Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

12 січня 2022 року УПРАВЛІННЯ СОЦІАЛЬНОГО\~ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ\~АДМІНІСТРАЦІЇ ІНДУСТРІАЛЬНОГО\~РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ\~МІСЬКОЇ РАДИзвернулося до суду із позовом до [PERSON] «Про стягнення надміру виплаченої допомоги», на обґрунтування якого позивач зазначив, що відповідач з 01.03.2016 року перебувала на обліку в Управлінні та отримувала\~державну соціальну\~допомогу малозабезпеченим\~сім`ям в\~період з\~01.03.2016\~року по\~30.11.2018\~року.\~Згідно з\~приписами Порядку\~призначення і\~виплати державної\~соціальної допомоги\~малозабезпеченим сім`ям,\~затвердженого Постановою\~Кабінету Міністрів\~України №\~250\~від 24.04.2003\~року (зі\~змінами і\~доповненнями),\~соціальна допомога\~призначається на\~шість місяців.\~02.05.2018\~року та\~05.11.2018\~року [PERSON] \~зверталася з\~заявами до\~Управління та\~надавала документи\~для призначення\~їй державної\~соціальної допомоги\~малозабезпеченим сім`ям. Відповідно до пункту 27 Порядку контроль за правильністю призначення і виплати соціальної допомоги здійснює орган соціального захисту населення, безпосередньо та через соціальних інспекторів. Соціальним інспектором Управління було виявлено, що в період отримання соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.05.2018 року по 30.11.2018 року [PERSON] , під час подання декларації приховала, чи навмисно подала недостовірні відомості про факт наявності у її власності земельної ділянки, яку здає в оренду та отримує орендну плату. Отже, в період з 01.05.2018 року по 30.11.2018 року [PERSON] неправомірно отримала допомогу на суму 3481,81 гривень. [PERSON] , на розрахунковий рахунок Управління, добровільно було повернуто частину коштів, в сумі 1871,00 гривень. Залишок надміру виплаченої допомоги дорівнює 1611,81 гривень. Про залишок переодержаної суми допомоги відповідача було повідомлено листами за вихідним № 10-29/582/4-06/2020 від 21.01.2020 року, та за вихідним № 10-29/8380/4-06/20 від 13.10.2020 року. 14.05.2019 року [PERSON] подала заяву до Управління з клопотанням про збільшення періоду на повернення надміру виплаченої допомоги в добровільному порядку. Проте, на теперішній час незаконно отримані бюджетні кошти не повернуто, а тому просили стягнути з\~ [PERSON] \~на їх\~користь надміру\~виплачену допомогу\~внаслідок зловживання\~з боку\~відповідача у\~сумі 1611\~гривень 81\~копійок (а. с. 1 - 3). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 15.02.2022 року у складі судді Мащенко С. В., позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження (а. с. 34 - 38). 02.09.2022 року ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області у цій справі закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (а. с. 48 - 52). Представник позивача - УПРАВЛІННЯ СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ АДМІНІСТРАЦІЇ ІНДУСТРІАЛЬНОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ Сушкова О. М. у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, однак надала заяву, зареєстровану під вхідним № 2260/22-вх від 01.09.2022 року, з проханням справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі й просить його задовольнити, заперечень проти ухвалення заочного рішення не надала (а. с. 45, 46, 60, 61). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності не надавала (а. с. 60, 64). Відповідно до змісту частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а згідно з частиною 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у представника позивача свідчить відповідна заява, долучена до матеріалів справи. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Отже, Європейський суд з прав людини у пунктах 39 - 41 свого Рішення від 08.11.2005 року у справі «Стрижак проти України» (заява № 72269/01) констатував наявність у заявника права надавати свої аргументи під час публічного слухання справи, недотримання якого було кваліфіковано як порушення частини 1 статті 6 Конвенції. За таких обставин, беручи до уваги те, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами, що не з`явились, їх процесуальних прав на безпосередню участь у розгляді справи в суді, ураховуючи те, що підстав для визнання необхідним давання ними особистих пояснень не має, й відповідач повторно не з`явився у судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечував позивач. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади, та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо. При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів. Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом. Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому справа перебувала на розгляді належного та повноважного суду. Суд на підставі приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Відповідно до заяви, зареєстрованої під № 1060/4 від 02.05.2018 року, [PERSON] звернулася до органу праці та соціального захисту населення адміністрації Орджонікідзевського району Харківської міської ради, з клопотанням про призначення Державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям на період з 01.05.2018 року по 31.10.2018 року, зазначивши що перепон для отримання такої допомоги не має (а. с. 4 - 5). З декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, наданої [PERSON] за період з 01.11.2017 року по 30.04.2018 року, зазначено що вона не працює, запису в трудовій книжці не має, отримала виплату при народженні 5160,00 гривень від УПСЗН, аліменти не отримує, інших видів доходів не отримує, з батьком дітей спільно не проживає, матеріальної допомоги від них не отримує, на аліменти не подавала (а. с. 6 - 7). Відповідно до заяви, зареєстрованої під № 1973/7 від 05.11.2018 року, [PERSON] звернулася до органу праці та соціального захисту населення, з клопотанням про призначення Державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям на період з 01.11.2018 року по 30.04.2019 року, зазначивши що перепон для отримання соціальної допомоги не має (а. с. 8 - 9). З декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, наданої [PERSON] за період з 01.05.2018 року по 31.10.2018 року, зазначено що вона не працює, трудової книжки не має, аліменти не отримує, інших видів доходів не отримує, з батьками дітей спільно не проживає, матеріальної допомоги від них не отримує (а. с. 10 - 11). Згідно з повідомленням Індустріального УПСЗН від 07.05.2018 року, [PERSON] було надано державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, на період з 01.05.2018 року по 31.10.2018 року в сумі 3128,11 гривень (а. с. 12). Відповідно до рішення Індустріального УПСЗН від 09.11.2018 року, [PERSON] було надано державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, на підставі повторного звернення, на період з 01.11.2018 року по 30.04.2019 року в сумі 3246,44 гривень (а. с. 13). З довідки про завантажені доходи, [PERSON] , податковий № 3160717380, від 23.11.2018 року, убачається наявний дохід за надання майна в оренду або суборенду від ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДІНГ» в розмірі 4120,59 гривень, що є підставою для відмови в отриманні допомоги (а. с. 14). Як убачається з довідки про доходи, наданої ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДІНГ», [PERSON] отримала дохід від передачі в оренду земельної ділянки, за період з січня 2018 року по грудень 2018 року, в сумі 5325,93 гривні (а. с. 15 - 16). Відповідно до довідки про доходи, наданої ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДІНГ», [PERSON] отримала дохід від передачі в оренду земельної ділянки, за період з січня 2017 року по грудень 2017 року, в сумі 3378,88 гривні (а. с. 17 - 18). 19.05.2019 року, [PERSON] було подано заяву до Управління СЗН Індустріального району з клопотанням про відтермінування повернення надміру виплаченої допомоги, у зв`язку із важким матеріальним станом (а. с. 19). Згідно з листом за вихідним № 10-29/582/4-06/19 від 21.01.2020 року, Управління праці та соціального захисту населенні адміністрації Індустріального району Харківської міської ради звернулося до [PERSON] з нагадуванням про необхідність повернути залишок переодержаної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, що на 20.01.2020 року дорівнює 1611,81 гривень (а. с. 20). Також, за вихідним № 10-29/8380/4-06/20 від 13.10.2020 року Управління праці та соціального захисту населенні адміністрації Індустріального району Харківської міської ради звернулося до [PERSON] з нагадуванням про необхідність повернути переодержаної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, що на 10.10.2020 року дорівнює 1611,81 гривню (а. с. 21). Відповідно до довідки, складеної заступником начальника управління з питань призначення та виплати соціальних допомог та компенсацій [PERSON] , начальником відділу Зимницькою М. В. та головним спеціалістом [PERSON] , [PERSON] знаходиться на обліку в управлінні соціального захисту населення адміністрації Індустріального району і отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям в період з травня 2018 року по листопад 2018 року. Розмір переодержаної допомоги за період з 01.05.2018 року по 31.11.2018 року дорівнює 3481,81 гривень. 1870,00 гривень було добровільно повернуто на розрахунковий рахунок Управління. Залишок переодержаної допомоги сягає 1611,81 гривень (а. с. 22). Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно із частиною 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відтак, спірні правовідносини за своєю правовою природою є цивільно-правовими і їх правове регулювання здійснюється нормами Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року Законом № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями), Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» № 1768-ІІІ від 01.06.2000 року (із змінами та доповненнями), а також Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24.02.2003 року (із змінами та доповненнями). Отже, Україна, як визначено у статті 1 Основного Закону нашої Держави, є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Крім того, з огляду на зміст частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Таким чином, громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Зазначеним випадком, зокрема, є той, що передбачений Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» № 1768-ІІІ від 01.06.2000 року (із змінами та доповненнями), оскільки цей Закон, як визначено у його преамбулі, спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям і сприяння їх економічній самостійності. Так, відповідно до припису статті 1 наведеного законодавчого акту, державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї; При цьому як визначає ця ж стаття Закону малозабезпечена сім`я - це сім`я, яка з поважних або незалежних причин від неї причин має середньомісячний сукупний дохід нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї. Також, статтею 6 Закону «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» передбачено, що вказана державна допомога призначається на шість місяців. Одночасно із цим, вказаний закон у своїй статті 7 обумовлює випадки, у яких така державна соціальна допомога не призначається, зокрема, якщо з`ясовано, що малозабезпечена сім`я має додаткові джерела для існування; Відтак, якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення. Наведене закріплене у пункті 12 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24.02.2003 року (із змінами та доповненнями). Окрім цього, за змістом пункту 25 наведеного Порядку виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, - з місяця, в якому виявлено порушення. Одночасно із цим, пункт 28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям обумовлює, що у випадках, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, які вплинули на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи праці та соціального захисту населення: -визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; -повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; -у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; -у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку. З матеріалів справи убачається, що відповідач звертаючись до позивача із відповідним пакетом документів, необхідним задля вирішення питання про призначення їй даного виду держаної соціальної допомоги, приховала факт отримання нею доходу від здачі земельної ділянки в оренду ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДІНГ» у період з січня по грудень 2018 року в сумі 5325,93 гривень. З огляду на вищевикладене та ураховуючи, що вказане слугує підставою для припинення виплат допомоги, надмірно виплачені кошти в цей період часу підлягають безумовному поверненню. Відтак, [PERSON] дійсно безпідставно\~отримано державну\~соціальну допомогу у період з 01.05.2018 року по 30.11.2018 року в сумі 3481,81 гривень, з яких добровільно не повернуто лише 1611,81 гривень. Усе наведене свідчить про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли внедоговірні зобов`язання, викликані безпідставним набуттям майна [PERSON] за рахунок держави від імені якої у цьому випадку як «потерпілий» виступає позивач - УПРАВЛІННЯ СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ АДМІНІСТРАЦІЇ ІНДУСТРІАЛЬНОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ. До такого висновку суд приходить з огляду на те, що наявні усі умови задля існування такого зобов`язання: 1)у відповідача збільшилось майно у виді грошових коштів в сумі 1611,81 гривень; 2)на вказану суму втрачено майно державою в особі позивача; 3)існує причинний зв`язок між збереженням майна відповідачем і відповідно втратою майна позивачем на підставах безпосереднього припису чинного законодавства тощо; 4)відсутність достатньої правової підстави для збереження майна відповідачем за рахунок позивача. Зазначаючи про це, суд усвідомлює, що чинним законодавством України під майном розуміється узагальнене поняття, яким позначається уся сукупність матеріальних благ та обтяжень, які можуть бути об`єктом цивільних правовідносин. Відтак, виходячи з приписів статей 190 193 цивільного кодифікованого закону України грошові кошти вважаються майном. Частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Одночасно з цим, як роз`яснює частини 2 і 3 цієї ж статті, положення глави 83 цивільного кодифікованого акту України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події і застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Звідси вбачається практично важливий висновок про те, що у тих випадках, коли безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, у нашому випадку відповідача у справі, то провинна останнього правового значення не має Змістом зобов`язань, що виникають внаслідок безпідставного набуття за рахунок іншої особи без достатніх правових підстав, є право потерпілої особи (кредитора) вимагати від набувача майна (боржника) повернення безпідставно набутого або збереженого майна і відповідний обов`язок боржника виконати цю вимогу й повернути безпідставно набуте майно. Тому в силу положень частини 1 стаття 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Разом з тим, положенням пункту 1 частини 1 стаття 1215 цього ж кодифікованого акта визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. З огляду на таке, не повинна бути повернута сума надмірно перерахованої (виплаченої) державна соціальна допомоги, якщо позивач здійснив виплату добровільно та без рахункової помилки з його боку і недобросовісності з боку відповідача як набувача такої допомоги. На аналогічній правовій позиції стоїть і Верховний Суд України у своїй постанові, прийнятій 02.07.2014 року в межах справи № 6-91цс14, й Верховний Суд у своїй постанові, прийнятій у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі з єдиним унікальним № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). Зважаючи на наведене, недобросовісність може проявлятися і у несумлінному ставленні до виконання власних обов`язків, визначених чинним законодавством, зловживанні правом у власних інтересах або в інтересах третіх осіб, надання недостовірної інформації тощо. Саме таке має місцем у цьому випадку, оскільки відповідач свідомо надала недостовірні відомості щодо її доходу у період часу з 01.05.2018 року по 30.11.2018 року включно, а тому кошти, виплачені їй за цей період підлягають поверненню з урахуванням добровільно повернутих сум. Отже, з [PERSON] на корить УПРАВЛІННЯ СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ АДМІНІСТРАЦІЇ ІНДУСТРІАЛЬНОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ за рішенням суду слід стягнути суму надмірно отриманих грошових коштів в розмірі 1611,81 гривень. Ухвалюючи рішення, суд виходить з приписів частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Статтею 129 Основного Закону нашої Держави визначені основні засади судочинства, однією з яких, з огляду на зміст пункту 3 частини 2 вказаної норми права, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості. Аналогічні за своїм правовим змістом норми містяться й у частинах 1 і 3 статті 12, а також частині 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України. Отже, нормативно закріплений принцип змагальності сторін полягає у прояві змагальної ініціативи та активних дій усіх осіб, які беруть участь у справі. Саме цей принцип забезпечує повноту дослідження судом обставин кожної судової справи. Відтак, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, прямо передбачених законом. Як обумовлено пунктом 2 частини 1 статті 43 та частиною 1 статті 49 цивільного процесуального кодифікованого закону України учасники справи, зокрема, сторони у цивільній справі, користуються рівними процесуальними правами щодо подання доказів, участі у їх дослідженні та у доведеності перед судом їх переконливості. Вони зобов`язані самостійно визначити коло фактів, на які слід посилатись як на підставу своїх вимог чи заперечень, а також доказів, що містять інформацію про предмет доказування у справі, яким є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). Проте, відповідач своїм правом не скористався, доказів щодо відсутності в її діях недобросовісності не надала, а тому виходячи з засад змагальності сторін у справі, свободи у наданні ними своїх доказів та у доведеності їх переконливості перед судом, ураховуючи усе вищенаведене, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу в справі окремо, і їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача надміру виплачену допомогу малозабезпеченим сім`ям, внаслідок зловживання з боку відповідача, у сумі 1611,81 гривень. Ухвалюючи рішення, суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» рішення від 10.02.2010 року у заяві № 4909/04). Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених ним і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved