Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

У червні 2021 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення позики і 3% річних, у якій позивач просить суд: стягнення із відповідача - [PERSON] на користь позивача - [PERSON] суму позики у розмірі 125 000 доларів США, суму 3% річних у розмірі 82,19 доларів США (з урахування уточнень остаточно 3% річних 5414,38 доларів США). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем та відповідачем було укладено договір позики у спрощеній формі - розписки від 04.06.2020 року, яку видав відповідач, склавши власноруч на бланку. Відповідно до розписки [PERSON] взяв у [PERSON] у позику 125 000,00 доларів США і зобов`язався їх повернути позивачу у строк до 01.06.2021 року (з правом дострокового повернення кошів). Розписка видана відповідачем, гроші передано в присутності свідка. Строк повернення сум позики наступив 01.06.2021 року. Позивачем вказано, що станом на день подання позиву сума позики у розмірі 125 000,00 доларів США відповідачем не повернуто, оригінал розписки перебуває у позивача, отже, відповідачем порушено майнові права позивача внаслідок чого він вимушено звертається до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. Крім того позивач зазначає, що в особі свого представника-адвоката Салівона Д.О. звертався до відповідача з претензіями про досудові врегулювання спору, але відповідач залишив їх без відповіді і задоволення. При цьому, позивач у позовній заяві просить суд стягнути 3 % річних з 01.06.2021 року по дату повернення суми позики. У зв`язку з зазначеним, позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Розгляд цивільної справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2021 було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 12.10.2022 року надійшов письмовий розрахунок позивача 3% у якому позивач просив стягнути з відповідача 01.06.2021 до 09.11.2022 у сумі 5 414,38 доларі США. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідачем відзиву на позов надано не було, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Вимогами ч.1 ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. В свою чергу, приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в судовому засіданні встановлено, що 04.06.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав у борг у позивача грошові кошти сумі 125 000,00 доларів США, які зобов`язувався повернути вказані кошти, взяті в позику у тому ж розмірі 01.06.2021 року та вказано, що [PERSON] підтверджує, що грошові кошти передані позикодавцем йому в повному обсязі у присутності 1 свідка, оригінал розписки досліджено судом в судовому засіданні 19.10.2021 року (а.с.13). Таким чином, під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним було надано у борг відповідачу грошові кошти у сумі в сумі 125 000,00 доларів США, згідно з яким Позивач передав Відповідачу визначену договором суму, а Відповідач зобов`язався повернути Позивачеві 01.06.2021, доказів, що відповідач у встановлений строк виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики, матеріали справи не містять. В свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором позики, що оформлений розпискою, щодо повернення позивачеві суми позики, суд, перевіривши правильність розрахунків, вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення на його користь з відповідача суми позики в розмірі 125 000,00 доларів США є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач Позивачем проводилися заходи досудового врегулювання спору, про що свідчать претензії від 02.06.2021 року та 03.06.2021 року з доказами направлення відповіді на яку позивач не отримав (а.с. 14-19). Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно проведеного позивачем розрахунку боргу, за формулою : «Борг * 3/100%/365 днів* кількість днів прострочення», до моменту виконання цього рішення в частині виконання основного боргу (125000 доларів США) який перевірено судом, встановлено, що: за порушення відповідачем грошового зобов`язання підлягає стягненню 3 % річних за період з 01.06.2021 по 09.11.2022 у розмірі 5 414,38 доларів США. Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Із аналізу вищезазначеної норми вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. При цьому вказана стаття є нормою процесуального права, оскільки розміщена в процесуальному законі і до того ж не містить імперативного характеру. У відповідних нормах матеріального права таке положення не зафіксоване, а тому у суду не має обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування процентів до моменту виконання судового рішення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача та вказати органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати 3 % річних відповідно ст. 625 ЦК України за формулою : «Борг * 3/100%/365 днів* кількість днів прострочення», до моменту виконання цього рішення в частині виконання основного боргу (125000 доларів США) і стягнути отриману суму процентів з [PERSON] на користь [PERSON] . Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 11 350,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved