Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Позивач 22.03.2021 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, третя особа: Дванадцята Київська Державна нотаріальна контора, [PERSON] про встановлення факту належності свідоцтва про смерть та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування згаданого позову, позивачем зазначено, що [INFO] померла спадкодавець [PERSON] , [INFO] , після смерті якої залишилось спадкове майно в Святошинському районі м. Києва, яке складається з квартири [ADDRESS] , де проживав спадкодавець. Позивач - [PERSON] звернулась до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою від 21.12.2018 року їй відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, так як заповіт зроблено від [PERSON] , [INFO] , а померла [PERSON] , [INFO] , та рекомендовано встановити тотожність особи, яка померла чи зробила заповіт. З огляду на зазначені обставини, позивач просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що свідоцтво про смерть [INFO] [PERSON] , [INFO] , актовий запис 538 від 15.06.2018 року, складений Святошинським районним відділом реєстрації актів цивільного стану м. Києва, належить померлій [PERSON] , [INFO] . Надати позивачу додатковий строк в один місяць для подання нею заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2021 року (головуючий суддя Войтенко Ю.В.) відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (т.1, а.с. 30). 06.09.2021 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, у якому останній зазначає, на необґрунтованості позову, так як Київська міська рада є неналежним відповідачем у даній справі, з огляду на наявність інших спадкоємців (т. 1, а.с. 53-56). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2022 року розподілено згадану справу головуючому судді - Ключнику А.С. (т. 2, а.с. 65). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.05.2022 року справу прийнято до свого провадження (головуючий суддя Ключник А.С.) та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (т. 2, а.с. 67). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд (т. 2, а.с. 119). 11.10.2022 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи [PERSON] - адвоката Федоренко Д.В., у якому останній заперечує проти задоволення позову зазначаючи на його необґрунтованості (т. 2, а.с. 124-126). У судовому засіданні представник позивача адвокат Лєгостаєва І.В. підтримав позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні представник третьої особи - [PERSON] заперечувала проти позову, наголошуючи на його необґрунтованості та безпідставності. Інші учасники судового процесу у судове засідання не з`явились, про причини неприбуття суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 22.03.2021 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, третя особа: Дванадцята Київська Державна нотаріальна контора, [PERSON] про встановлення факту належності свідоцтва про смерть та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Статтею 315 ЦПК України передбачено перелік фактів, що мають юридичне значення. Даний перелік є вичерпним. Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що свідоцтво про смерть [INFO] [PERSON] , [INFO] , актовий запис 538 від 15.06.2018 року, складений Святошинським районним відділом реєстрації актів цивільного стану м. Києва, належить померлій [PERSON] , [INFO] . Надати позивачу додатковий строк в один місяць для подання нею заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . [PERSON] просить встановити даний факт з метою визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до абз. 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Приписами ст.ст. 5, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Київська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду м. Києва та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження органу місцевого самоврядування. Разом з тим, як вбачається з копії спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , позивач не є єдиною особою, що має намір прийняти спадщину, а тому Київська міська рада, як орган місцевого самоврядування на території м. Києва є неналежним відповідачем у даній справі. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Стаття 15 ЦК України, регламентує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного, не визнаного або оспорюваного права та інтересу. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Статтею 16 ЦК України визначено захист цивільних прав та інтересів судом. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Способом захисту порушеного суб`єктивного права позивачем обрано встановлення факту, що має юридичне значення та надання строку для прийняття спадщини (який є безпідставним, оскільки права позивача у цій частині не було порушено, оскільки він вчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини), відтак, позивач в силу положень статті 12 ЦПК України зобов`язаний довести порушення його прав та інтересів саме відповідачем. Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed