Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

Позивач 04.02.2021 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що у період з 01.10.2014 р. по 01.01.2021 р. надав відповідачам комунальні послуги у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , вартість яких не сплачена на суму 55132,96 грн. П.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р. передбачено, що плата за надані послуги вноситься щомісячно. За позовом позивач просить стягнути заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 55132,96 грн. та судові витрати. Ухвалою від 15.02.2021 р. було відкрито провадження і справа призначена до судового розгляду. 06.09.2021 р. у справі ухвалено заочне рішення, позов концерну «МТМ» задоволено. Ухвалою від 09.12.2021 р. задоволено заяву [PERSON] , рішення суду від 06.09.2021 р. скасовано, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 18.03.2022 р. 18.03.2022 р. розгляд справи відкладено на 05.05.2022 р. на підставі наказу № 5 від 01.03.2022 р. 05.05.2022 р. розгляд справи відкладено на 20.06.2022 р. на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України. 20.06.2022 р. розгляд справи відкладено на 16.09.2022 р. через зайятість судді в іншому провадженні. 16.09.2022 р. розгляд справи відкладено на 26.10.2022 р. у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідачі до суду не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов не подавали. Суд розглянув справу за відсутності відповідачів на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та позицію відповідачів, викладену в заяві про перегляд заочного рішення, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з п. 2.2 статуту Концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови від 08.04.2013 року № 99 р, предметом діяльності Концерну є виробництво теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Пунктом 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 205\~ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1). Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2). У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням (ч. 3). Встановлено, що позивач у період з 01.10.2014 р. по 01.01.2021 р. надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , вартість яких не сплачена на суму 55132,96 грн. Вищевикладене підтверджується розрахунком заборгованості за період з 01.10.2014 р. по 01.01.2021 р., інформацією з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР щодо реєстрації місця проживання відповідачів. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР, наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання гарячої води та опалення. Статтею 64 ЖК України\~передбачено, що наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобовязаннями, пов`язаними з найманням житла. Ч.1 ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21.07.2005\~р.\~№ 630 встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Частиною 1 ст.\~530\~ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги Концерну «МТМ» законними та обґрунтованими. При ухваленні рішення судом враховані доводів відповідачів, викладені в заяві про перегляд заочного рішення. Щодо використання засобів вимірювальної техніки, періодичної повірки засобів вимірювальної техінки. Відповідно до ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці після ремонту (один раз на 4 роки). Згідно п. 4 ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання». Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України. У Законі України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначені поняття вузла розподільного обліку, де вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання комунальної послуги в будівлях, де налічується два та більше споживачів. Тобто, в квартирі відповідачів встановлений розподільчий прилад обліку, який забезпечує індивідуальний облік гарячої води. Відповідно до ст.6 Закону України «Про комерційний облік» визначений порядок обслуговування, заміни та абонентський облік вузлів обліку. В п.1 ст. 6 Закону передбачено, що обслуговування та заміна комерційного обліку здійснюється оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону з урахуванням вимог Закону «Про метрологію та метрологічну діяльність». Відповідно п.2 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку (квартирних/автономних приладів обліку) розподілювачів теплової енергії здійснюється за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором. Лічильник є власністю відповідачів, саме вони несуть повну відповідальність за його утримання ота експлуатацію. На підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг №1343 від 02.11.2017 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 16.06.2016 № 1141» та №1344 від 02.11.2017 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 26.11.2015 № 2868», з 14.12.2017 та 01.01.2018 р.р. запроваджені нові тарифи на послуги водопостачання та водовідведення для всіх груп споживачів, у зв`язку з чим із структури тарифів були вилучені витрати, що пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку води. З наведеного суд дійшов висновку, що у концерну «МТМ» відсутній обов`язок щодо проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки, взятої на абонентській облік, за власний рахунок. Враховуючи те, що у відповідачів встановлено вузол розподільного обліку, відповідно до якого застосовується норма ч.2 ст. 6 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», то обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідачами не надано доказів про своєчасне проведення планової державної повірки лічильника у визначений строк в квартирі [ADDRESS] , а тому лічильник з лютого 2019 року знято з комерційного обліку та плата за послугу централізованого гарячого водопостачання нараховувалась за нормами (нормативами) споживання - 0,140 м3 на 1 особу на добу. Питомі норми споживання питної води у м. Запоріжжі були затверджені рішенням № 474 від 28.11.2014 р. виконавчого комітету Запорізької міської ради, яке є загально доступним, та становлять 0,140 м3 на добу на 1 особу. Щодо строку позовної давності. Позивач, звернувшись 04.02.2021 р. до суду з даним позовом (а.с.2), просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.10.2014 р. по 01.01.2021 р. Дійсно, в силу вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 (три) роки. В силу вимог ст. 267 ч. ч. 3,4 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Підставою для перегляду заочного рішення була, зокрема, і заява відповідача про застосування строку позовної давності. Проте, зі змісту розрахунку заборгованості відповідачів перед концерном «МТМ» (а.с.5-6) із стовпця «оплачено» вбачається, що відповідачі в травні 2017 здійснили часткове погашення заборгованості, яке перевищує суму нарахування за поточний місяць, що свідчить про визнання ними боргу перед позивачем та що, в силу вимог ст. 264 ч.1 ЦК України, перериває перебіг позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ч. 3 ЦК України). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. В подальшому, починаючи з червня 2017 р. по січень 2021 р. щомісячні платежі відповідачами не сплачувались, а трирічний строк позовної давності сплинув би в липні 2020 р. Різом з тим, відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 р. розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено п.12-, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року. На даний час карантин в Україні діє, Постанова КМУ № 211 є чинною. \~ \~ \~ \~Таким чином, переривання строку позовної давності частковою оплатою боргу в травні 2017 р. та положення п.12. Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, свідчать, що позов пред`явлено в межах позовної давності. \~ \~ \~ \~Щодо обов`язку споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 12ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 7 Закону споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Згідно п.2 ч.2 ст. 8 Закону виконавець зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки\~споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного Суду України\~від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13). Згідно ч.1 ст. 9 Закону споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров`я (ст. 3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, Позивач здійснював та продовжує надавати Відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Отже, фактично відносини між сторонами з приводу надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води тривають. Відсутність укладеного договору не позбавляє відповідачів обов`язку оплати наданих їм послуг. Таким чином доводи відповідачів не є підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved