Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

До суду надійшла позовна заява за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яка обґрунтована тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири НОН 876298 на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] квартирі зареєстрований відповідачі, [PERSON] та [PERSON] , однак вони в квартирі не проживають, не сплачують комунальні послуги та інші платежі, в утриманні житла участі не приймають. Факт реєстрації відповідачів порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію та змушений оплачувати комунальні платежі ще на двох осіб, що фактично не мешкають у квартирі та не мають відношення до членів його сім`ї. На підставі чого позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Позивачка\~\~ [PERSON] до судового засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та слухати справу без її участі, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, відповідачів було повідомлено про розгляд справи, шляхом відправалення поштових повідомлень, які повернулися до суду із відміткою» повернення у зв`язку із неврученням адресату», а також у відповідності до вимог ч. 11\~ст. 128 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача був здійснений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З огляду на викладене, як то передбачено ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідачі, будучи повідомленими належним чином про дату, час і місце судового засідання повторно не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин неявки, відзив не надали, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Ухвалою суду від 27 жовтня 2022 року судом прийнято рішення щодо розгляду справи в заочному порядку. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 30.08.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бігуном В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3514, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . Вказану квартиру вона придбала у [PERSON] , [PERSON] , які були попередніми власниками цієї квартири, та саме в цій квартирі були зареєстровані. Крім цього п.9 вказаного Договору свідчить про те, що сторони зареєстровані у вказаній квартирі повинні знятися з реєстрації в строк до 17 серпня 202 року. Судом встановлено, що інших громадян у вказаній квартирі не зареєстровано. Право власності на вказану квартиру підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, де власником спірної квартири зазначено [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї виданої ТОВ "Керуючою КОМПАНІЄЮ "ЛІРА ЛТД" від 05.07.2021 № 1961 в квартирі [ADDRESS] разом зі позивачкою [PERSON] зареєстровані громадяни: [PERSON] (син), [INFO] ; [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] . Частиною 1 ст.\~319\~ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383\~ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселені не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. В ч. 3 вказаної статті зазначено, що члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Частиною другою ст.\~64\~ЖК України встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення містяться і у ч.1 ст. 405 ЦК України. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. В ст.\~317\~ЦК України визначено зміст права власності, який полягає в тому, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим Глава 23\~Цивільного кодексу\~України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідачі відсутні за місцем своєї реєстрації, не є членами сім`ї власника квартири, їхня відсутність не пов`язана з поважними причинами, передбаченими вказаною статтею. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати\~\~ [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у позовній заяві позивачка не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідачів. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат по сплаті судового збору, сплачених позивачем при зверненні до суду з цим позовом. На підставі наведеного,

Outcome: approved