Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся року до суду з вказаною позовною заявою, у якій просить суд стягнути з [PERSON] на \~його користь\~ 22157,49 грн матеріальної шкоди, з яких 11141,61 грн. витрати, понесені на придбання необхідних медикаментів, 3015,88 грн. витрати, понесені на проїзд, 8000 грн. втрачений дохід, а також стягнути 60000 грн. моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, а також судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 09.09.2018 року, в 11 год. 03 хв.,\~[PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ 21063» д.н.з. [NUMBER] , в порушення вимог\~ Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року (далі по тексту ПДР, а саме: п. 12.4 ПДР, рухаючись в правій смузі руху проїзної частини вул. Трудової зі сторони Вінницького шосе в напрямку до вул. Прибузької, із перевищенням дозволеної в межах населеного пункту швидкістю руху - 62,02 км/год.; п. 12.3. ПДР з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, а саме зміни напрямку руху автомобілем «ВАЗ 2107» д.н.з. [NUMBER] праворуч, який рухався попереду нього в лівій смузі у попутному напрямку, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу; п.п. 10.1., 11.4. ПДР, на дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги руху в одному напрямку, змінив напрямок руху ліворуч не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, внаслідок чого, поблизу заїзду на АЗС «БРСМ», що по вул. Трудовій 9/3Г м. Хмельницького, на правій смузі руху вул. Трудової в напрямку до Вінницького шосе допустив зустрічне зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля «ВАЗ 21063» д.н.з. [NUMBER] із передньою лівою частиною автомобіля «ВАЗ 2103» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач, та яким він керував, рухаючись в правій смузі руху проїзної частини вул. Трудової зі сторони вул. Прибузької в напрямку до Вінницького шосе м. Хмельницького. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.10.2021 року у справі № 686/26998/18 відповідача [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України\~звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито. Цивільний позов [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином залишено без розгляду. Оскільки відповідача звільнено від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, матеріальну та моральну шкоду, завдану позивачу та його неповнолітньому сину добровільно ним не відшкодовано, він змушений звернутись з даним позовом до суду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушенням [PERSON] вимог ПДР, позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді:тупої травми лівої нижньої кінцівки з тілесними ушкодженнями у вигляді відкритого уламкового перелому верхнього полюсу наколінника без суттєвого зміщення уламків, закритого поперечного перелому основи 5-ї плеснової кістки ступні зі зміщенням уламків, рани м`яких тканин передньої поверхні лівого колінного суглобу з частковим пошкодженням сумки наколінника, які за своїми ознаками відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. В результаті отриманих тілесних ушкоджень він з 09.09 по 26.09.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в ортопедичному відділенні Хмельницької обласної лікарні, після чого продовжував лікуватись амбулаторно в Красилівській ЦРЛ до 16.12.2018 року. З 18.06.2019 року по 21.06.2019 року він знову перебував на стаціонарному лікуванні в ортопедичному відділенні Хмельницької обласної лікарні, де 20.06.2019 року йому було проведено операцію з видалення металоконструкцій гомілкового суглобу та видалення металоконструкцій з стопи. У зв`язку з перенесеними хвилюваннями, внаслідок ДТП, а також перенесеними операціями та погіршенням стану його здоров`я, він з 24.06.2019 року по 03.07.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Красилівської ЦРЛ, після чого по 14.07.2019 року продовжував лікуватись амбулаторно. Його неповнолітній син [PERSON] , який перебував у салоні його автомобіля під час ДТП, також отримав тілесні ушкодження у виді рани слизової оболонки нижньої губи, пошкодження емалі ріжучих країв та передньої поверхні 2-х центральних зубів верхньої та 2-х центральних зубів нижньої щелепи, які за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я; саден шкіри передньо-внутрішньої поверхні верхньої третини гомілки правої нижньої кінцівки, передньо-внутрішньої поверхні колінного суглобу правої нижньої кінцівки, передньої поверхні верхньої третини гомілки лівої нижньої кінцівки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. На придбання необхідних ліків для лікування свого лікування та лікування сина позивачем було витрачено кошти на загальну суму 11141,61 грн. У зв`язку з ДТП та проведенням досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, необхідністю лікування, ним понесено також витрати на проїзд з с. Слобідка-Красилівська до м. Хмельницький та в зворотньому напрямку, на загальну суму 3015,88 грн. Пошкоджений внаслідок ДТП його автомобіль відновлювальному ремонту не підлягає. Також, внаслідок перебування на лікарняному, він за основним місцем роботи в Красилівській РЕМ, втратив можливість отримати премію до Дня енергетика та премію по підсумках роботи за рік (13-та заробітна плата) всього на загальну суму 8000 грн. Наведене підтверджується довідкою Красилівської РЕМ № 6 від 09.01.2019 року. Вказує, що з вересня 2018 року, з часу отримання ним ушкоджень здоров`я до січня 2019 року за місцем роботи він не отримав ні матеріальної допомоги, ні допомоги по втраті працездатності. Протиправними діями відповідача йому та його неповнолітньому сину, який під час ДТП знаходився в салоні автомобіля, завдано значної моральної шкоди, яка полягає у психоемоційному стресі та фізичному болі, який їм довелося перенести під час ДТП та внаслідок отриманих ушкоджень здоров`я. Позивач до цього часу відчуває наслідки отриманих тілесних ушкоджень. На тривалий час було порушено нормальний ритм життя позивача та його сім`ї, оскільки він не міг допомагати своїй сім`ї, втратив можливість працювати та матеріально підтримувати сім`ю. Залишилась не обробленою та незасіяною їхня земельна ділянка, що потягло втрату можливості отримання урожаю. Через ушкодження здоров`я він тривалий час потребував сторонньої допомоги і в побуті, яку йому надавав його неповнолітній син [PERSON] , який, крім надання йому необхідної допомоги, змушений був сам виконувати всю важку роботу по господарству, після чого йшов до школи. Він, будучи єдиним працюючим членом їхньої сім`ї, тривалий час був позбавлений можливості забезпечити свою сім`ю, втратив також можливість отримати премію та 13 зарплату. Також позивачу важко вдвічі від того, що його менший син [PERSON] , [INFO] , який у зв`язку із важким захворюванням, пройшовши курс лікування за кордоном, повинен періодично проходити обстеження та реабілітацію за кордоном, а він не міг йому допомогти у цьому. З часу ДТП він та його сім`я позбавлені можливості користуватись власним транспортом, що змушує позивача докладати додаткових зусиль та коштів для вирішення питання здійснення необхідних поїздок як йому особисто, так і членів сім`ї. У зв`язку з розслідуванням даної справи, та її розглядом в суді, він змушений затрачати час та кошти, знову згаджувати пережиті події, що також викликає хвилювання. На даний час відповідачем [PERSON] не відшкодовано позивачу нічого. Завдану йому моральну шкоду він оцінює в сумі 50000 грн., завдану його неповнолітньому сину моральну шкоду він оцінює в сумі 10000 грн. У зв`язку з наведеним, просить стягнути з відповідача його на користь 22157,49 грн матеріальної шкоди, з яких 11141,61 грн. витрати, понесені на придбання необхідних медикаментів, 3015,88 витрати, понесені на проїзд, 8000 грн. втрачений дохід, а також стягнути 60000 грн. моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,50 грн. Аргументи учасників справи. Відповідач [PERSON] подав на позов відзив, в якому зазначив, що позов [PERSON] про стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди визнає в частині відшкодування коштів на лікування, при умові надання ним належних доказів витрат коштів на це списку лікарських призначень, разом із фіскальними чеками, де розбірливо вказано назву ліків та необхідного для проведення лікування матеріалу; позовні вимоги в частині відшкодування витрат на проїзд не визнав, оскільки в наданих позивачем копіях квитків не підтверджується сума, вказана у позовній заяві в повному обсязі; позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не визнав, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б визначали характер та обсяг страждань психологічного характеру, які зазнав позивач та його син, тому просив у задоволенні позову відмовити. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на їх задоволенні наполягав. Відповідач,\~який повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання,\~в порядку\~ст.\~128\~ЦПК України,\~належним чином\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~про причини\~неявки суд\~не повідомив, жодних\~заяв та\~клопотань до\~суду не\~надіслав. Суд приходить до висновку про можливість розглянути справи без участі відповідача на підставі ч. 3\~ст. 223 ЦПК України. Позиція суду. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до\~ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~здійснюється фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши позивача, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи. Судом встановлено, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.10.2021 року постановленій у справі № 686/26998/18 по кримінальному провадженню, внесеному 09.09.2018 року до ЄРДР за № 12018240010005869 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України задоволено клопотання обвинуваченого [PERSON] та\~звільнено його від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності. Цивільний позов [PERSON] до обвинуваченого [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином з додатками, без розгляду\~повернуто позивачу [PERSON] та роз`яснено його право подати такий позов до суду для його розгляду в порядку цивільного судочинства. Вказаною ухвалою встановлено, що 09.09.2018 року, приблизно об 11 год. 03 хв., [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ 21063» д.н.з. [NUMBER] , порушив вимоги\~п.12.4, п. 12.3, п.10.1., п. 11.4. Правил дорожнього руху, внаслідок чого виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де поблизу заїзду на АЗС «БРСМ», що по вул. Трудовій 9/3Г м. Хмельницького, на правій смузі руху вул. Трудової в напрямку до Вінницького шосе допустив зустрічне зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля «ВАЗ 21063» д.н.з. [NUMBER] , із передньою лівою частиною автомобіля «ВАЗ 2103» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в правій смузі руху проїзної частини вул. Трудової зі сторони вул. Прибузької в напрямку до Вінницького шосе м. Хмельницького. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушенням [PERSON] вимог Правил дорожнього руху, водій автомобіля «ВАЗ 2103» д.н.з. [NUMBER] , потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми лівої нижньої кінцівки з тілесними ушкодженнями у вигляді відкритого уламкового перелому верхнього полюсу наколінника без суттєвого зміщення уламків, закритого поперечного перелому основи 5-ї плеснової кістки ступні зі зміщенням уламків, рани м`яких тканин передньої поверхні лівого колінного суглобу з частковим пошкодженням сумки наколінника, які за своїми ознаками відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; травматичного вивиху 2-го зуба на верхній щелепі зліва, рани м`яких тканин правої кисті, передньої поверхні лівого колінного суглобу з частковим пошкодженням сумки наколінника, які за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень; Також, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди та порушення [PERSON] вимог Правил дорожнього руху, пасажир автомобіля\~«ВАЗ 2103» д.н.з. [NUMBER] потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: рани слизової оболонки нижньої губи, пошкодження емалі ріжучих країв та передньої поверхні 2-х центральних зубів верхньої та 2-х центральних зубів нижньої щелепи, які за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я; саден шкіри переднє-внутрішньої поверхні верхньої третини гомілки правої нижньої кінцівки, переднє-внутрішньої поверхні колінного суглобу правої нижньої кінцівки, передньої поверхні верхньої третини гомілки лівої нижньої кінцівки, які за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вищевказані порушення вимог безпеки дорожнього руху [PERSON] \~знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] та\~легких тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] . Окрім того, згідно вказаної ухвали суду обвинувачений [PERSON] характер\~спричинених потерпілим [PERSON] та\~ [PERSON] тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди не оспорював. Ухвала Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.10.2021 року по справі № 686/26998/18 набрала законної сили 19.10.2021 року. За нормою ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, але в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 року у справі\~\~№ 372/504/17. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень\~(постанова Верховного Суду від 19.12.2019 року по справі №520/11429/17). Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Як роз`яснено у п.7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. В результаті отриманих тілесних ушкоджень позивач [PERSON] з 09.09.2018 року по 26.09.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в ортопедичному відділенні Хмельницької обласної лікарні, після чого продовжував лікуватись амбулаторно в Красилівській ЦРЛ до 16.12.2018 року. З 18.06.2019 року по 21.06.2019 року позивач знову перебував на стаціонарному лікуванні в ортопедичному відділенні Хмельницької обласної лікарні, де 20.06.2019 року йому було проведено операцію з видалення металоконструкцій гомілкового суглобу та видалення металоконструкцій з стопи. Також, як стверджує позивач, у зв`язку з перенесеними хвилюваннями, внаслідок ДТП, а також перенесеними операціями та погіршенням стану його здоров`я, він з 24.06.2019 року по 03.07.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Красилівської ЦРЛ, після чого по 14.07.2019 року продовжував лікуватись амбулаторно. [PERSON] з 20.03.2006 року, та на момент знаходження на лікуванні з 09.09.2018 року по 14.07.2019 року працював водієм транспортних засобів Красилівського району електричних мереж акціонерного товариства «Хмельницькобленерго». Позивач стверджує, що у зв`язку з кримінальним правопорушенням він поніс матеріальні збитки у вигляді: придбання необхідних ліків для лікування свого лікування та лікування сина - на загальну суму 11141,61 грн.; у зв`язку з ДТП та проведенням досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, необхідністю лікування - витрати на проїзд з с. Слобідка-Красилівська до м. Хмельницький та в зворотньому напрямку на загальну суму 3015,88 грн.; пошкоджений внаслідок ДТП його автомобіль відновлювальному ремонту не підлягає; внаслідок перебування на лікарняному, позивач за основним місцем роботи в Красилівській РЕМ, втратив можливість отримати премію до Дня енергетика та премію по підсумках роботи за рік (13-та заробітна плата) - всього на загальну суму 8000 грн. Протиправними діями відповідача позивачу та його неповнолітньому сину, який під час ДТП знаходився в салоні автомобіля, завдано значної моральної шкоди. Між сторонами виникло позадоговірне, деліктне зобов`язання, яке виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2ст. 1187 ЦК України). Мотиви з яких виходить суд і застосовані норми права Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Обов`язок доказування відповідно до\~ст. 10 ЦПК України, покладений на сторони у справі, а суд тільки сприяє всебічному та повному з`ясуванні обставин справи шляхом роз`яснення прав та обов`язків та сприяє в їхньому здійсненні. Крім того, відповідно зі\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.6\~ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, який розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди. За змістом ст.ст. 22, 23 цього ж Кодексу особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками зокрема є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; моральна шкода відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно зі ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК, тобто з нереабілітуючих підстав, не виключає можливості цивільно-правової відповідальності особи за шкоду, заподіяну нею, і не позбавляє потерпілих права звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Стосовно позовної вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно зі\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04.11.1950 року встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. В обґрунтування позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на лікування, отриманих ним тілесних ушкоджень, витратах, понесених на проїзд, та втраченому доході, позивач надав копії чеків\~на придбання\~відповідних ліків\~та інших\~товарів,\~придбання пального,\~квитки на\~проїзд, виписки з медичної карти амбулаторного хворого, довідки Красилівського РЕМ, копію виписного епікризу ортопедичного відділення Хмельницької обласної лікарні з призначеним лікуванням, копію картки амбулаторного хворого з призначеним лікуванням, довідку ФОП [PERSON] від 20.11.2018 року щодо лікування [PERSON] , яка підтверджена відповідним товарним чеком від 20.11.2018 року. Дослідивши копії чеків, наданих позивачем, суд доходить висновку, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 09.09.2018\~року з вини [PERSON] , позивачу [PERSON] заподіяна матеріальна шкода, яка полягає у витратах на придбання ліків та медичних препаратів, що підтверджуються чеками, на суму 10349, 45 гривень. (а.с.40-48, 67, 69, 71-73), при цьому, судом не брались до уваги та не враховувались у дану суму: докази, які містили товари не лікарського призначення, які не є призначенням лікаря, та не є рекомендацією лікаря щодо посиленого харчування пацієнта (мило, сік а.с.40, крем для обличчя «Угрин», рідке мило «Липовий цвіт» а.с.44, рушник, серветки а.с.45, копія чеку, оскільки фіскальний чек також поданий, як доказ а.с.46, аскорбінова кислота з апельсиновим смаком, Гематоген плитка 50 г., Боржоми (скло) вода а.с.69 ); чек на суму 30,40 грн., оскільки із його копії взагалі не зрозуміло, що придбавалось, вказаний чек є нечитабельний, а тому не може вважатись належним доказом у справі (а. с. 66). На підтвердження витрат, на проїзд з с. Слобідка-Красилівська до м. Хмельницький та в зворотньому напрямку, на загальну суму 3015,88 грн., понесених позивачем, як він зазначив у позовній заяві, у зв`язку з ДТП та проведенням досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, та необхідністю лікування, [PERSON] надав копії фіскальних чеків про придбання бензину на різні суми 150 грн., 150, 04 грн. (а.с. 41), 299,86 грн. (а.с.42), 310 грн. (а.с.43), 155 грн., 150, 04 грн., 600 грн. (а.с.46), 499,80 грн. (а.с.70), копії квитків (а.с.42, 43, 66, 68, 70, 74). Вказані докази не містять інформації про те, що саме позивач, був пасажиром транспортних засобів, на які придбавались квитки з м. Красилів до м. Хмельницький, або в зворотному напрямку, або транспортних засобів, для яких придбавалось пальне, про яке йдеться у вказаних чеках. При цьому, суд звертає увагу на різницю сум від 150 грн. до 600 грн., яка міститься у фіскальних чеках на придбання бензину, що аж ніяк не вказує на те, що транспортний засіб, можливо, винайнятий позивачем, проходив маршрут саме з с. Слобідка-Красилівська до м. Хмельницький. Окрім того,\~витрати на\~проїзд,\~у сумі\~3015,88\~грн.,\~які понесені\~позивачем,\~у зв`язку\~із неодноразовим\~його прибуттям з с. Слобідка-Красилівська до м. Хмельницький та в зворотньому напрямку на найнятому транспорті та громадському транспорті, у зв`язку з ДТП та проведенням досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, необхідністю лікування, не є майновою шкодою у розумінні ч. 1 ст. 1195 ЦК України , згідно якої фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Отже, підстави для відшкодування витрат на проїзд ( в тому числі бензин) у зв`язку із прибуттям до м. Хмельницький відповідно до ст. 1177 ЦК України відсутні, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Стосовно стягнення втраченого доходу. Позивач [PERSON] \~з 09.09.2018\~року по\~27.09.2018\~року включно\~перебував на\~стаціонарному лікуванні\~в ортопедичному\~відділенні Хмельницької\~обласної лікарні,\~на підтвердження\~чого надав\~копію листка\~непрацездатності серії\~АДО №432139\~(а.с.\~36),\~після чого\~позивач продовжував\~лікуватись амбулаторно\~в Красилівській\~ЦРЛ \~з 28.09.2018\~року до\~15.12.2018\~року включно\~-\~листки непрацездатності\~серії АДО\~№ 485590\~та серії\~АДО №\~485994\~(а.с.\~35,\~37).\~ З\~18.06.2019\~року по\~24.06.2019\~року позивач\~ [PERSON] \~ перебував\~на стаціонарному\~лікуванні в\~ортопедичному відділенні\~Хмельницької обласної\~лікарні,\~що \~підтверджується копією\~листка непрацездатності\~серії АДЦ\~№461019\~(а.\~с.\~56),\~з 25.06.2019\~року по\~03.07.2019\~року [PERSON] \~перебував на\~стаціонарному лікуванні\~в неврологічному\~відділенні КНП\~«Красилівська ЦРЛ»,\~що \~підтверджується копією\~листка непрацездатності\~серії АДЦ\~№616063\~(а.с.\~57).\~Відповідно до\~копії листка\~непрацездатності серії\~АДЦ №616543\~з 04.07.2019\~по 13.07.2019\~року включно\~позивач лікувався\~амбулаторно,\~допущений до\~роботи з\~14.07.2019\~року (а.с.\~58). Відповідно до довідки директора Красилівського району електричних мереж № 6 від 09.01.2019 року (а.с. 48) [PERSON] , перебуваючи на лікарняному більше 40 днів, втратив можливість отримати премію до Дня енергетика в розмірі 500 грн., а також нарахування йому премії по підсумках роботи за рік (13-та заробітна плата) всього на загальну суму орієнтовно 7500 грн. Відповідно до уточненої довідки директора Красилівського району електричних мереж АТ «Хмельницькобленерго» (а. с. 133) [PERSON] , перебуваючи на лікарняному більше 40 днів, втратив можливість отримати премію до Дня енергетика в розмірі 500 грн., а також нарахування йому премії по підсумках роботи за рік (13-та заробітна плата) в сумі 6967,45 грн., а всього кошти в сумі 7467, 45 грн. Згідно з ч.1\~ст. 1195 ЦК\~фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що внаслідок неможливості знаходитися на роботі у зв`язку із перебуванням на стаціонарному та амбулаторному лікуванні травми (тілесного ушкодження), яка сталась внаслідок ДТП по вині відповідача, позивачем [PERSON] втрачено дохід на загальну суму 7467, 45 грн. (500 грн. + 6967,45 грн.), який підлягає стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача, а тому позов у цій частині підлягає частковому задоволенню. Стосовно позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до статей 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнанні найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 зі змінами та доповненнями, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, фізичних, психологічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з вимогами статті 23 Цивільного кодексу України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Внаслідок протиправної поведінки [PERSON] потерпілим у кримінальному провадженні [PERSON] та\~ [PERSON] завдано моральної шкоди, яку позивач [PERSON] оцінив у 60000 грн.: завдану йому моральну шкоду позивач оцінив в сумі 50000 грн., завдану його неповнолітньому сину [PERSON] моральну шкоду він оцінив в сумі 10000 грн. Моральна шкода позивача полягає у душевних стражданнях та пережитим стресом, значним погіршенням здоров`я, загостренням інших хвороб на ґрунті стресу, необхідністю проведення оперативних втручань, та проходження медичних досліджень, лікування позивача та його сина, втратою працездатності позивача, який офіційно працевлаштований у Красилівському РЕМ, та після отримання тілесних ушкоджень тривалий час був позбавлений можливості працювати та утримувати сім`ю. У вирішенні питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості, як головного мотиву присудження відповідної компенсації , а крім того - у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає, як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності. Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин. У цьому контексті суд враховує визнання Європейським судом з прав людини існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини, та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, що деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що, « …з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути, як таке, розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Відтак, зважаючи на обставини, встановлені в судовому засіданні, суд, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, враховуючи принцип розумності та справедливості, в розмірі 50000 гривень (при цьому суд зауважує, що визначений судом розмір моральної шкоди складається з 5000 грн. моральної шкоди, яку поніс неповнолітній син позивача - [PERSON] , та 45000 грн. моральної шкоди, яку поніс позивач [PERSON] ) . Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, та з [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню 50000 грн. моральної шкоди. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~передбачено, що суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей\~1\~та\~17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України «Про судоустрій і статус суддів»\~встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення\~необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення,\~його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення\~(рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 року, пункт 29). Розподіл судових витрат між сторонами Судовий збір, згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення матеріальної шкоди задоволено на 80,4 % (17816, 9 грн. х 100 : 22157,49 грн.), а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 797 грн. 90 коп. (992,40 грн. х 80,4 % : 100). Відповідно до п.п. 5 п. 1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подачу до суду позовної заяви\~про відшкодування\~моральної шкоди становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який з 01.01.2022 року становить 2481 грн. При подачі позову позивач просив відстрочити сплату судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди до вирішення позову по суті. Розмір судового збору за позовну вимогу щодо стягнення моральної шкоди у даній справі, враховуючи суму заявленої вимоги 60000 грн. становить 992,40 грн. Приймаючи до уваги зазначене, а також те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 50000 грн., що становить 83,3 % від розміру заявленої позовної вимоги 60000 грн. (50000 грн. х 100 : 60000 грн. = 83,3), то суд вважає за доцільне стягнути із відповідача на користь держави судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору за позовну вимогу щодо стягнення моральної шкоди, в розмірі 826 грн. 70 коп., що є пропорційно розміру задоволених позовних вимог (992,40 грн. х 83,3%: 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial