] щодо вчинення відносно неї домашнього насильства психологічного характеру має систематичний характер. На зауваження та прохання заявника та працівників поліції кривдник не реагує та продовжує свої протиправні дії. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив з підстав її необгрунтованості та безпідставності. Пояснив, що дійсно між ним та його дружиною [PERSON] інколи виникають сварки на побутовому грунті, як між будь-яким подружжям, однак, жодного домашнього насильства психологічного чи фізичного характеру щодо дружини не вчиняє. Всі її розповіді є вигадками та неправдою, не підтвердженою жодними доказами. Додав, що більшість сварок між ним та дружиною спровоковані його ревністю до дружини. Ухвалою судді від 24.10.2021 року, заяву прийнято до розгляду, а провадження по справі відкрито. Заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, а також матеріали справи про адміністративне правопорушення №463/660/22 (провадження №3/463/406/22), №463/11840/20 (провадження №3/463/2500/20), №463/818/21 (провадження №3/463/451/21), постановляючи рішення відповідно до ст.ст.265,350-6 ЦПК України, суд вважає, що заяву слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав. Главою 13 ЦПК України закріплено процесуальні особливості розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису, тобто застосування до кривдника одного чи декількох заходів тимчасового обмеження його прав або покладення на нього обов`язків у зв`язку із доведеністю вчиненого відносно постраждалої особи насильства: домашнього чи за ознакою статі (ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Спеціальними законами, які здійснюють регламентацію вказаної сфери суспільних відносин згідно положень ст.350-2 ЦПК України є Закон України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству" та Закон України\~"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VIII\~домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з положеннями п.4 ч.2\~ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Положеннями\~ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що "враховуючи положення\~Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях". Згідно з\~частиною третьою\~статті 26\~ Закону\~України «Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Виходячи зі змісту вказаних норм, суди під час розгляду такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанова Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (касаційне провадження № 61-19328св18). Судом встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2001 року, що стверджується інформацією в графі про сімейний стан паспорта заявника [PERSON] та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , копія яких долучена заявником до матеріалів справи (а.с.5,13). З матеріалів справи встановлено, що підтвердили учасники справи в судовому засіданні, заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] разом із спільними дітьми проживають в орендованій кімнаті за адресою: [ADDRESS] . Вказане також стверджується копією долученого до матеріалів справи договору оренди кімнати в гуртожитку від 01.01.2020 року (а.с.14). Згідно представленої копії акту від 20.10.2022 року(а.с.15) станом на момент складення такого заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] разом із спільними дітьми проживають в кімнаті за адресою: [ADDRESS] . Як пояснила в судовому засіданні заявниця вказане пов`язано із проведенням ремонтних робіт у кімнаті №221. Звертаючись до суду з вказаною заявою заявник [PERSON] обгруновує мотивованість та підставність подачі такої, а відтак необхідність видачі обмежувального припису тим, що заінтересована особа [PERSON] систематично вчиняє стосовно неї домашнє насильство психологічного характеру. На зауваження, неодноразово здійснені працівниками поліції бесіди профілактичного характеру, винесені термінові заборонні приписи та прийняті судові рішення про притягнення до адміністративної відповідальності не реагує та продовжує свою протиправну діяльність. У відповідності до положень ч.1 ст.76 ЦПК України, \~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На необхідності зазначення заявником у поданій заяві не лише обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, але й доказів, що їх підтверджують з обов`язковим подальшим їх представленням суду, зазначено у положеннях п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України, яка закріплює загальні вимоги щодо змісту заяви про видачу обмежувального припису. Оцінюючи мотивованість та обґрунтованість поданої заявником заяви про видачу судом обмежувального припису на предмет її доказового підтвердження належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами суд виходить з того, що є обгрунтовано доведеним факт вчинення заінтересованою особою [PERSON] відносно заявника систематичного домашнього насильства. Вказані висновки підтверджуються наступним. Згідно долучених заявником до матеріалів заяви копій термінових заборонних приписів серії АА №196142, серії АА №196132, серії АА №196131, серії АА №202523 (а.с.8-9,11-12) стосовно кривдника, встановлено, що такі прийняті працівниками поліції відносно [PERSON] за вчинення неодноразового домашнього насильства відносно постраждалої [PERSON] . Крім того, постановою Личаківського районного суду м.Львова від 11.12.2020 року у справі №463/11840/20 (провадження №3/463/2500/20) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення 25.11.2020 року домашнього насильства відносно дружини [PERSON] ). Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 09.03.2021 року у справі №463/818/21 (провадження №3/463/451/21) [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення 10.12.2020 року домашнього насильства відносно дружини [PERSON] ). Згідно мотивувальної частини постанови правопорушник [PERSON] вину у вчиненому правопорушенні визнав в повному обсязі та щиро розкався. Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 09.02.2022 року у справі №463/660/22 (провадження №3/463/406/22) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення 11.01.2022 року домашнього насильства відносно дружини [PERSON] ). Зважаючи на вищенаведене, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство щодо [PERSON] . Зазначене також дає підстави стверджувати про те, що є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та про які зазначає сама заявниця у прохальній частині поданої заяви. При цьому, суд вважає за необхідне вказати про те, що покладаючи на кривдника відповідні обов`язки, зокрема щодо заборони перебування та наближення до місця проживання постраждалої особи суд вказує таке саме за адресою: [ADDRESS] , оскільки саме кімната № [NUMBER] є доказово підтвердженим місцем проживання заявника та заінтересованої на момент подачі заяви та розгляду її в суді. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що тимчасове обмеження права користування кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису в порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи-кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою останнього (постанова Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20). Встановлюючи строк дії обмежувального припису, суд враховуючи позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 415/10120/18 (провадження № 61-7849св19), згідно якої такий має бути пропорційним і достатнім та визначається із урахуванням оцінки ризиків, вважає обґрунтованим видачу обмежувального припису відносно кривдника на строк 1 місяць. А тому з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та підставність заявлених вимог, а тому вважає, що такі підлягають до часткового задоволення з наведених вище мотивів.

Outcome: partial