Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи Одеська міська рада про визнання недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, у якому просить: - визнати недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер [NUMBER] видане 26.12.2015р. Комінтернівським районним управлінням юстиції Одеської області; -витребувати у [PERSON] та [PERSON] нежитлові приміщення підвалу, загальною площею 75,5 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; - скасувати запис про державну реєстрацію за [PERSON] права приватної власності на Ѕ частину нежитлового приміщення продовольчого магазину в будинку [ADDRESS] , загальною площею 128,3 кв.м (номер запису про право власності 12781020); - скасувати запис про державну реєстрацію за [PERSON] права приватної власності на Ѕ частину нежитлового приміщення продовольчого магазину в будинку [ADDRESS] , загальною площею 128,3 кв.м (номер запису про право власності 12781040); - усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] з нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 75,5 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] , на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; - стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову вказали, що в ході проведення інвентаризації об`єктів комунальної власності стало відомо, що частина нежитлових приміщень підвалу №502, площею 75.5 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] незаконно вибули з власності територіальної громади міста Одеси поза волею власника. На теперішній час, частина нежитлових приміщень територіальної громади увійшла до складу нежитлових приміщень продовольчого магазину в буд. [ADDRESS] та на праві власності зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Згідно архівного запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно, з 2006 р. відповідачі були співвласниками нежитлових приміщень продовольчого магазину і його площа складала 52,8 кв.м, проте, з 2015 року відповідачі зареєстрували за собою право власності на нежитлові приміщення продовольчого магазину зі збільшенням площі, а саме площею вже 168,4 кв.м, при цьому, підставою для реєстрації за собою збільшеної площі приміщення стало свідоцтво про право власності, серія та номер [NUMBER] видане 26.12.2015 р. Комінтернівським районним управлінням юстиції Одеської області. Проведеним обстеженням приміщень встановлено, що частина нежитлових приміщень підвалу, належних до комунальної власності була відгороджена відповідачами шляхом влаштування перестінку. Вважають, що зареєструвавши свідоцтво про право власності зі збільшеною площею нежитлових приміщень, відповідачі зареєстрували за собою право приватної власності на частину нежитлових приміщень, які є комунальною власністю громади міста Одеси, а відтак, оскаржуване свідоцтво підлягає визнанню недійсним. Крім того, реєстрація записів про державну реєстрацію права приватної власності за відповідачами на Ѕ частину спірного приміщення підлягає скасуванню та відповідачів слід виселити з зайнятого ними приміщення. Ухвалою суду від 12.01.2017 року позову заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 27.01.2017 року позивачем було подано клопотання, яким він усунув недоліки, встановлені в ухвалі суду від 12.01.2017 року. Ухвалою суду від 30.01.2017 року провадження у справі було відкрито та призначено попереднє судове засідання на 06.03.2017 р. В попереднє судове засідання 06.03.2017 р. з`явилися представники позивача та третьої особи. Відповідачка [PERSON] . Відповідач [PERSON] не з`явився, про причини не явки суд не повідомляв. Представником позивача заявлено клопотання про витребування доказів, проти задоволення якого інші сторони не заперечували. Ухвалою суду від 06.03.2017 року задоволено заяву представника позивача та витребувано з управління\~ державної реєстрації юридичного департаменту ОМР належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи за реєстраційним номером 819716751101 за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №27538847 від 25.12.2015 року, [PERSON] , номер записів про право власності №12781020 та 12781040. 27.03.2017 року через канцелярію суду представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано заперечення на позов, у якому просила відмовити у задоволенні позову. Зокрема вказала, що відповідачам належить 52,8 кв.м. першового поверху та 75,5 кв.м підвалу, що загалом складає 128,3 кв.м, при цьому, висота приміщень 3,75 та 2,70 м відповідно. Отже, технічні паспорти та документи про право власності позивача та відповідачів свідчать, що сторони мають у власності різні приміщення у буд. [ADDRESS] . Зокрема, у позивача площа підвалу більша ніж у відповідача. Відрізняються також висота приміщень та внутрішні конструкції. \~В судове засідання 23.03.2017 року з`явилась представник позивача [PERSON] яка надала суду клопотання про забезпечення позову та просила її задовольнити. При цьому пояснила, що позивачу належить нежитлове приміщення №502 розташованого за адресою [ADDRESS] , загальною площею 75,5 кв.м. В судове засідання з`явився представник ОМР який підтримав клопотання. В судове засідання з`явились [PERSON] та її представник [PERSON] які заперечували проти задоволення клопотання. Ухвалами суду від 27.03.2017 року у задоволенні клопотання [PERSON] та його представника про забезпечення доказів та допит свідків відмовлено; заяву представника позивача департаменту комунальної власності Одеської міської ради про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на нежитлове приміщення підвалу №502 загальною площею 128,3 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в іншій частині заяви відмовлено. 18.04.2017 р. з управління державної реєстрації юридичного департаменту ОМР на виконання ухвали суду від 06.03.2017 р. надійшов лист, у якому повідомлено, що реєстраційна справа на об`єкт нерухомого майна відсутня в архіві управління. В попереднє судове засідання 24.04.2017 р. з`явилися представники позивача та третьої особи. Відповідачі не з`явилися, про причини не явки суд не повідомляли. Представником третьої особи заявлено клопотання про виключення зі складу третіх осіб Комінтерівське РУЮ. Представник позивача проти клопотання представника третьої особи не заперечував. Суд, не виходячи до нарадчої кімнати на місці ухвалив клопотання представника третьої особи задовольнити, виключити зі складу третіх осіб Комінтерівське РУЮ. Ухвалою суду від 24.04.2017 року цивільну справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.06.2017 року. В судове засідання 01.06.2017 року з`явилися представники позивача, третьої особи, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , представник відповідача [PERSON] . Представником відповідача [PERSON] [PERSON] заявлено клопотання про зняття арешту з майна, оскільки відсутні докази того, що відповідачі мають намір відчужити майно. Накладення арешту є безпідставним, оскільки відповідачі там мешкають. Крім того, просила надати час на ознайомлення із матеріалами справи та долучити копію викопування плану підвалу літ. «А». Представник позивача проти долучення доказів заперечував, оскільки у схемі не зазначена адреса об`єкта та не можливо його ідентифікувати. Просив надати час для ознайомлення з матеріалами справи. Представник третьої особи заперечував проти скасування арешту. Відповідачі просили скасувати арешт, оскільки вказане порушує їх права. Суд, не виходячи до нарадчої кімнати ухвалив задовольнити клопотання представника відповідача та долучив до матеріалів справи викопування плану підвалу літ. «А», але зобов`язати відповідачів надати суду підтверджуючі документи щодо адреси. Ухвалою суду від 01.06.2017 року у задоволенні заяви [PERSON] та його представника відмовлено. В\~ судове\~\~\~засідання\~ з`явилась\~представник позивача\~ [PERSON] \~заявила \~клопотання про\~витребування з\~Лиманської районної\~державної адміністрації\~Одеської області\~копії матеріалів\~реєстраційної справи\~по об`єкту\~нерухомого майна\~за реєстраційним\~номером 819716751101\~за рішенням\~про державну\~реєстрацію прав\~та їх\~обтяжень (з\~відкриттям розділу),\~індексний номер\~27538847\~від 25.12.2015\~року,\~18:04:02,\~Калашник Дмитро\~Сергійович,\~Управління державної\~реєстрації Головного\~територіального управління\~юстиції в\~Одеській області,\~номер записів\~про право\~власності 12781020\~та 12781040. В судовому засіданні представник ОМР підтримав вказане клопотання. Відповідачка [PERSON] \~ та її представник [PERSON] заперечували проти задоволення клопотання. Представник відповідача просила долучити копію плану з печаткою. Ухвалою суду від 12.07.2017 року \~заяву представника Департаменту комунальної власності ОМР задоволено, витребувано з Лиманської районної державної адміністрації Одеської області копії матеріалів реєстраційної справи по об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером 819716751101 за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 27538847 від 25.12.2015 року, 18:04:02, [PERSON] , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, номер записів про право власності 12781020 та 12781040 на нежитлове приміщення продовольчого магазину, загальною площею 128,3 кв.м. розташованого за адресою [ADDRESS] . В судове засідання 26.09.2017 р. з`явилися представники позивача та третьої особи. Суд, ухвалив у зв`язку із надходженням заяви представника відповідача про відкладення розгляду справи та не виконанням ухвали суду про витребування доказів, розгляд справи відкласти на 09.11.2017р. 07.11.2017 року з Лиманської районної державної адміністрації Одеської області на виконання ухвали суду від 12.07.2017 р. надійшли витребувані матеріали реєстраційної справи. В судове засідання 09.11.2017 р. сторони не з`явились, про причини не явки суд не повідомляли. Судове засідання відкладено на 23.01.2018 р. В судове засідання 23.01.2018 року з`явилися представники позивача, третьої особи, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , представник відповідача [PERSON] . Суд продовжив розгляд справи у судовому засіданні згідно п.9 Перехідних Положень ЦПК України, що діють з 15.12.2017р. Представником позивача заявлено клопотання про надання часу на ознайомлення з матеріалами справи, оскільки змінився представник. Представник відповідача вказала, що сторонами ще не надавалися пояснення. Судом наголошено, що в матеріалах справи наявні письмові заперечення представника відповідача від 27.03.2017 р., та справа розглядається в межах поданих сторонами доказів. Суд, не виходячи до нарадчої кімнати ухвалив задовольнити клопотання представника позивача та відкласти розгляд справи на 20.03.2018 р. Судове засідання, призначене на 20.03.2018 р. відкладено на 17.05.2018 р. у зв`язку із розглядом іншої справи. 14.05.2018 року до суду надійшла заява Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про зупинення провадження по зазначеній справі до ухвалення Одеським окружним адміністративним судом рішення та набрання ним законної сили по адміністративній справі №815/1466/18 за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, за участі третіх осіб: [PERSON] , Одеської міської ради, про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Судове засідання, призначене на 17.05.2018 р. відкладено на 12.07.2018 р. у зв`язку із знаходженням головуючого на семінарі. Ухвалою суду від 11.07.2018 року виправлено описку, допущену в ухвалі суду від 27.03.2017р., а саме викладено другий абзац резолютивної частини ухвали суду в новій редакції. 21.05.2018 року відповідачкою [PERSON] через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову. Вказала, що їй та [PERSON] з 2006 року на праві приватної (спільної часткової) власності належало нежиле приміщення продовольчого магазину площею 52,8 кв.м, розташоване у буд. [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом ОМР 25.10.2006 р. У 2015 році ними проведено його реконструкцію, що задекларовано 25.12.2015 р. Вказує, що позивач ставить вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право власності [NUMBER] видане 26.12.2015 р., в той же час зазначений документ в матеріалах справи відсутній. Звертала увагу, що позивач фактично за рахунок таких позовних вимог хоче позбавити її права власності не тільки на реконструйоване приміщення, а й на те, яке нею отримано ще у 2006 р. При цьому, Департамент не вказує у чому неправомірність набуття у 2006 р. права власності на нежитлові приміщення магазину площею 52,8 кв.м. Вважає, що позовні вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування записів про державну реєстрацію права власності на 128,3 кв.м є неналежним способом захисту, який призведе до протиправного позбавлення її власності, навіть тої, яка не перебуває у спорі. Звертала увагу на неможливість одночасного пред`явлення позову про витребування майна (віндикаційний позов, витребування майна від володіючого не власника) і про усунення перешкод у користуванні майном (негаторний позов, тобто захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння). Ухвалою суду від 12\~липня 2018 року провадження у справі №522/417/17 за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , треті особи Одеська міська рада про визнання недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення було зупинено до ухвалення Одеським окружним адміністративним судом