Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

1. Короткий зміст пред`явленого позову. Наприкінці жовтня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що в період часу з 20 вересня 1980 року по 14 вересня 2012 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів №287 від 04 жовтня 1982 року [PERSON] була виділена під забудову земельна ділянка площею 0,06 га по [ADDRESS] . Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] спільними зусиллями звели житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Будівництво житлового будинку завершене, будинок обладнаний електро-, газо- та водопостачанням, використовується за призначенням. Проте, всі документи перебувають у володінні відповідача, у зв`язку з цим, позивач позбавлена можливості здати будинок в експлуатацію та отримати правовстановлюючі документи. Тому [PERSON] просила суд визнати житловий будинок [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею право власності на Ѕ частину об`єкту незавершеного будівництва з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; встановити порядок користування Ѕ частиною земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також виділити в натурі Ѕ частину вказаного житлового будинку. 2. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.106-107). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.130). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд постановив проводити заочний розгляд цивільної справи (а.с.134-135). 3. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач та її представник [PERSON] підтримали пред`явлений позов та наполягали на його задоволенні у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з`явився та про своє ставлення до пред`явленого позову не повідомив. Про час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими відправленнями (а.с.126,132). Представник Бориспільської міської ради у судове засідання не з`явився. Натомість міський голова Борисенко В.К. направив до суду лист з проханням розглянути цивільну справу без участі представника міської ради та при вирішенні справ поклався на розсуд суду (а.с.110-111). 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що в період часу з 20 вересня 1980 року по 14 вересня 2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.21 зворот) та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.21). Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради депутатів трудящих №287 від 04 жовтня 1982 року [PERSON] була передана земельна ділянка площею 0,06 га по [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту на житловий будинок (а.с.25-26) встановлено, що на вказаній земельній ділянці був збудований житловий будинок «А-І», погріб з шийкою «В», прибудова «а», веранда «а1», веранда «а2», прибудова «а3», сарай «Б», гараж «Ж», оглядова яма гаражна «З», сарай «М», сарай «Нн», літній душ «О», ганок «а4», колонка питна «К», яма вигрібна «Л», огорожа «№3», огорожа «№5», хвіртка «№6», ворота «№7», огорожа «8». Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані гл.8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України та гл.24 «Набуття права власності» розділу І «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права» ЦК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. норми матеріального права. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч.2 та ч.3 ст.331\~ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). За змістом правового висновку Верховного Суду, викладеного в ухвалі від 04 березня 2020 року у справі №307/3957/14-ц (провадження №61-43540св18) аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Подібний правовий висновок викладений також у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі №6-159цс15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №200/22329/14-ц (провадження №14-483цс19). 5.2. норми процесуального права. За змістом ч.1 ст.77 та ч.1 ст.80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. У відповідності до положення ч.1 ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України позивачем та її представником [PERSON] не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] був прийнятий в експлуатацію та право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано у встановленому порядку. Згідно звіту про оцінку нерухомого майна від 17 березня 2021 року, складеного ПП «Авто-Експрес» (а.с.38-96) будівельна готовність не введеного в експлуатацію житлового будинку, загальною площею 118,9 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , становить 100%. Вартість не введеного в експлуатацію житлового будинку становить 1018770 гривень, а вартість земельної ділянки площею 0,0579 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 177940 гривень. Разом з цим, судом критично сприймається вказаний звіт про оцінку в якості належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що спірний житловий будинок станом на 17 березня 2021 року становив 100% будівельну готовність. Оскільки вказаний\~звіт,\~складений суб`єктом\~оціночної діяльності,\~а не\~судовим експертом,\~якого було\~попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Викладене у повній мірі відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18 (провадження 14-270цс19). З цієї підстави, звіт про оцінку нерухомого майна, не є належним доказом у розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України. Тому, суд прийшов до висновку про відсутності правових підстав для визнання незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а також для визнання за позивачем права власності на Ѕ частку вказаного об`єкту незавершеного будівництва. Враховуючи, що позовні вимоги про виділення в натурі Ѕ частини спірного об`єкту незавершеного будівництва та встановлення порядку користування Ѕ частиною земельної ділянки, яка розташовується в [ADDRESS] , є похідними від вимоги про визнання за позивачем права власності на Ѕ частину незавершеного будівництвом житлового будинку. Тому позовній вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанцій\~(а.с.1-7)\~вбачається,\~що при\~пред`явленні позову\~ [PERSON] \~сплатила судовий\~збір у\~загальному розмірі\~7817\~гривень 85\~копійок. В задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено. Тому підстави для відшкодування позивачу понесених витрат на оплату судового збору, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed