Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

12 серпня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини, заінтересовані особи: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Камінська Яна Михайлівна, Рівненська міська рада. Заява обґрунтована тим, що [INFO] помер [PERSON] , реєстрація його смерті відбулась у Рівненському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що 18.05.2021 зроблено відповідний актовий запис №1225 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] заявниця прийняла на себе клопоти та витрати по його похованню. На час смерті [PERSON] був зареєстрований та фактично проживав за адресою по [ADDRESS] , що відкрилась після його смерті, складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, а також земельної ділянки площею 0,0629 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою в [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не залишив, на теперішній час єдиною спадкоємицею четвертої черги після смерті [PERSON] є [PERSON] . Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Камінською Я.М. за заявою [PERSON] від 26 липня 2021 року про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] було відкрито спадкову справу №13-2021. Однак видати свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] нотаріус не змогла, оскільки на її думку заявниця не подала документів, які підтверджують факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини. 18 лютого 2022 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Камінською Я.М. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та було порекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини. Метою подання даної заяви до суду є доведення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого вчинення передбачених законом дій для прийняття спадщини в порядку, що передбачений положеннями ЦК України та Закону України «Про нотаріат». Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23.08.2022 було відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду. Заявниця та її представник в судовому засіданні 03.11.2022 підтримали вимоги заяви про встановлення факту, просили її задовольнити. Заінтересована особа 1 в судове засідання не з`явилася, 27.09.2022 подала до суду пояснення, в яких зазначила, що [PERSON] не подала документи, які б підтверджували факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Також просила здійснити розгляд справи за її відсутності. 31.10.2022 заінтересована особа 2 подала до суду заяву про залишення заяви [PERSON] без розгляду. В обґрунтування заяви зазначила, що Рівненська міська рада заперечує проти задоволення заяви про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю [PERSON] з померлим [PERSON] та просить суд залишити таку заяву без розгляду, у зв`язку з тим, що з поданої заяви слідує, що встановлення юридичного факту необхідне заявнику для оформлення спадщини у встановленому законом порядку, а відтак із заяви вбачається спір про право. Суд зазначає, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Тобто, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. У частині першій статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно із частинами першою та другою статті 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. За заявою [PERSON] про прийняття спадщини було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] . За таких обставин (наявність спадкоємця, який прийняв спадщину) немає підстав для висновку про наявність спору між заявницею та органом місцевого самоврядування. В судовому засіданні 03.11.2022 судом було відмовлено у задоволенні заяви Рівненської міської ради про залишення заяви без розгляду. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про поховання серії [NUMBER] , [PERSON] похований 19.05.2021 на кладовищі "Нове". Згідно з копією довідки про причину смерті № 296, [PERSON] помер від хронічної ішемічної хвороби серця 17.05.2021. Згідно з копією договору-замовлення на організацію та проведення поховання СК № 001817 від 18.05.2021, [PERSON] займалась похованням [PERSON] . Відповідно до копії адресної картки за адресою: [ADDRESS] , виданої адміністратором УЗНАП Рівненської міської ради від 06.10.2016, [PERSON] був власником майна за даною адресою та зареєстрований там. Згідно з копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Камінською Яною Михайлівною, 26.07.2021 [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , однак не подала документи, які б підтверджували факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне 11.08.1994, актовий запис № 493, [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Рівненським райвідділом ЗАГС Рівненської області 23.10.1989, актовий запис № 120, [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] . Згідно з копією договору дарування від 06.04.1989, посвідченого державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Червук В.М., [PERSON] отримав у дар від [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а також земельної ділянки площею 0,0629 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою в [ADDRESS] . Згідно з копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.09.2017 № 96080299, [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.09.2018 № 136662254, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,0629 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою в [ADDRESS] . В судовому засіданні 03.11.2022 свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання та підтвердили обставини, що викладені в заяві про встановлення факту, зокрема те, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без шлюбу у період з 1995 року і по 17 травня 2021 року за адресою: [ADDRESS] . Також до матеріалів справи долучені фотокопії, на яких зображені заявниця та [PERSON] в різні періоди життя. Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі СК України), сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя . Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року № 2058-ІІІ, домогосподарство це сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати у родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких з цих стосунків, або бути і в тих, і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи. Аналіз викладених вище норм дає підстави для висновку, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу слід враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному вище визначенню. При цьому чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу складають сім`ю, проте таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов`язків подружжя. Верховний Суд у постанові від 12.03.2020 у справі № 653/4595/17, провадження №61-46648св18, вказує, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Конституційний суд України у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» визначає, що членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин(абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999). Отже, законодавство України не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23.05.2020 у справі № 686/8440/16-ц, провадження № 61-15699св19). Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 695/1732/16-ц, провадження № 61-38901св18). Таким чином, для набуття права власності на майно померлої особи у випадку перебування у фактичних шлюбних відносинах, доказуванню підлягає факт проживання жінки/чоловіка разом з померлим однією сім`єю, їх пов`язаність спільним побутом, взаємними правами та обов`язками. Наприклад, про наявність сімейних відносин може свідчити реєстрація місця проживання та (або) фактичне проживання за однією адресою з спадкодавцем. Разом з тим, відсутність такої реєстрації за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем (постанова Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц, провадження № 61-15926св18). До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 05.02.2020 у справі № 712/7830/16-ц, провадження № 61-28377св18, вказавши, що факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Іншими доказами проживання однією сім`єю може бути народження спільних дітей; спільне придбання рухомого та нерухомого майна; укладення чоловіком/жінкою договорів дарування, страхування, медичного та туристичного обслуговування, тощо на користь іншого; наявність спільних рахунків у банківських установах; зазначення чоловіка/жінки майновим поручителем за кредитними зобов`язаннями іншого; спільна участь у питаннях життєзабезпечення сім`ї, в оплаті комунальних послуг, купівлі продуктів харчування та інших необхідних товарів, техніки, здійснення ремонту; спільне проведення дозвілля; наявність спільних фотографій, дописів та іншої інформації в соціальних мережах та інших веб-сайтах; догляд один за одним під час хвороб, в тому числі понесення витрат на лікування, на організацію та проведення похорон, догляду за місцем поховання тощо. Також, як зазначає Верховний Суд, покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (постанова Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 129/2115/15-ц, провадження № 61-2080св18,постанова Верховного Суду від 24.09.2020 у справі№534/1318/17 провадження № 61-1821 св19). Встановленню судом підлягає і те, чи перебували чоловік і жінка під час фактичних шлюбних відносинах в зареєстрованих шлюбах з іншими особами. Відповідно до чинного законодавства України, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Аналіз ст. 74 СК України дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень цієї статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту не перебування осіб у будь-якому іншому шлюбі (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 759/4596/18, провадження № 61-3852св19, постанова Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 755/18012/16-ц, провадження № 61-40658св18). Стаття 1264 ЦК України визначає право особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, на спадкування в порядку четвертої черги спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до п. 21, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК України. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 1, п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналіз викладеного вище вказує, жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, належать до спадкоємців четвертої черги за законом.Для отримання права на спадкування у такому випадку потрібне звернення зацікавленої особи до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України, показання свідка це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. З огляду на встановлені в ході судового розгляду справи обставини та викладені вище норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявницею було доведено належними та допустимими доказами, що вони з померлим [PERSON] були пов`язані спільним побутом, взаємними правами та обов`язками та відповідно факт її спільного проживання з [PERSON] як чоловік та жінка без шлюбу у період з 1995 року і по [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved