Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

16.06.2021 Заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до суду з даним позовом в інтересах територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, мотивуючи тим, що Київською обласною прокуратурою в серпні 2020 року направлено до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 420171101100000221 від 19.06.2017 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, тобто, у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, в якому Київську міську раду, згідно постанови від 15.02.2019 визнано потерпілим. У ході досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка, зокрема, складалася з грошових коштів на банківських рахунках у АТ КБ «Приват Банк», АТ «Сбербанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму: 143 599, 53 доларів США, 30105,08 Євро, 14 574, 71 грн. Спадкоємцем першої черги за законом на вказані грошові кошти померлого був його син [PERSON] ( [INFO] ), який з урахуванням положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважався таким, що прийняв спадщину після смерті батька, оскільки був офіційно зареєстрований та проживав разом з померлим за адресою: [ADDRESS] . Проте [PERSON] оформити у встановленому законом порядку свої права на спадкове майно не встиг, оскільки [INFO] також помер. 03.08.2016 на адресу Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] , про прийняття заявницею всієї спадщини після смерті [PERSON] , розглянувши яку державний нотаріус Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданник І.В. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.09.2016 відмовив у видачі останній свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , мотивувавши її відсутністю доказів на підтвердження родинних відносин та факту проживання однією сім`єю з померлим. Однак, у подальшому, на підтвердження наявності права останньої успадкувати спадкове майно після смерті [PERSON] представником [PERSON] - [PERSON] 10.01.2017 до вказаної державної нотаріальної контори надано копію рішення Васильківського міськрайонного суду від 23.12.2016 у справі № 362/4797/16-ц, яким встановлено факт проживання [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з березня 2010 року по 06.05.2016, а також встановлено факт перебування непрацездатної [PERSON] на утриманні [PERSON] в період з 23.02.2014 до дня його смерті. Проте, на вказаному судовому рішенні відсутня відмітка місцевого суду про набрання ним законної сили. 10.01.2017 державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданником І.В. на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за № 7-3. Спадщина, на яку видано вказане свідоцтво, складається з грошових вкладів з відповідними\~\~\~ нарахованими\~\~\~ відсотками\~\~\~ та\~\~\~ грошовими компенсаціями, що знаходяться: у АТ КБ «Приват Банк», АТ «Сбербанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль». Також,\~ 14.02.2017 до вищевказаної державної нотаріальної контори надійшла\~ заява\~ про\~ видачу\~\~ свідоцтва\~ про\~ право на\~ спадщину від гр. [PERSON] , який діяв від імені та в інтересах [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 12.08.2016 та за вказаною заявою, 14.02.2017 державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданником І.В. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за № 7-113за-законом.Спадщина, на яку видано вказане свідоцтво, складається з грошових вкладів з відповідними нарахованими відсотками та грошовими компенсаціями, що знаходяться у AT (ПАТ) КБ «Приватбанк» із залишком грошових коштів в розмірі 54 830,65 доларів США, та із залишком грошових коштів в розмірі 26 146,53 доларів США. Вищевказані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] видано з порушенням вимог цивільного законодавства, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, оскільки оспорювані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] видані виключно на підставі встановлених рішенням Васильківського міськрайонного суду від 23.12.2016 у справі № 362/4797/16-ц фактів її проживання з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з березня 2010 року до 06.05.2016 в орендованому згідно договору оренди від 03.03.2010 будинку по [ADDRESS] , та її перебування як непрацездатної на утриманні померлого в період з 23.02.2014 до дня його смерті. Проте, рішення Васильківського міськрайонного суду від 23.12.2016 у справі №362/4797/16-ц, рішенням Васильківського міськрайонного суду від 30.10.2019, яке набрало законної сили 02.12.2019 заяву прокурора, про перегляд за нововиявленими обставинами задоволено, попереднє судове рішення у вказаній справі скасовано й ухвалено нове, яким повністю відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] , про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Таким чином, рішенням Васильківського міськрайонного суду від 30.10.2019 у справі № 362/4797/16-ц підтверджено відсутність факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] , що, як наслідок, вказує на те, що [PERSON] не є та об`єктивно не могла бути спадкоємицею за законом після його смерті. Також, в матеріалах спадкової справи №548/2016 після смерті [PERSON] відсутні будь-які інші документи, які б підтверджували спільне проживання потенційної спадкоємиці [PERSON] з померлим, реєстрацію місця її проживання за місцем реєстрації померлого чи існування між ними родинних зв`язків. Тому, вищевикладені обставини беззаперечно свідчать про те, що [PERSON] не мала жодних правових підстав для успадкування майна після смерті [PERSON] за законом, отримання свідоцтв про право на спадщину, яка складалася з грошових вкладів, розміщених на рахунках в АТ КБ «Приватбанк», АТ «Сбербанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль». Таким чином, державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданником І.В. видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , зареєстровані в реєстрі за №7-3 та №7-113, передчасно та за відсутності передбачених законом підстав для вчинення таких дій та на підставі положення ст. 1301 ЦК України підлягають визнанню недійсними. Крім того, оскільки жодна інша належна особа із заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори чи приватного, нотаріуса не зверталася, тому територіальна громада в особі Київської міської ради відповідно до положень ст. 1277 ЦК України є універсальним правонаступником відумерлого майна, а вказаний охоронюваний законом інтерес територіальної громади, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, є об`єктом судового захисту. Враховуючи вищенаведені фактичні обставини, з урахуванням того, що рішенням Васильківського міськрайонного суду від 30.10.2019 у справі № 362/4797/16-ц не встановлено факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з померлим [PERSON] , остання не була і не є спадкоємицею за законом стосовно спірних грошових коштів на банківських рахунках, у останнього відсутні спадкоємці як за заповітом, так і за законом, один рік з моменту відкриття спадщини ( [INFO] ) минув, відтак наявні всі правові підстави для визнання вищевказаних грошових коштів, розміщених на вищевказаних рахунках у AT КБ «Приватбанк», AT «Сбербанк», AT «Райффайзен Банк Аваль» відумерлою спадщиною та їх передачі у власність територіальної громади міста Києва. Тому, просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.01.2017, зареєстроване в реєстрі за №7-3, видане державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданником І.В. на ім`я [PERSON] , на спадщину, яка складається з грошових вкладів з відповідними нарахованими відсотками та грошовими компенсаціями, що знаходяться: у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рахунках № [NUMBER] залишок на якому складає 2,2 дол. США, № [NUMBER] залишок на якому складає 48001,16 дол. США, №26209604002123 залишок на якому складає 0,0 дол. США, №26209603994986 залишок на якому складає 0,06 грн., №26209604001384 залишок на якому складає 1,67 євро, №26206606569399 залишок на якому складає 1,32 євро, №26355629176676 залишок на якому складає 29080,69 євро, №5218572211227470 - залишок 11260,95 грн., №4627055009014951 - залишок 9,25 дол. США, №5168742068798440 - залишок 1021,4 євро, №5168742062747898 - залишок 3139,78 грн., №5168742068798127 - залишок 3159,31 дол. США, рахунок «Бонус плюс» № [NUMBER] для зарахування відсотків, що належали померлому на підставі повідомлення, виданого ПАТ КБ «Приватбанк» 06.09.2016 № 20.1.0.0.0/7-20160805/1542, у Пат КБ «Приватбанк» на рахунках № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] - залишок 6842,1 доларів США, № [NUMBER] - залишок на якому 690,26 дол. США, № [NUMBER] залишок 171,47 грн, №5168742069170417 - залишок 2,45 грн, рахунок «Бонус плюс» [NUMBER] для зарахування відсотків, що належали [PERSON] ; у ПАТ «Сбербанк» м. Києва на рахунках № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] з залишком грошових коштів 3815,50 дол. США, № [NUMBER] у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на рахунках № [NUMBER] залишок грошових коштів 103,57 дол. США, № [NUMBER] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.02.2017, зареєстроване в реєстрі за №7-113, видане державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданником І.