Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

01 листопада 2022 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису в якій просила суд винести рішення, яким встановити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] , а саме: заборонити [PERSON] перебувати за адресою: [ADDRESS] , на строк 6 (шість) місяців та заборонити [PERSON] наближатись на відстань ближче 300 метрів до будинку [ADDRESS] , де проживає [PERSON] , а також до місця її роботи та інших місць частого її відвідування. Заявниця у судовому засіданні заяву підтримала та просила суд її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] заперечувала щодо задоволення заяви, оскільки рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року її було виселено з вказаної квартири, однак на теперішній час рішення виконується в добровільному порядку та в зазначеній квартирі залишилися особисті речі [PERSON] , зазначила, що задоволення заяви унеможливить добровільне виконання рішення про виселення. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26 вересня 1997 року належить квартира [ADDRESS] (а.с.14). З 2015 року у вищевказану квартиру без згоди позивачки заселилася [PERSON] , [INFO] , яка є дружиною сина позивачки [PERSON] . [PERSON] згідно паспорту серії [NUMBER] виданого ДніпропетровськимРВ ГУ ДМС в Дніпропетровській області від 23 березня 2015 має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Під час сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] неодноразово виникали побутові конфлікти в результаті яких [PERSON] неодноразово зверталася до працівників поліції. На підставі вищевказаних звернень Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було розглянуто ряд справ про адміністративне правопорушення відносно сторін по справі, а саме : постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2022 року провадження по\~справі про\~адміністративне правопорушення\~відносно [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП - закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення(справа №175/1627/22, провадження №3/175/772/22)(а.с.29); постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2022 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.(справа №175/1625/22, провадження №3/175/771/22)(а.с.27-28). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Слобожанська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області про примусове виселення та стягнення збитків задоволено частково, усунено [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] з квартири [ADDRESS] .(а.с.30). Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Стаття 1 вказаного закону визначає домашнім насильством - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п.17 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 та п.1 ч.1 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа або її представник. Згідно із положень пункту 7 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п.7 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Як зазначено у ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема: постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У відповідності до п.9 ч.1 ст.1 вказаного закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, згідно з п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, зважаючи на наведені вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Враховуючи те, що між сторонами склалися неприязні стосунки, та те, що неприязні стосунки виникли до вступу рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області про виселення [PERSON] в силу, з метою надання останній можливості добровільного виконання зазначеного рішення, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, оскільки зазначені обмежувальні заходи унеможливлять добровільне виконання [PERSON] рішення суду. В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed