Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Заявник [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Захаров С.О. звернулася до суду із заявою, згідно якої просить суд встановити факт народження дитини на тимчасово окупованій території України, мотивуючи свої вимоги тим, що вона [INFO] народила сина [PERSON] у м. Волноваха, Донецька Народна Республіка, на території, яка у теперішній час тимчасово окупована. В обґрунтування вимог зазначила, що покинути місто до окупації російськими військовими, вона змоги не мала, оскільки її та чоловіка [PERSON] тримали у підвалі, після чого відвезли до пологового будинку в місто Донецьк, оскільки вона була вагітна, де вона й народила дитину. Тому заявниця зазначає, що отримати документи, що підтверджують факт народження за зразками чинного законодавства України, здійснити реєстрацію факту народження дитини та отримати відповідне свідоцтво не є можливим, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання заявник не з`явилася, адвокат Захаров С.О. надав до суду заяву з проханням розглядати заявлені вимоги у його відсутності.Просив задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи головний спеціалістАмур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до суду надала клопотання про розгляд справ у її відсутності. Крім того зазначила, що всі відомості, які містяться в актовому записі про народження та в свідоцтві про народження зазначаються на підставі рішення суду про встановлення факту народження дитини. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, встановленими наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до копії паспорту серії [NUMBER] ,виданий Волноваським ГУ ДМС України в Донецькій області 10.12.2015, [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Рибинське Волновахського району Донецької області є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] .(а.с.7-9). Відповідно до копії паспорту серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , уродженець смт. Андріївка Тельманівського району Донецької області, є громадянином України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-11). [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , про що було зроблено актовий запис № 340, 21.11.2015 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.18). [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] на тимчасово окупованій території, а саме м. Волноваха Донецької області. Факт народження дитини підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 08.07.2022 , яке булу видане відділом РАЦС Волноваського районного управління юстиції Міністерсва юстиції Донецької Народної Республіки, медичним свідоцтвом про народження дитини №270, обмінною картою, які були видані лікарем Державної бюджетною установою «Центральна міська клінічна лікарня №6» м.Донецьк від 28.06.2022 (а.с.10-13). При вирішенні даної справи суд, враховує позицію Європейського суду з прав людини викладеної у рішеннях у справах Mozer v/ theRepublicofMoldovaandRussia", "IlascuandOthers v. MoldovaandRussia"), згідно якої першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін. Відповідно до ст. 73Закону України «Про громадянство України`особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч.1ст. 144Сімейного кодексу Українибатьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованоюпостановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, а відповідно до п.18Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно з ч.2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Ч.5ст.317 ЦПК України визначено, що копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Загальновідомим фактом, який не підлягає доведенню згідно ч. 3 ст.82 ЦПК України суд вважає те, що станом на день розгляду справи, а саме 29 червня 2022 року територія м. Волновахи Донецької області окупована російськими загарбниками. Відповідно до розпорядження Верховного суду від 06.03.2022 № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність судових справ Волноваського районного суду Донецької області на Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». За положеннями ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Проте, оцінюючи надане заявником свідоцтво про народження, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну, виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючихdefactoорганів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Отже, з метою захисту прав і свобод батьків та новонародженої дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви . Згідно пункту 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»,заявники щодо справ про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи.

Outcome: approved