Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

Позивач зазначив, що 20.09.2020р. між сторонами укладено договір № АРNК 000000000001813 лізингу шляхом приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу від 01.12.2019р. На виконання умов договору відповідач передав позивачу в лізинг автомобіль марки Opel, модель Vectra, 2005 р.в., номер кузова: [NUMBER] , а позивач зобов`язався на 60 місяців з 20 по 25 число кожного місяця згідно з графіком орендної плати, визначеним у Додатку 2 до договору фінансового лізингу № АРNК000000000001813 від 20.09.2022р. в рахунок відшкодування щомісячних платежів на транзитний рахунок N [NUMBER] , МФО 339500, ОКПО 3148925838, відкритий в АТ «ТасКомБанк» для подальшого зарахування на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс», а всього сплатив 106\~708грн 55коп. Просить застосувати наслідки нікчемного правочину, стягнувши з відповідача зазначені кошти, позаяк договір № АРNК 000000000001813 від 01.12.2019р. не посвідчений нотаріально, та судові витрати. Відповідач подав відзив, яким позов не визнав, зазначивши, що на час укладання договору між сторонами законодавчо не було встановлено вимоги нотаріального посвідчення правочину, укладеного між сторонами. Крім того, вартість автомобіля за час користування відповідачем зменшилася на 44\~172грн 80коп, а тому, посилаючись на положення ч.1 ст.216 ЦК України, стягнення всієї внесеної позивачем суми є безпідставним. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 20.09.2020р. між сторонами укладено договір № АРNК 000000000001813 лізингу шляхом приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу від 01.12.2019р. На виконання умов договору відповідач передав позивачу в лізинг автомобіль марки Opel, модель Vectra, 2005 р.в., номер кузова: [NUMBER] , а позивач зобов`язався на 60 місяців з 20 по 25 число кожного місяця згідно з графіком орендної плати, визначеним у Додатку 2 до Договір лізингу № АПНК000000000001813 від 20.09.2022 в рахунок відшкодування щомісячних платежів на транзитний рахунок N [NUMBER] , МФО 339500, ОКПО 3148925838, відкритий в АТ «ТасКомБанк» для подальшого зарахування на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс», а всього сплатив 106 708грн 55коп. Наразі автомобіль позивачу повернено. Ці обставини визнаються учасниками справи і зазначені в заявах по суті справи. Правовідносини, які виникають у зв`язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України, Законами України «Про фінансовий лізинг» та «Про захист прав споживачів». За частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 («Лізинг») глави 58 («Найм (оренда»)) ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Ураховуючи аналіз норм чинного цивільного законодавства України, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору та правила статті 628 ЦК України. За імперативними положеннями статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відтак, відповідно до вимог вказаних норм договір фінансового лізингу у вигляді заяви від 20.09.2020р. про приєднання до публічного договору, укладений між сторонами, сторонами предметом якого було визначено транспортний засіб Opel, модель Vectra, 2005 р.в., номер кузова: [NUMBER] , підлягав нотаріальному посвідченню. Згідно із статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Викладене відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 03 червня 2022 року в справі № 466/3430/20, від 08 грудня 2021 року в справі № 201/270/19, від 21 березня 2019 року у справі № 148/159/17, від 22 липня 2019 року у справі № 728/150/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 175/3297/16, від 18 березня 2020 року у справі № 175/3322/16. Відтак слід стягнути з відповідача на користь позивача суми платежів, сплачених відповідачу на виконання нікчемного правочину, тобто за мінусом страхових платежів, виплачених позивачем на користь приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» згідно договору № FA-00111202 від 20.09.2020р. добровільного страхування наземного транспорту - автомобіля марки Opel, модель Vectra, 2005 р.в., номер кузова: [NUMBER] - загальною сумою 6 888грн 70коп (20.10.2020р., 02.12.2020р., 05.01.2021р., 22.03.2021р., 20.04.2021р., 09.08.2021р. по 695грн 82коп кожний платіж, 29.06.2021р. 1391грн 66коп, 29.10.2021р, 20.01.2022р. по 661грн 03коп кожний платіж (а.с.14-18), а всього 99\~819грн 85коп (106\~708грн 55коп - 6 888грн 70коп). Суд враховує, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі на підставі нікчемного договору фінансового лізингу, мають певні особливості, а саме - з моменту виникнення між сторонами у справі спірних правовідносин позивач користувався предметом лізингу вищевказаним транспортним засобом, який належить на праві власності відповідачу. Аналіз частини другої статті 216 ЦК України свідчить про те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, що в свою чергу полягає у поверненні кожної із сторін правочину другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування реституція. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору. Лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався. Крім того, за змістом Глав 82 і 83ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (ч.1 ст. 1212 ЦК України), відтак відповідачу слід звертатися до суду із відповідним позовом. На підставі викладеного позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial