Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

У липні 2022 року позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просила стягнути із відповідача борг по аліментам та пені, а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилось двоє дітей доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . 01.03.2021 між сторонами укладено Договір про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на дітей, який виконувався сторонами до січня 2022 року. Умовами договору визначено аліменти у розмірі 3,75 прожиткових мінімумів на кожну дитину станом на день відповідних платежів. Із січня 2022 року відповідач припинив здійснювати сплату аліментів, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 106\~155 грн., розмір пені за якою становить 106\~155 грн. 00 коп. 17.08.2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті. 19.09.2022 року позивачкою [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог, яка протокольною ухвалою від 28.10.2022 року не прийнята до розгляду та повернута позивачці через невиконання вимог, передбачених ч. 5 ст. 49 ЦПК України, щодо надання суду доказів направлення заяви про збільшення позовних вимог іншим учасникам справи. 21.09.2022 представницею відповідача подано до суду відзив, яким остання просила відмовити у позовних вимогах у повному обсязі з наступних підстав. Станом на дату звернення з даним позовом фінансовий стан відповідача суттєво погіршився із незалежних від нього причин. У зв`язку із чим, відповідач позбавлений можливості надавати допомогу у розмірі визначеному Договором. У судовому засіданні сторона позивачки просила позов задовольнити у повному обсязі. Сторона відповідача у судовому засіданні щодо позовних вимога заперечила, просила відмовити. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10.09.2020 року шлюбі між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В період даного шлюбу у сторін народилося двоє доньок: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). 01.03.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на дітей, який був нотаріально посвідчений нотаріусом Обухівського нотаріального округу Дідківською Ю.В. Умовами пункту 4.2 вказаного договору встановленого за домовленістю сторін розмір аліментів на утримання дітей на рівні 3,75 прожиткових мінімумів на кожну дитину станом на день відповідних платежів. Цим же пунктом договору визначено, що аліменти мають бути сплачені платником на картковий рахунок, відкритий на моє ім`я та відповідно до п.4.5. не пізніше 5-го числа кожного поточного місяця. Підтвердженням факту перерахування зазначених грошових коштів є відповідний платіжний документ. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, відповідач виконував умови договору про сплату аліментів на утримання дітей в період з березня 2021 року по грудень 2022 року включно, перераховував на банківську картку грошові кошти у вигляді аліментів на утримання дітей в розмірі, встановленому в договорі про сплату аліментів на утримання дітей, а з січня 2022 року по даний час відповідач припинив здійснювати сплату аліментів. Вказані обставини сторонами не спростовуються. Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що на момент укладення Договору між батьками про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на дітей від 01.03.2021 року, мав стабільний дохід, однак починаючи з 01.01.2022 року його становище суттєво змінилось. Вказані відомості відображені в Податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця [PERSON] за 2021 рік, загальна сума доходу за звітний (податковий) період [PERSON] склала 2\~703\~814,77 грн. (без відрахування обов`язкових платежів). Згідно Податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця [PERSON] , за 1 квартал 2022 року, загальна сума доходу за звітний (податковий) період останнього склала 0 (нуль) грн. Згідно Податкової декларації платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного надзвичайного стану в України (звітна за квітень 2022 року) обсяг доходу [PERSON] за податковий (звітний) місяць склав 0 (нуль) грн. Згідно Податкової декларації платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного надзвичайного стану в України (звітна за травень 2022 року) обсяг доходу [PERSON] за податковий (звітний) місяць склав 0 (нуль) грн. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у [PERSON] відсутнє нерухоме майно. Згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Судом встановлено, що борг відповідачем добровільно не сплачений. Згідно розрахунку позивачки, сума заборгованості по сплаті аліментів за період з січня 2022 року по червень 2022 року становить 106 155 грн. Отже, заборгованість [PERSON] складає 106 155 грн., яка підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку. Незважаючи на твердження відповідача про втрату ним роботи з січня 2022 року в зв`язку із чим і відбулося погіршення матеріального стану, суд не вважає вказані обставини, такими, що могли в повній мірі унеможливити виконання ним аліментних зобов`язань із огляду на наступне. По-перше, як вбачається із податкових декларації відповідача тривалий час він мав стабільний дохід, який за 2021 рік склав більше 2\~000 000 грн., тому його твердження, що вже в січні 2022 року він не міг сплатити аліменти на двох дітей в розмірі 17\~000 грн., не мають переконливого характеру для суду. Окрім цього, суд звернув увагу на непослідовну позицію відповідача, висвітлену ним в судовому засіданні. Так, в якості первинних підстав для несплати аліментів [PERSON] називав втрату роботи, в подальшому він почав обґрунтовувати свої дії невиконанням позивачкою вимог Договору від 01.03.2021 в частині, що стосується виконання її обов`язків про надання йому доступу для спілкування із дітьми, і як наслідок вже його кореспондуючі дії про відмову від сплати аліментів. І в кінці, відповідач вже наполягав, що ним здійснювалася оплата аліментів за січень-лютий 2022 року на рівні 17\~000 грн. за кожний місяць, проте банківська операція була відхилена через проблеми із картковим рахунком позивачки. Таким чином, суд, проаналізувавши пояснення відповідача та письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, у вигляді виписки по картковому рахунку позивачки, що свідчить про відсутність перерахувань за аліментними зобов`язаннями на її користь на утримання дітей, декларації про доходи відповідача, приходить до висновку, що відповідач свідомо ухилився від сплати аліментів в повному розмірі, і його дії не обумовлені матеріальним становищем, і у виникненні заборгованості наявна його вина. Суд із наданих відповідачем доказів у вигляді квитанцій про перерахування ним коштів на користь позивачки через пошту, надає оцінку тільки тим, що стосуються зазначеного в позові періоду, тобто з 05 січня по 05 липня 2022 року. І в цей період витрати відповідача зводилися на придбання дитячого одягу в травні 2022 року на суму 4\~240 грн. + 799 грн., та суми коштів в розмірі 707 грн. на користь позивачки. Суд також звертає увагу, що позивачка в судовому засіданні стверджувала, що діти не з`являлися вдома в новому одязі після зустрічей із відповідачем, про ці витрати їй невідомо, відповідач не обговорював із нею необхідність придбання цих речей. Суд критично ставиться до тверджень відповідача про подвійне стягнення із нього, яке відбувається і на підставі Договору про утримання від 01.03.2021 року і на підставі судового наказу від 14 липня 2020 року, оскільки і позивачка і відповідач в судовому засіданні визнали, що після укладення Договору позивачка відкликала судовий наказ із виконавчої служби. Відповідно до ч. 1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Порядок розрахунку пені (неустойки) по аліментах здійснюється за наступною формулою: Yгрн. (сума заборгованості)*0,01 (процент пені)* Х (кількість днів прострочення). Розмір пені за період з січня 2022 року по липень 2022 року слід визначити на рівні заборгованості, в зв`язку із перевищенням його розміру при обрахунку за вищенаведеною формулою на підставі ч. 1 ст. 196 СК України. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Даний правовий висновок стосовно порядку обчислення пені за прострочення сплати аліментів викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, провадження № 14-37цс18, яка відповідно до ч.4ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Суд також не вважає обґрунтованими твердження відповідача про відсутність в Договорі від 01.03.2020 року умов про сплату пені в разі наявності заборгованості, оскільки ч. 1 ст. 196 СК України передбачає настання відповідальності за несплату аліментів не тільки за судовим рішенням, але й за домовленості сторін. В даному випадку домовленість сторін оформлена Договором від 01.03.2020 року. Таким чином, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2022 року по липень 2022 року, але з урахуванням положень ч. 2 ст.196 СК України, вважає за доцільне із врахуванням конкретних обставин справи зменшити розмір пені до 70 000 грн. Щодо відшкодування судових витрат суд зазначає наступне. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до Договору № 10/22 від 23.06.2022року про надання правової допомоги, акту виконаних робіт від 14.09.2022 року, рахунку-фактура №10/22 від 06.09.2022 року загальна сума наданих юридичних послуг складає 10 000, 00 грн. У перелік виконаних робіт входило також підготовка позовної заяви про збільшення позовних вимог, яку суд залишив без розгляду на підставі ч.5 ст. 49 ЦПК України. Тому суд приходить до висновку про зменшення розміру відшкодування судових витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 8\~000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1841,55 грн., від сплати якого позивач була звільнена при зверненні до суду.

Outcome: partial