Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

28 вересня 2022 року представник позивача звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення режиму окремого проживання. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначила, що позивач та відповідач з 05.08.2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки позивача та відповідача складалися добре поки вони проживали в Україні. Однак згодом подружжя переїхало проживати за кордон і їхні стосунки погіршилися. Під час візиту в Україну у 2019 році, сторони уже не могли порозумітися між собою, однак надія на відновлення стосунків залишилася. Коли прийшов час повертатися за кордон, у відповідача з`явилися нагальні справи в Україні. У зв`язку з тим, що позивач не міг більше чекати дружину, оскільки старша донька затримувалася з відвідуванням школи у США, він поїхав за кордон із [PERSON] , а молодша донька [PERSON] залишилася з відповідачем в Україні. Наразі позивач з донькою [PERSON] проживає у США за адресою: [ADDRESS] , де донька [PERSON] відвідує середню школу. Відповідач з донькою [PERSON] проживає у [ADDRESS] , однак у зв`язку з військовими діями у м. Чугуєві, відповідач тимчасово знаходиться з донькою у [ADDRESS] . На час звернення з позовом до суду позивач та відповідач ніяких контактів не підтримують, проте позивач не бажає звертатися з позовом до суду про розірвання шлюбу, сподіваючись на відновлення стосунків, враховуючи наявність двох дітей. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд встановити для [PERSON] та [PERSON] , шлюб між якими зареєстрований Відділом РАЦС Київського районного управління юстиції м. Харкова 05.08.2006 року, актовий запис № 409, режим окремого проживання, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. 04 листопада 2022 року позивач подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що вони з сім`єю в 2019 році приїхали до України з метою відвідування батьків та владнання справ з документами. При цьому стосунки між ними ніяким чином не погіршувалися і для неї було дивно дізнатися про начебто погіршення стосунків. Чоловік з їх старшою донькою повернувся до місця їх постійного проживання в Сполучених Штатах Америки, а їй потрібно було ще час для закінчення справ з документами. Також з нею в Україні залишилась їх молодша донька [PERSON] . Коли вона закінчила всі справи в Україні та могла вилетіти до США для об`єднання з сім`єю, у світі почалася пандемія COVID-19 та було введено суворий карантин, тому їм з донькою прийшлось перенести повернення до їх дому у США. На даний момент вона також не може поїхати додому у США, оскільки після початку війни вони виїхали з зони бойових дій у Харківській області та перебувають у місті Вінниця з донькою [PERSON] та її літньою мамою. Також вона перевезла матір позивача у м. Вінниця, оскільки вона потребує постійного медичного спостереження. Не відповідають дійсності твердження позивача стосовно того, що вони не підтримують стосунки, оскільки йому відома адреса її проживання, вона спілкується як з позивачем, так і зі старшою донькою, обговорюють усі питання, які стосуються виховання доньки, її навчання, а також побутові питання. На даний момент вона не може возз`єднатися з сім`єю, оскільки повинна дбати про двох літніх жінок. Посилаючись на викладене, відповідач просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подали до суду заяву, в якій просили розгляд справи проводити у їх відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце та час проведення розгляду справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 05 серпня 2006 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , після чого остання змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 409 (а.с.9). Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.10-12). Позивач у позовній заяві зазначив, що він постійно проживає у Сполучених Штатах Америки, а відповідач проживає у місті Вінниця. Відповідач у відзиві на позовну заяву вказані позивачем обставини визнала. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За таких обставин, судом встановлено, що позивач та відповідач з 2019 року проживають окремо, а саме позивач проживає у Сполучених Штатах Америки, а відповідач проживає в Україні,у зв`язку з неможливістю проживати спільно. Відповідно до ст. 119 Сімейного кодексу України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. У п. 12 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні положень статей 119, 120 СК України необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Аналізуючи зміст ст.119 Сімейного кодексу України, суд зазначає, що для встановлення подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям. Суд зазначає, що визначальним при вирішенні даного спору є встановлення судом самого факту того, що подружжя спільно не проживає, у зв`язку з неможливістю або небажанням та припинення між ними сімейних відносин. Не впливає на вирішення даного спору підстави, у зв`язку з якими сторони спільно не проживають. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що сторони фактично проживають у різних країнах і сімейні відносини між подружжям припинені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що у разі поновлення сімейних відносин між сторонами, режим окремого проживання припиняється за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Outcome: approved