В. на ім`я [PERSON] , на спадщину, яка складається з грошових вкладів з відповідними нарахованими відсотками та грошовими компенсаціями, що знаходяться у ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунках № [NUMBER] з залишком грошових коштів 54 830,65 дол. США, № [NUMBER] з залишком грошових коштів 26 146,53 дол. США, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати усі грошові вклади з відповідними нарахованими відсотками та грошовими компенсаціям, що знаходяться на перелічених вище рахунках відумерлою спадщиною після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та передати вказане спадкове майно у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради; визнати грошові вклади з відповідними нарахованими відсотками та грошовими компенсаціями, що знаходяться у ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунках № [NUMBER] з залишком грошових коштів 54 830, 65 дол. США, № [NUMBER] з залишком грошових коштів 26 146, 53 дол. США відумерлою спадщиною після смерті [PERSON] , що помер [INFO] , та передати вказане спадкове майно у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради та стягнути судові витрати з відповідача. 17.11.2021 суддею Печерського районного суду м. Києва постановлено ухвалу, відповідно до ст. 27, 31 ЦПК України, про передачу справи до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю. 18.05.2022 справа надійшла до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю, справу розподілено відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та 19.05.2022 передано до провадження судді Бондаренко О.В. 15.06.2022, після отримання відповіді на запит з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання відповідача, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. 11.07.2022 судом постановлено ухвалу, про витребування з Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори належним чином завіреної копії спадкової справи № 584/2016 (номер у реєстрі: 59314587), з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти), щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , який на день смерті проживав за адресою: [ADDRESS] та витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С. належним чином завіреної копії спадкової справи № 11/2016, з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти), щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , який на день смерті проживав за адресою: [ADDRESS] . 08.08.2022 судом прийнято, на виконання ухвали суду від 11.07.2022, витребувані матеріали від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С. 08.08.2022 судом, ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача прокурор відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської обласної прокуратури Данилюк Вячеслав Миколайович у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив вимоги задовольнити. Також, надав до суду належним чином завірені та належної якості копії матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] за №584/2016. Представник Київської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, також зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги не визнає, йде кримінальна справа, кошти на рахунках не зняті, по [ADDRESS] , знаходилася квартира [PERSON] , яку вона продала по довіреності, батька [PERSON] , з яким вона проживала в цивільному шлюбі з 2010-2016 роки на орендованих квартирах. Дітей від шлюбу немає, заповіту від імені [PERSON] не було. Свідоцтво про право на спадщину було видано на підставі рішення суду, яке подавав до нотаріальної контори її адвокат. Про те, що на момент подачі рішення до нотаріальної контори, воно не набрало законної сили, їй було не відомо, про інших спадкоємців їй теж невідомо. На момент смерті [PERSON] одружений не був та [PERSON] був його єдиним сином, який у шлюбі не перебував, дітей від шлюбів немає. [PERSON] це можливо цивільна дружина [PERSON] , батька померлого [INFO] [PERSON] . Третя особа - державний нотаріус Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданник Ігор Віталійович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність та ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Представник третьої особи - АТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі представника банку за наявними у справі матеріалами. Треті особи АТ «КБ «Приватбанк», АТ «Сбербанк», [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили, заяви щодо спору та заяви з процесуальних питань до суду не подали. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] у віці 67 років, що підтверджується копією актового запису про смерть № 6585 від 25.04.2016 та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (Т. 1 а.с. 44-45, Т. 2 а.с. 73, 81-82, Т. 3 а.с. 23-24). Встановлено, що 29.07.21016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. було заведено спадкову справу №11/2016 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , за заявою [PERSON] , як особи, яка проживала однією сім`єю із померлим та яка є спадкоємицею 4 черги по закону (Т. 2 а.