Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

У червні\~2022\~рокупозивач Акціонерне товариство\~Комерційний банк\~«ПриватБанк» через\~представника Гребенюка\~О.С.звернувся до суду із вказаним вище позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказав, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» (14 червня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» змінило назву на АТ КБ «Приватбанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 30 серпня 2011 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що визначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 35000 гривень. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а позичальник не дотримався умов кредитного договору, не сплачувала кредит, проценти за користування ним у розмірі та порядку, визначеному договором, допустив заборгованість. Станом на 22 березня 2022 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості становить 39614 гривень 23 копійки, яка складається з 31780 гривень 00 копійок заборгованості за тілом кредиту, в тому числі 31780 гривень 00 копійок за простроченим тілом кредиту та 7834 гривні 23 копійки заборгованості за простроченими відсотками. З урахуванням викладеного, посилаючись норми права, які містяться у статях 509,\~\~526-527,\~530,\~598,\~599,\~610,\~615,\~629,\~1050,\~1054 Цивільного кодексу України, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з\~ [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати. Представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" Гребенюк О.С. у судове засідання не з`явився, разом із\~позовною заявою\~подав заяву\~про розгляд\~справи у\~його відсутності,\~позовні вимоги\~підтримує,\~просить задовольнити,\~проти заочного\~розгляду справи\~не заперечує\~(арк.спр.\~79). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подав. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] , які повернулися до суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» (арк.спр.105, 111). Відповідно до вимог пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою відповідачу. 04 липня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 01 серпня 2022 року розгляд справи відкладено на іншу дату у зв`язку із неявкою у судове засідання відповідача, який не повідомлений про час і місце розгляду справи через відсутність асигнувань на відправку поштової кореспонденції. 12 вересня 2022 року розгляд справи відкладено на іншу дату у зв`язку із неявкою у судове засідання відповідача, який не повідомлений про час і місце розгляду справи через відсутність асигнувань на відправку поштової кореспонденції. 12 жовтня 2022 року розгляд справи відкладено на іншу дату у зв`язку із неявкою у судове засідання відповідача. 08 листопада 2022 року відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, у зв`язку з чим, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи, про що постановив ухвалу. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. У зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд згідно з частиною другою статті\~247, частиною третьою статті\~211 ЦПК України, здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів. З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, зважаючи на таке. Судом установлено, що 30 серпня 2011 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, якою погодився, що ця анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг. які розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою www.privatbank.ua, та Тарифами становлять між ним та банком Договір про надання банківських послуг. (арк.спр. 44). До анкети-заяви Банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг (арк.спр. 46-71). 31\~серпня 2011\~року відповідач також підписав довідку про умови кредитування, в якій зазначена базова % ставка 3% на залишок заборгованості, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. Також передбачена пеня, штраф та процентна ставка на суму несанкціонованого перебільшення ліміту кредитування у розмірі базової % ставки по кредитному ліміту (арк. спр. 45). Видача кредитної картки підтверджується довідкою, в якій вказано, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитну картку, яка неодноразово перевипускалася, остання картка видана з терміном дії до 05/22 (арк. спр.43). Згідно з даними довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] , стан карткового рахунку № [NUMBER] такий: кредитний ліміт встановлений 31 серпня 2011 року в сумі 300 гривень, неодноразово змінювався, зокрема 06 лютого 2020 року збільшено до 35000 гривень, 26 березня 2021 року зменшено до 32652,78 гривень, 14 травня 2021 року -зменшено до 0,00 гривень (арк. спр.10). Кредитними коштами та відповідно кредитною карткою відповідач користувався, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 30 серпня 2011 року станом на 22 березня 2022 року загальна заборгованість за наданим кредитом становить 39614 гривень 23 копійки, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 31780 гривень, в тому числі за простроченим тілом кредиту - 31780 гривень, а 7834 гривень 23 копійки заборгованість за простроченими відсотками (арк. спр. 22-26). Позивач, вказуючи на порушення його законних прав та інтересів, звернувся до суду за захистом таких з позовом про стягнення заборгованості. Таким чином, предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за укладеним ним кредитним договором. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати такі норми права. Відповідно до частин першої та другої\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626 та\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої \~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг. На підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами АТ КБ «ПриватБанк» надало суду: довідку про умови кредитування, розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 22 березня 2022 року, витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» в редакції, що діяла на момент підписання заяви, виписку за договором №б/н. Як встановлено із довідки про умови кредитування (арк.спр.45) від 31 серпня 2011 року, сторони погодили, що базова процентна ставка за користування кредитом складає 3% в місяць. Стаття 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з самого розрахунку заборгованості, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, нараховувався з 31 серпня 2011 року в розмірі 3% в місяць або 36% на рік як поточна ставка, 72% процентна ставка прострочена, з 01 січня 2013 року до 29 серпня 2014 року процентна ставка була зменшена до 30% на рік, з 01 вересня 2014 року до 31 березня 2015 року була збільшена до 34,8% на рік, з 01 квітня 2015 року до 31 травня 2015 року - збільшена до 43,2% на рік, з 01 червня 2015 року до 22 червня 2015 - змінювалася від 2,9 до 3,6%, з 22 червня 2015 року до 31 липня 2020 року - 3,6%, з 01 серпня 2020 року до 22 березня 2022 року - 3,5%. З врахуванням заборгованості по кредиту, виходячи з розміру процентної ставки, яка змінювалася позивачем в односторонньому порядку, була нарахована заборгованість по процентах. Таким чином, позивачем з 01 січня 2013 року розмір процентної ставки за користування кредитними коштами змінювався як в сторону зменшення так і в сторону збільшення в односторонньому порядку, тобто заборгованість за процентами нарахована як в меншому так і в більшому розмірі ніж 3% в місяць або 36% річних, що не передбачено умовами кредитного договору, а тому такий розрахунок не може бути взятий до уваги судом як належний та допустимий доказ розміру наявності заборгованості позичальника перед банком. Іншого розрахунку банк суду не надав. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді можливість зміни банком в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитними коштами. Відповідний правовий висновок зроблений Великою Палатою Верхового Суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, який відповідно до норм частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~має враховуватись судом при застосуванні норм права при вирішенні спору у подібних правовідносинах. Таким чином, відсутні підстави для стягнення з [PERSON] процентів за користування кредитними коштами, тому у позові у цій частині необхідно відмовити. Суд зауважує, що анкета-заява від 30 серпня 2011 року не містить строку повернення кредиту (користування ним). Проте, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до частини другої статі 530 ЦК України\~банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Суд дослідив виписку по рахунку відповідача, розрахунок заборгованості (третя графа розрахунку «Витрати клієнтом кредитних коштів») та встановив, що сума фактично отриманих позичальником коштів становить 255137,67 грн (арк.спр. 7-41). В той же час, в графі розрахунку заборгованості «Сума погашення за наданим кредитом» Банком зазначені кошти, які різними платежами повертались [PERSON] позивачу на погашення заборгованості і загальна сума у підрахунку у загальному розмірі склала 248813,2 грн, що співпадає із даними виписки по рахунку. Таким чином, наявні підстави для стягнення з відповідача 6324,47 грн заборгованості за тілом кредиту (255137,67 -248813,2), оскільки банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника до виконання обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки на користь банку підлягає стягненню 6324,47 грн кредитної заборгованості, що становить 16% від суми пред`явленого позову (39614,23 грн), то АТ КБ «ПриватБанк» слід компенсувати за рахунок відповідача судовий збір у сумі 396,96 грн (2481х16:100) , сплачений банком за подання позовної заяви.

Outcome: partial