Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить стягувати з відповідача на його користь аліменти у розмірі 5 000,00 грн на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до повноліття дитини. Позивач в обгрунтування заявленого позову зазначає, що з відповідачем в шлюбі не перебували, однак мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідач з 2020 року не недає жодної допомоги на утримання їхньої дитини, самостійно купує дитині іграшки та солодощі, однак ігнорує витрати на щоденні побутові потреби сина, одяг, їжу, медикаменти. Місце проживання сина хоч і зареєстровано за адресою відповідача, але на даний час проживає з ним, перебуває на його повному утриманні, натомість відповідач здорова, офіційно працевлаштована, має постійне місце проживання, просить позов задоволити та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 5 000 грн. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 30.06.2022 року відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи вирішено проводити без повідомлення сторін. 25.07.2022 року поштовим зв`язком судом отримано відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] , в якому заявлені позивачем позовні вимоги остання заперечила у повному обсязі. Вказала, що протягом всього часу до червня 2022 року син проживав разом із нею. Зареєстроване належним чином та визначене розпорядженням Шевченківської районної адміністрації м. Львова від 24.01.2018 року місце проживання малолітнього [PERSON] саме за її адресою проживання: [ADDRESS] , натомість цим же розпорядженням позивачу було встановлено дні та години, коли він міг бачитись із сином з приводу чого відповідач не мала жодних заперечень та не чинила перешкод. Факт проживання сина разом з нею підтверджується актом з місця проживання, дитина відвідувала дошкільний навчальний заклад за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться неподалік місця їх проживання та який оплачувався нею. Крім того, у грудні 2021 року беручи участь у телепрограмі «Конфлікт та звинувачення в молодій родині: в чому причина та що буде з дитиною?/По людськи» позивач підтвердив, що його син [PERSON] з ним не проживає. Поруч з цим, на початку червня 2022 року позивач фактично викрав сина самовільно і протиправно, без її згоди, як матері, змінивши його місце проживання, а надалі виїхавши за межі України, а саме до Польщі. Просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Разом із відзивом на позовну заяву відповідачем подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та виклик і допит свідків. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29.07.2022 року клопотання відповідача у справі задоволено, розгляд справи вирішено продовжити з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.08.2022 року у зв`язку із перебуванням позивача за межами території України та неможливістю забезпечення особистої явки у судове засідання судом задоволено клопотання позивача та судове засідання вирішено проводити у режимі відеоконференції із позивачем [PERSON] поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів. 26.08.2022 року поштовим зв`язком судом отримано відповідь на відзив на позовну заяву [PERSON] , в якій останній заперечив викладені відповідачем обставини у відзиві на позовну заяву, вказав, що син, відповідно до розпорядження Шевченківської районної адміністрації м. Львова № 38 від 24.01.2018 року, дійсно проживав з 2018 року разом з матір`ю, однак фактично з 2020 року постійно проживає з ним, батьком дитини, і лише періодично залишався на ночівлі у матері, оскільки він ніколи не чинив перешкод у побаченнях матері з сином. Покликання позивача про викрадення та неправомірне вивезення дитини за кордон не відповідають дійсності, оскільки позивач достовірно була обізнана про їхній від`їзд до Польщі в цілях безпеки сина, так як неодноразово повідомляв її про це, при цьому, під час дії військового стану в країні дозвіл другого з батьків для перетину кордону з дитиною не потрібен. Вказує на недопустимість показів свідків, яких відповідач у справі просить викликати та допитати у судовому засіданні, оскільки такі є її подругами та заінтересованими в наданні свідчень саме на її користь. На підтвердження факту проживання малолітнього сина з 2020 року разом з ним позивач покликається на акти ЛКП «Левандівка» та обстеження умов проживання за адресою свого проживання за адресою: [ADDRESS] , витяг з медичних документів та довідку з закладу дошкільної освіти. Позовні вимоги підтримав, просив задоволити. В судовому засіданні позивач заявлені ним позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Пояснив, що малолітній син [PERSON] з 2020 року проживав з ним за адрсеою: [ADDRESS] . Зважаючи на воєнний стан в країні, небезпечну для життя та фізичного і психологічного здоров`я дитини обстановку, оскільки після неодноразового тривалого перебування під час повітряних тривог у підвалі в сина загострилась алергія, яка проявлялась утрудненням дихання, внаслідок чого перебував із сином на стаціонарному лікуванні в лікарні, враховуючи рекомендації лікарів, ним було прийнято рішення про переїзд із сином за кордон, до Польщі. Про запланований виїзд за кордон він завчасно повідомив відповідача, відтак остання була достовірно обізнана як про факт перебування сина в Польщі, так і про точне місце проживання сина у Польщі, оскільки неодноразово розмовляли з нею шляхом переписок, телефонних та відеодзвінків у мережі Вайбер . Оскільки дитина повністю знаходиться на його утриманні, що підтверджується належними документами 14.06.2022 він безперешкодно перетнув кордон із Республікою Польщею. На даний час разом із цивільною дружиною проживають у м. Варшава в орендованій квартирі, офіційно працевлаштований в службі таксі та автосервісі, його заробітна плата з серпня 2022 року становить близько 4 тисяч злотих, самостійно сплачує за орендоване житло та дбає про все необхідне для сина, при цьому місце проживання дитини за кордоном офіційно зареєстроване та відповідні державні органи Республіки Польща мають інформацію про місце проживання дитини. В Україні син хоч і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але за цією адресою не проживає. В свою чергу відповідач не цікавиться ні здоров`ям та фізичним розвитком сина, ні щоденними матеріальними витратами на дитину, на час відвідування сином дошкільного закладу у м. Львові приводив в садочок сина, відповідач лише зрідка в тих випадках, коли син залишався ночувати в неї, всі витрати по оплаті закладу здійснювались саме ним, батьком дитини, як і всі медичні витрати з лікування дитини. Щодо згаданої позивачем програми «Конфлікт та звинувачення в молодій родині: в чому причина та що буде з дитиною?/По людськи» пояснив, що в грудні 2021 року справді брав участь у згаданому шоу, однак вирвана відповідачем із контексту змонтованого журналістами відео сказаної ним фрази щодо сина [PERSON] , а саме, що «З першою жінкою проблем нема, коли треба подзвонив, взяв малого», не свідчить, що дитина проживала з відповідачем, оскільки це лише змонтоване телевізійне шоу та не має жодного відношення до реального життя. Просив позов задоволити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги заперечила з підстав, викладених нею у відзиві на позовну заяву. Додатково доповнила, що син [PERSON] до червня 2022 року проживав з нею за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою його місце проживання також у встановленому законом порядку зареєстровано, натомість позивачу розпорядженням Шевченківської районної адміністрації м. Львова № 38 від 24.01.2018 року встановлено дні та години побачень з сином. Звернула увагу на те, що дитина відвідувала дошкільний заклад, який знаходиться в Шевченківському районі, тобто районі саме її з сином місця проживання, а не позивача. Жодних перешкод у відвідуванні та побаченнях батька з сином ніколи не чинила, не заперечувала, щоб дитина залишалась ночувати в батька, тому позивач справді неодноразово приводив [PERSON] в садочок, однак постійне місце проживання їхнього сина [PERSON] разом із нею, матір`ю дитини. Позивач незаконно і самовільно, оскільки своєї згоди на виїзд сина за кордон вона не надавала, виїхав із сином до Польщі. Позивач справді перед цим звертався до неї із проханням про надання йому дозволу на виїзд дитини за кордон разом із його співмешканкою, але категорично відмовила, як і відмовилася виїжджати сама з дитиною за кордон, оскільки вважає, що проживання у м. Львові у порівнянні зі східною частиною України не є небезпечним, забезпечені належні умови проживання, житло, стабільні робота та дохід, крім того на її утриманні окрім молодшого сина також перебуває старша донька, [PERSON] . Щодо тверджень позивача, що вона не цікавиться сином та не виконує належним чином обов`язків матері, то такі не відповідають дійсності, оскільки саме з вини позивача вона позбавлена можливості бачити сина, який з часу народження проживав з нею, перебував на її утриманні, відвідував дошкільний заклад, який оплачувався нею, що підтверджується квитанціями, на всіх фотографіях з урочистостей, свят, дитячих днів народжень за різні періоди життя сина він у присутності старшої сестри [PERSON] . Просить у задоволенні позову повністю відмовити, оскільки такий не обґрунтований та безпідставний. Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги заперечив, підтримав викладену позицію відповідачки, просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю заявлених позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначено [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 20.12.2017 року. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За положенням частини 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 160, ст.161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Позивач вказує, що з 2020 року син проживає без реєстрації з ним за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актами з місця проживання. Разом з тим, як вбачається із розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 38 від 24.01.2018 року за заявою [PERSON] йому було встановлено дні побачень із малолітнім [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно акта № 72 від 18 липня 2022 року, затвердженого директором ТзОВ «УК «Збоїща». [PERSON] , [INFO] , проживав за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю мамою з 2017 року по червень 2022 року. Станом на час розгляду справи судом встановлено, що з 14 червня 2022 року малолітній [PERSON] разом з батьком перебуває на території Республіки Польща. Відповідач заперечуючи проти заявлених позовних вимог стверджує, що зміна місце проживання сина та його виїзд за межі України здійснена позивачем самовільно, оскільки своєї згоди чи нотаріального дозволу на вивезення сина за кордон ніколи не надавала, постійне та зареєстроване належним чином місце проживання їхнього спільного сина [PERSON] , 2016 року з нею за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 04.07.2022 року гр. [PERSON] щодо питань, які стосуються інтересів малолітнього сина [PERSON] до органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради не звертався та Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування не видавала жодних документів (висновки, рішення, розпорядження) на підставі, яких [PERSON] міг би перетнути державний кордон України разом із малолітнім сином, [PERSON] . Згідно відповіді Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 27.06.2022 року органом опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, окрім розпорядження від 24.01.2018 року, яким батьку встановлено дні побачень з малолітнім сином [PERSON] , будь-яких інших документів, на підставі яких [PERSON] міг би перетнути державний кордон України з сином не видавалось. В ході розгляду справи з`ясовано, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа № 462/2632/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Розгляд вказаної справи не завершено, рішення про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , 2016 р.н., не приймалось. Будь-які інші спори чи рішення за результатами їх розгляду щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] відсутні. З наведеного вбачається, що після врегулювання розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 24.01.2018 року за зверненням [PERSON] питання побачень батька з дитиною, [PERSON] , спори щодо місця проживання сина чи наявність перешкод у спілкуванні з дитиною між сторонами у справі не виникали, розпорядження Шевченківської районної адміністрації м. Львова виконувалось сторонами належним чином у добровільному порядку, а наявний на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова спір щодо місця проживання дитини [PERSON] виник між сторонами вже у період розгляду судом питання про стягнення аліментів на малолітнього [PERSON] , 2016 р.н. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, право на стягнення аліментів на утримання дитини виникає у того з батьків, з ким проживає дитина. Позивачем в обґрунтування підставності звернення до суду із вимогами про стягнення аліментів та підтвердження факту постійного проживання сина з 2020 року разом із ним надано суду акт, затверджений директором ЛКП «Левандівка» № 38 від 29.03.2022 року, згідно якого, зі слів сусідів [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 2020 року по даний час та акт обстеження умов проживання; витяг з медичної карти № 23009, відповідно до якого з 11.05.2022 року по 16.05.2022 року [PERSON] був госпіталізований до КНП «1 територіальне медичне об`єднання Львова» ВП «Лікарня Святого Миколая м. Львова», в лікарні з дитиною перебував батько, квитанції на підтвердження купівлі медичних препаратів та оплати дошкільного закладу та фотографії. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України). Так, проаналізувавши представлені позивачем докази, суд критично оцінює такі, виходячи з таких підстав. Позивач, вказуючи на факт проживання дитини разом з ним, серед іншого покликається на акт обстеження умов проживання, складений спеціалістами відділу «СуСД» Залізничного району, в якому, згідно позиції позивача, зазначено що за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] , [INFO] , (син), не зареєстрований, та тимчасово проживає [PERSON] , [INFO] , не зареєстрована, але фактично проживає. Суд звертає увагу на те, що у вказаному документі містяться виправлення, які позбавляють можливості суд достеменно встановити фактичні обставини справи та в свою чергу зміст такого документа суб`єктивно трактується позивачем. Згідно згаданого акта обстеження умов за адресою: [ADDRESS] проживають і мають постійне місце проживання: [PERSON] , [INFO] (батько), зареєстрований та фактично проживає, [PERSON] , [INFO] (бабуся), зареєстрована, але фактично не проживає, [PERSON] , [INFO] (дочка), зареєстрована, але фактично не проживає, [PERSON] , [INFO] (тітка), зареєстрована, але фактично не проживає, [PERSON] , [INFO] (дядько), зареєстрований, але фактично не проживає , [PERSON] , [INFO] (син) не зареєстрований, тимчасово проживає, надалі наявні неточності внесення відомостей, позивач наполягає, що працівником після слів «тимчасово проживає» зазначено розділовий знак «:», а не «;», та не має відношення до сина, а стосується наступної викладеної інформації щодо цивільної дружини [PERSON] , і вірним є зазначення: «тимчасово проживає: [PERSON] , [INFO] , не зареєстрована, але фактично проживає.». Крім того, в судовому засіданні позивач пояснив, що за згаданою адресою він проживає лише із сином, [PERSON] та цивільною дружиною, [PERSON] , натомість інформація у графі акта обстеження умов «За адресою проживають і мають постійне місце реєстрації» вкладено суперечливо, оскільки містить відомості про тих осіб, які зареєстровані за даною адресо, однак фактично не проживають, крім того, акт не містить жодних відомостей щодо періоду проведення обстеження умов проживання та передбаченого обов`язкового реквізиту офіційного документа - дати такого акта. Оцінюючи поданий акт в цілому щодо належності та допустимості як доказу, суд також звертає увагу на те, що у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства доказування не може грунтуватись на припущеннях, а тому не може бути взятим до уваги судом як належний доказ на обгрунтування обставин справи. Щодо відомостей акта № 38 від 29.03.2022 року, затвердженого директором ЛКП «Левандівка», згідно якого, зі слів сусідів, [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 2020 року по даний час, в ході судового розгляду такі спростовано як показами свідків [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , які допитані безпосередньо у суді, так і актом № 72 від 18 липня 2022 року, затвердженого директором ТзОВ «УК «Збоїща», згідно якого під час обстеження встановлено, що [PERSON] [INFO] , проживав за даною адресою разом зі своєю мамою [PERSON] з 2017 року по червень 2022 року. Показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , які є подругами відповідача та знайомі протягом тривалого часу, встановлено, що син [PERSON] проживав від народження з матір`ю та старшою донькою відповідача - [PERSON] . В квартирі [PERSON] при відвідуванні завжди були дитячі речі, одяг, іграшки як дівчачі, так і хлопчачі. Свідок [PERSON] повідомила, що з відповідачем знайома з 2013 року, часто бувала в гостях, вітали сім`ями одне одно зі святами та днями народжень, у 2021 році була на святкуванні дня народження [PERSON] . Їй відомо, що відповідач не перешкоджала зустрічам батька з сином та [PERSON] їздив в гості до позивача, однак зі слів відповідачки, з червня 2022 року позивач чиниь їй перешкоди у спілкуванні з дитиною, оскільки позивач разом з сином виїхав за кордон. Щодо довідки № 108 вид. 15.04.2022 року закладом дошкільної освіти № 171, згідно якої дитина [PERSON] відвідує ЗДО № 171 м. Львова та зі слів вихователів, проживає з батьком та періодично з матір`ю, [PERSON] . Оплату за садочок проводить батько. Приводить та забирає в садочок переважно батько, інколи мама чи бабуся, судом така не береться до уваги в частині щодо надання інформації про проживання дитини з батьком, оскільки така закріплена у довідці дошкільного закладу зі слів вихователів та не містить жодних відомостей про обставини, за яких такі відомості стали їм відомі. Виходячи із положень щодо безпосередності судового розгляду та закріплених ст. 90 ЦПК України положень, показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. Тобто, встановлено правило недопущення «показань із чужих слів». Поруч з цим, позивачем, з метою безпосереднього дослідження та встановлення обставин справи, клопотання про виклик та допит у суді як свідків сусідів, які б могли підтвердити обставини, викладені в акті № 38 факти щодо проживання дитини з відповідачем, чи вихователів дошкільного закладу не заявлялось, а відтак такі докази не можуть бути взяті судом до уваги та покладені в основу рішення. Крім того, суд додатково звертає увагу, що всупереч безумовно викладеним відомостям у довідці дошкільного закладу щодо оплати за садочок саме батьком, позивачем долучено лише дві квитанції такої оплати, датовані 19.01.2022 року на 55.80 грн, та 16.02.2022 року на суму 377.10 грн, натомість позивачем представлено квитанції за період квітня 2021 року, вересня 2021 року, грудня 2021 року. На підтвердження покликань позивача у поданій відповіді на відзив на позовну заяву про те, що сплачені позивачем кошти за відвідування дитиною дошкільного закладу ним частково повертались позивачу суду доказів не представлено, крім того наведене жодним чином не не свідчить про неналежне виконання обов`язків матері та не спростовує факту сплати обов`язких внесків саме відповідачем. Окремо слід зазначити також, що позивачем, незважаючи на ствердження, що малолітній син [PERSON] проживає з ним постійно саме з 2020 року, не долучено жодних доказів на підтвердження наведеного за період 2020-2021 рр., всі наявні в матеріалах справи довідки та китації стосуються по суті лише часового періоду протягом березня - травня 2022 року. Покликання позивача щодо невиконання відповідачем як матір`ю, покладених на неї обов`язків, ігнорування потреб дитини, відсутність зацікавленості життям дитини спростовуються згаданою довідкою № 108 від 15.04.2022 року дошкільного закладу, згідно якого приводить в садочок і забирає в тому числі і мама, показаннями свідків, які вказали, що син проживав з мамою, був доглянутий, відповідач завжди брала активну участь в житті сина, відомостями щодо проплати дошкільного закладу. Відповідачем в свою чергу не заперечувався факт, що позивач як батько проводив час із сином, відводив та забирав його з садочка. Покликання позивача на придбання медикаментів, перебування разом з дитиною на стаціонарному лікуванні не можуть беззаперечно свідчити про факт постійного проживання дитини з ним, до того ж відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини і на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Тобто, за приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Відтак, зазначення у витягу з медичної карти інформації, що в лікарні з дитиною перебував батько підтверджує факт, що позивач, як батько вільно та безперешкодно бере участь у спілкуванні, вихованні та утриманні дитини. Суд критично оцінює покликання позивача на те, що згадана ним у телевізійній програмі «Конфлікт та звинувачення в молодій родині: в чому причина та що буде з дитиною?/По людськи» фраза: «…З першою жінкою проблем нема - коли треба я подзвонив, приїхав, взяв малого…» є лише змонтованим шоу та не має жодного відношення до реального життя, оскільки позивачем підтверджено той факт, що участь у даній програмі приймав відкрито та добровільно, вказував свої справжні анкетні дані, відтак із врахуванням теми програми, безпосередньо стосувалась реальних подій його особистого життя, а тому підстав піддавати сумніву сказане позивачем, за відсутності доказів монтування та, у випадку незгоди позивача, оспорення відомостей викладених у такому відео, у суду немає. Оцінюючи подані докази як в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, беручи до уваги, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , [INFO] , з 20.12.2017 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 20.12.2017 року, де проживає матір дитини та за згодою якої здійснювалась реєстрація дитини, а позивачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження проживання дитини саме з ним, при цьому долучені позивачем фотографії з сином без відомостей щодо дати, часу, місця вчинення таких у такому разі не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання, зокрема такий висновок Верховним Судом викладено у постанові № 531/295/19 від 8 грудня 2021 року, суд приходить до переконання, що за встановллених у справі обставин підстави для задоволення позову [PERSON] про стягнення аліментів відсутні.

Outcome: dismissed