Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

У червні 2022 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.12.2019 року на підставі Заяви [PERSON] , між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] , було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого, позивачем було надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Між тим, відповідач порушив умови договору кредиту, не повертав отриманий кредит своєчасно, не сплачував кошти (відсотки) за користування ним. В зв`язку із порушенням умов договору, відповідач станом на 21.12.2021 року повинен сплатити заборгованість за кредитом в розмірі 125062,98 грн, з яких 103016,70 грн - заборгованість за кредитом, 22046,28 грн - заборгованість за відсотками. Вказане стало підставою для звернення до суду. У відзиві на позов відповідач заперечує щодо задоволення позову в частині стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 22046,28 грн та тілом кредиту в сумі 97107,65 грн. Відповідач зазначає, що в анкеті-заяві процентна ставка за кредитним договором не зазначена, умови користування коштами не викладені. Крім цього, надані позивачем витяг з Тарифів та витяг з Умов відповідачем не підписувались, вони не можуть розцінюватись як частина анкети-заяви. Вважає, що нарахування та списання відсотків по кредиту, розмір яких не узгоджений, є незаконним. Звертає увагу, що з 08.04.2019 р. по 01.11.2021 р. позивачем безпідставно та самовільно списувались з рахунку відповідача кошти в рахунок погашення відсотків та плати за несвоєчасне погашення кредитного ліміту на загальну суму 97107,65 грн. Вказані кошти відповідач просить врахувати як погашення тіла кредиту, залишок заборгованості складає 5909,05 грн. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що відповідач, підписавши анкету-заяву приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, які зобов`язався виконувати. Усі істотні умови договору, в тому числі нарахування відсотків, були погоджені з відповідачем. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, відповідач користувався кредитними коштами, чим фактично погодився з умовами договору. Станом на 21.12.2021 р. залишок заборгованості складає 125062,98 грн. Ухвалою суду від 27.06.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, але про дату і час розгляду справи по суті повідомлялась належним чином, причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.12.2019 року на підставі Заяви [PERSON] , між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] , було укладено договір № б/н, який складається з заяви відповідача, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Доцільності в огляді веб-сайту АТ КБ «Приватбанк» для фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг суд не вбачає, оскільки в матеріалах позову є паперова копія електронного документа «Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанк», а отже, цей доказ доставлений до суду, його зміст встановлено та зафіксовано. Відповідно до п. 2.1.1.5.1. умов та правил, відповідач [PERSON] зобов`язався погашати кредит в строки та в розмірах, визначених п. 2.1.1.3.1, 2.1.1.3.2 договору. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов`язання за Договором виконав належним чином. Однак, [PERSON] скориставшись кредитними коштами, не виконав зобов`язань, визначених Договором, порушила умови щодо погашення кредиту. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У заяві позичальника від 21.12.2019 року процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.12.2019 року, посилався на довідку про умови кредитування, паспорт споживчого кредиту, Умови та правил надання банківських послуг та Тарифи банку в ПриватБанку, які розмішенні на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. В матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредитування, який 09.01.2020 підписаний [PERSON] . Між тим, зазначений документ не вказує на те, що між сторонами погоджено істотні умови щодо розміру відсотків, оскільки з цього документу не вбачається, що він має відношення до анкети-заяви, яка підписана відповідачем 21.12.2019 р. При цьому, даний паспорт споживчого кредитування містить умови кредитування щодо карток типу «Універсальна», «Універсальна ГОЛД», «Platinum», «MC World Black Edition», «Visa Signature», « MC WorldElite », «Visa Infinite», тоді як в анкеті-заяві відсутні відомості про те, якого типу видано картку [PERSON] . Також слід зазначити, що в паспорті споживчого кредитування вказано про те, що наведена у ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 24.01.2020, тобто протягом 15 днів. Відтак, факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про сплату відсотків. Матеріали справи також не містять підтверджень, що саме ці Правила та Умови надання банківських послуг, які долучені до матеріалів справи, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Постановою Великої Палата Верховного Суду від 30.07.2019 року в справі № 342/180/17 зазначено, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила та Умови, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Також, Постановою Великої Палата Верховного Суду від 30.07.2019 року в справі № 342/180/17 зауважено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви долучено виписку по рахунку [PERSON] , а саме за період з 02.04.2019 по 01.01.2021. З даної виписки вбачається рух коштів, в тому числі зарахування позивачем кредитних коштів на рахунок [PERSON] та списання коштів. Між тим, у виписці містяться відомості про те, що у вказаний період з відповідача здійснювалось списання відсотків за використання кредитного ліміту в сумі 88281,47 грн Ураховуючи, що між банком та відповідачем не були узгоджені умови кредитування щодо сплати відсотків, такі дії банку не можуть вважатись законними, а тому кошти в сумі 88281, 47 грн мали бути зараховані банком в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, а не як списання відсотків. Відтак, є підстави для зарахування коштів, які були списані в рахунок погашення відсотків, до заборгованості за тілом кредиту, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення суми кредитних коштів в розмірі 14 735 грн. 23 коп. (різниці між заборгованості по тілу кредиту -103016,70 грн та коштами, списаними банком як відсотки -88281, 47 грн ) Тому, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з [PERSON] судовий збір в розмірі - 211 грн. 00 коп. на користь позивача та на користь держави- 2270 грн. 00 коп.

Outcome: partial