с. 70-88). З матеріалів спадкової справи №11/2016 вбачається, що інші особи із заявою про прийняття спадщини не звертались, факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] підтверджено рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 09.11.2016 у справі №654/3313/16-ц, яке набрало чинності 20.11.2016. Свідоцтво про право на спадщину у даній спадковій справі не видавалось, оскільки його рідний син [PERSON] , як спадкоємець першої черги, який був живий на момент смерті батька, фактично прийняв спадщину після його смерті, адже був зареєстрований із померлим за однією адресою, але за життя належним чином не встиг оформити своїх спадкових прав, оскільки, [PERSON] [INFO] помер у віці 37 років, що підтверджується копією актового запису про смерть №8594 від 31.05.2016 (Т. 1 а.с. 47-48, Т. 3 а.с. 26-27). Встановлено, що 03.08.2016 державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданником І.В. було заведено спадкову справу №584/2016 щодо успадкування майна померлого [INFO] [PERSON] за заявою [PERSON] (Т. 3 а.с. 6-181). З матеріалів спадкової справи №584/2016, вбачається, що 03.08.2016 на адресу Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори надійшла нотаріально посвідчена заява громадянки [PERSON] , [INFO] , про прийняття всієї спадщини після смерті [PERSON] , розглянувши яку державний нотаріус Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданник І.В. постановою від 02.09.2016 відмовив у видачі останній свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] , мотивуючи тим, що спадкоємиця [PERSON] не може підтвердити свої родинні відносини з померлим та факт проживання однією сім`єю з померлим. У подальшому 10.01.2017 представником [PERSON] , на підставі довіреності від 12.08.2016 [PERSON] , до державної нотаріальної контори було надано копію рішення Васильківського міськрайонного суду від 23.12.2016 у справі № 362/4797/16-ц, яким встановлено факт проживання [PERSON] з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з березня 2010 року до 06.05.2016 та встановлено факт перебування непрацездатної [PERSON] на утриманні [PERSON] в період з 23.02.2014 до дня його смерті, разом із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Встановлено, що 10.01.2017 державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданником І.В. на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за № 7-3 (Т. 1 а.с. 164-165, Т. 3 а.с. 146), згідно якого спадщина, на яку видано вказане свідоцтво, складається з грошових вкладів з відповідними нарахованими відсотками та\~\~\~ грошовими компенсаціями, що знаходяться: у ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунках № [NUMBER] з залишком кошів 2,2 доларів США, № [NUMBER] з залишком кошів 48001,16 доларів США, № [NUMBER] з залишком коштів 0,0 доларів США, № [NUMBER] з залишком кошів 0,06 грн., № [NUMBER] з залишком коштів 1,67 євро, № [NUMBER] з залишком коштів 1,32 євро, № [NUMBER] з залишком коштів 29080,69 євро, № [NUMBER] з залишком коштів 11260,95 грн., № [NUMBER] з залишком коштів 9,25 доларів США, № [NUMBER] з залишком коштів 1021,4 євро, № [NUMBER] з залишком коштів 3139,78 грн., № [NUMBER] з залишком коштів 3159,31 доларів США, рахунок «Бонус плюс» № [NUMBER] для зарахування відсотків, що належали [PERSON] на підставі повідомлення, виданого ПАТ КБ «Приватбанк» 06.09.2016 № 20.1.0.0.0/7-20160805/1542; у ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунках № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] з залишком коштів 6842,1 доларів США, № [NUMBER] з залишком коштів 690,26 доларів США, № [NUMBER] з залишком коштів 171,47 грн., № [NUMBER] з залишком коштів 2,45 грн., рахунок «Бонус плюс» [NUMBER] для зарахування відсотків, що належали [PERSON] ; у ПАТ «Сбербанк» м. Києва на рахунках № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] з залишком грошових коштів 3815,50 доларів США, № [NUMBER] ; у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на рахунках № [NUMBER] з залишком коштів 103,57 доларів США, № [NUMBER] . Також, 14.02.2017 державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданником І.В. на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за № 7-113 (Т. 1 а.с. 183, Т. 3 а.с. 170), згідно якого спадщина, на яку видано вказане свідоцтво, складається з грошових вкладів з відповідними нарахованими відсотками та грошовими компенсаціями, що знаходяться у AT (ПАТ) КБ «Приватбанк» на рахунку № [NUMBER] з залишком грошових коштів 54 830,65 доларів США та рахунку № [NUMBER] із залишком грошових коштів 26 146,53 доларів США. З матеріалів справи вбачається, що 23.12.2016 рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі №362/4797/16-ц встановлено факт проживання [PERSON] з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з березня 2010 року до 06.05.2016 та встановлено факт перебування непрацездатної [PERSON] на утриманні [PERSON] в період з 23.02.2014 до дня його смерті. Однак, 30.10.2019 рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі №362/4797/16-ц, яке набрало законної сили 02.12.2019, заяву прокурора Київської області в інтересах держави в особі Васильківського міськрайонного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Київській області, про перегляд рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2016 за нововиявленими обставинами, задоволено, а рішення від 23.12.2016 у вказаній справі скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] , заінтересована особа: Васильківський міськрайонний відділ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З набранням законної сили даним судовим рішенням втрачає законну силу рішення суду від 23.12.2016 у справі №362/4797/16-ц. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Також, статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з вимогами ст.1268,1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї, а спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Отже, до спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Як зазначено вище у рішенні, [INFO] помер [PERSON] та 29.07.21016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. було заведено спадкову справу №11/2016 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , за заявою [PERSON] , яка проживала однією сім`єю з померлим та яка є спадкоємицею 4 черги по закону, однак, свідоцтво про право на спадщину у даній спадковій справі їй не видавалось. Встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина, яка, зокрема, складалася з грошових коштів на банківських рахунках у АТ КБ «Приват Банк», АТ «Сбербанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль» на загальну суму: 143 599,53 доларів США, 30 105,08 євро, 14 574,71 грн. Спадкоємцем першої черги за законом на вказані грошові кошти після померлого [PERSON] був його син [PERSON] , [INFO] , який з урахуванням положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину після смерті батька, адже був зареєстрований з померлим за однією адресою на день його смерті: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи (Т. 3 а.с. 28, 29, 30). Однак, [PERSON] оформити у встановленому законом порядку свої права на спадкове майно не встиг, оскільки [INFO] також помер, та вже після його смерті відкрилася спадщина на вищезазначені грошові кошти. Також, згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину. Згідно ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок), спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або про встановлення факту смерті особи в певний час не може бути прийнято нотаріусом на підтвердження факту смерті. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Пунктом 2 глави 10 Розділу ІІ Порядку визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Відповідно до п. 3 глави 10 Розділу ІІ Порядку, право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Заява про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття підлягає реєстрації у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ у день надходження. У разі надходження такого документа поштою він підлягає також реєстрації у Журналі реєстрації вхідних документів. Для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про їх відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей. Встановлено, що 03.08.2016 відповідач [PERSON] , [INFO] , подала до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори нотаріально посвідчену заяву про прийняття всієї спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , яка зареєстрована під №1439 та саме на підставі її заяви державним нотаріусом Майданником І.В. було заведено спадкову справу №584/2016 щодо майна померлого [PERSON] . Також, [PERSON] , на підтвердження наявності права останньої успадкувати спадкове майно, було надано копію рішення Васильківського міськрайонного суду від 23.12.2016 у справі № 362/4797/16-ц, яким встановлено факт проживання [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з березня 2010 року до 06.05.2016, а також встановлено факт перебування непрацездатної [PERSON] на утриманні [PERSON] в період з 23.02.2014 до дня його смерті, що визнається відповідачем. Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Положеннями ст. 67 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право на спадщину на грошовий вклад, щодо якого вкладник зробив розпорядження банку (фінансовій установі), а також на грошовий вклад, щодо якого немає заповідального розпорядження, після смерті вкладника може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на загальних підставах. Свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270 і статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Згідно ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Аналогічні вимоги щодо обов`язку нотаріуса перевірити наявність підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом особі, яка подала відповідну заяву, закріплено в п.п. 4.1, 4.2, 4.14 глави 10 вищевказаного Порядку. При цьому, доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Отже, свідоцтво про право на спадщину видається виключно за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. В ході розгляду справи судом встановлено, що 10.01.2017 державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданником І.В. на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за № 7-3 та 14.02.2017 державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданником І.В. на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за № 7-113. Водночас, з копії матеріалів спадкової справи № 548/2016, після померлого [INFO] \~ [PERSON] , вбачається, що оспорювані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] були видані на підставі встановлених рішенням Васильківського міськрайонного суду від 23.12.2016 у справі № 362/4797/16-ц фактів її проживання з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з березня 2010 року до 06.05.2016 в орендованому згідно договору оренди від 03.03.2010 будинку по [ADDRESS] , та її перебування як непрацездатної на утриманні померлого в період з 23.02.2014 до дня його смерті. Разом з тим, в матеріалах спадкової справи № 548/2016 щодо майна померлого\~ [INFO] [PERSON] відсутні будь-які інші документи, які б підтверджували спільне проживання спадкоємиці [PERSON] з померлим, реєстрацію місця її проживання за місцем реєстрації померлого чи існування між ними родинних зв`язків. Крім того, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2016 у справі № 362/4797/16-ц, про встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з березня 2010 року до 06.05.2016, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.10.2019, яке набрало законної сили 02.12.2019, скасовано й ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] , про встановлення фактупроживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу.Зазначене рішення суду від 30.10.2019 мотивоване відсутністю в матеріалах справи належних, допустимих та достатніх доказів оренди останніми будинку [ADDRESS] на підставі договору від 03.03.2010 і спільного їх проживання в ньому. Будь-яких інших підтверджуючих документів про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] на території села Варовичі Васильківського району чи документів, які б доводили факт спільного проживання з померлим на території іншої адміністративно-територіальної одиниці, матеріали справи також не містять та заявницею таких не надано. Такі обставини відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі. Свідоцтво про право на спадщину це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак, свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК\~ України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11, від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц та від 23 вересня 2020 року у справі №742/740/17зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Отже, встановивши, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.10.2019 у справі № 362/4797/16-ц підтверджено відсутність факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] , що, як наслідок, вказує на те, що [PERSON] не є спадкоємицею за законом після його смерті, тому, видані на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за №7-3 та №7-113 на підставі положень ст. 1301 ЦК України підлягають визнанню недійсними, адже відповідач не мала права на спадкування. Згідно положень ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Тому, враховуючи, що спадкоємців, як за законом та і за заповітом, після смерті [PERSON] не встановлено, [PERSON] не є спадкоємицею за законом, що підтверджується рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.10.2019 у справі № 362/4797/16-ц про відмову у встановленні факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з померлим [PERSON] , до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини інші спадкоємці не зверталися, відомості щодо складання померлим заповіту відсутні, після смерті останнього минуло понад шість років, що свідчить про дотримання заявником встановленого ч.2 ст.1277 ЦК України строку звернення до суду із відповідною заявою, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та доцільність визнання спадщини, а саме: грошових коштів, розміщених на рахунках у AT КБ «Приватбанк», AT «Сбербанк», AT «Райффайзен Банк Аваль`на загальну суму: 143 599,53 доларів США, 30 105,08 євро, 14 574,71 грн.., відумерлою з передачею її у власність територіальної громади міста Київ в особі Київської міської ради Дослідивши наявні у справі докази, даючи належну їм правову оцінку, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь Київської обласної прокуратури стягуються судові витрати у розмірі 4540,00 грн., а саме сплачений судовий збір (Т. 1 а.с. 1).

Outcome: approved