рішення та набрання ним законної сили по адміністративній справі №815/1466/18 за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, за участі третіх осіб: [PERSON] , Одеської міської ради, про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. На запит суду від 23.04.2019 року Одеський окружний адміністративний суд направив 14.05.2019 року копію ухвали від 06.07.2018 року з відміткою про набрання законної сили 30.01.2019 року по справі №815/1466/18, згідно якої позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, за участі третіх осіб: [PERSON] , Одеської міської ради, про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації було залишено без розгляду. Також повідомлено, що справа №815/1466/18 відповідно до ухвали Верховного суду від 01.04.2019 року скерована 09.04.2019 року до суду касаційної інстанції. Ухвалою суду від 17\~травня 2019\~року провадження\~у справі\~було поновлено та призначено до розгляду в судове засідання на 11 липня 2019 року. В судове засідання 11.07.2019 р. з`явилися представник позивача та відповідачі, їх представник, представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини не явки суд не повідомляв. У судовому засіданні 11.07.2019 року представник позивача [PERSON] заявила до суду клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Верховним Судом касаційного провадження, відкритого 01 квітня 2019 року у справі №815/1466/18. Представник відповідачів заперечувала проти вказаного клопотання, з огляду на те, що рішення суду набрало законної сили та касаційною інстанцією зупинення виконання рішення не приймалось. Відповідачами підтримано позицію представника. Ухвалою суду від 11.07.2019 року у задоволенні клопотання представника про зупинення провадження у справі відмовлено. Суд, після проголошення ухвали продовжив судове засідання, та з врахуванням думки присутніх ухвалив проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Представник позивача пояснив, що було проведено інвентаризацію належних до комунальної власності нежитлових приміщень та виявлено, що частина нежитлового приміщення площею 75,5 кв.м увійшла до складу приміщення магазину та наявний запис про право власності на підставі декларації від 25.12.2015 р. Департамент згоду відповідачем на реконструкцію нежитлових приміщень не надавав, надходили лише заяви щодо реконструкції фасаду, однак, вказане не є згодою на реконструкцію та на приєднання інших житлових приміщень. Тільки власник може розпоряджатися своїм майном, однак, яким чином з 2008 р. власник користувався спірним нежитловим приміщенням йому не відомо. В оренду спірне приміщення не передавалося та рішення про його відчуження не приймалось, вони володіли підвалом. Позивач не оспорює право власності відповідачів на приміщення першого поверху, просять лише повернути те, що належить територіальній громаді міста. Поза волею власника ніхто не може розпоряджатися власністю, та тією частиною нежитлового приміщення, що було об`єднано відповідачами. В разі визнання недійсним оскаржуваного свідоцтва то всі інші вимоги є похідними. Наразі декларація відповідачів щодо реконструкції приіщення ними оскаржується в судовому порядку. Відповідачі були співвласниками нежитлового приміщення магазину площею 58,8 кв.м, що на першому поверсі. У середині нежитлового приміщення підвалу, що належить до комунальної власності відповідачами було встановлено перегородки та таким чином вони відібрали частину підвалу, у них вільного доступу до нього не має. На питання головуючого представник відповідачів Мікулінська повідомила, що представляє інтереси у справі за довіреністю та не є адвокатом. Відповідачі заявили клопотання про оголошення в судовому засіданні перерви з огляду на необхідність звернення до допомогою адвоката. Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив: клопотання відповідачів задовольнити, оголосити в судовому засіданні перерву з метою укладення відповідачами договору про надання правової допомоги з адвокатом до 24.10.2019 р. В судове засідання 24.10.2019 року з`явилися представник позивача, відповідачі та представник відповідача [PERSON] адвокат Коверга Г.В., представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини не явки суд не повідомляв. Сторони, присутні в судовому засіданні вважали можливим проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Суд, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Представник відповідача [PERSON] адвокат Коверга Г.В. в судовому засіданні підтримала раніше подані письмові пояснення, просила відмовити у задоволенні позову. Вказала, щодо скасування та визнання недійсним свідоцтва від 26.12.2015 р. то є судова практика Верховного Суду, рішень ЄСПЛ. Декларація щодо реконструкції об`єкта не скасована та при видачі свідоцтва не було помилок. Позивач посилається на свідоцтво від 2008 року та надають технічний паспорт. Однак, об`єкти неможливо ідентифікувати. Вони вважають, що це не є належним доказом, оскільки в розпорядженні не зазначено саме це приміщення, а інше, за фактом це приміщення 125 кв.м і було ще проведено інвентаризацію та надано технічний паспорт, з яких вбачається, що це два різні об`єкти нерухомості. У спірному нежитловому приміщені відповідачів проходять комунікації тобто воно є допоміжним та вони привели це приміщення в належний стан та його підтримують, отримали декларацію та ввели в експлуатацію, отримати право власності. Щодо визнання незаконними дій державного реєстратора, то позивачем у позові не має посилань на норму закону. Спірне приміщення є допоміжним приміщенням, оскільки у ньому наявні комунікації та відповідачі отримали на нього документи, у них наявне право власності на частину підвалу. Представник позивача вказав, що у матеріалах справи наявні заяви мешканців будинку про те, що вони не заперечують проти реконструкції, однак вказане не є згодою власника цього приміщення. Департамент є власником всього нежитлового фонду з 1991 року. Ними подано касаційну скаргу на ухвалу апеляції та провадження касаційне відкрито, у першій інстанції Департаменту відмовлено у скасуванні декларації. [PERSON] пояснив, що в спірному будинку проживає 50 років, була комунальна квартира та там було пічне опалення і вони брали у підвалі вуголь. Доступ до підвалу у них був завжди. Він розселив комуну та зробив магазин, наразі позивач претендує на все його майно. Він зайняв підвал тільки той, що знаходиться під їх приміщенням. [PERSON] позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Вказала, що підвалом на протязі багатьох років ніхто не займався та не доглядав, відбувалися пожежі, там знаходилося купа сміття, всі мешканці підтримали рішення щоб вони прибрати там, оскільки була антисанітарія, викликали поліцію бо там знаходились і безпритульні. Вони з сім`єю вивезли весь непотріб, почистили підвал у 2014 р., там є доступ до комунікацій та вони встановили двері, щоб не було вільного доступу до підвалу. Отримали частину підвалу у власність у 2015 році, надавши декларацію, до сих пір використовують підвал. Вхід до підвалу з двору для всіх, мешканців є, ключі у них, тому і встановили двері, та ніколи це приміщення не було у користування ОМР. Їх сім`я проживає в будинку приблизно з 1931 р., держава в особі місцевої влади ніколи не користувалася підвалом, не робила там ремонт та не утримувала його у належному стані. Вони туди провели світло та сплачують за нього. Будинок багатоквартирний та є вхід до підвалу з двору, тобто з прибудинкової території та у всіх сусідів є ключі. Суд, оголосив в судовому засіданні перерву до 28.11.2019 р. Розгляд справи 28.11.2019 року було відкладено на 16.01.2020 року у зв`язку із повідомленням представника [PERSON] [PERSON] про факт смерті [PERSON] , однак копії свідоцтва про смерть не надано. 16.01.2020 року до суду надійшло клопотання [PERSON] про зупинення провадження по справі у зв`язку із смертю відповідача [PERSON] до спливу строку на визначення кола осіб спадкоємців померлого. Ухвалою суду від 16.01.2020 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступників [PERSON] , [INFO] . 23.02.2021 року адвокат Коверга Г.В. надала суду клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 01.03.2021 року поновлено провадження у справі . Клопотання [PERSON] про витребування доказів задоволено та витребувано з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформацію: 1. Чи відкривалась спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] від 22.11.2019 року). 2. У разі, якщо спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , відкривалася, повідомити яким саме нотаріусом було відкрито спадкову справу. 23.03.2021 року на електронну адресу суду та 26.03.2021 року від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов лист, в якому рекомендовано, для отримання запитуваної інформації звернутися з відповідним запитом до реєстратора Спадкового реєстру. Ухвалою суду від 30.03.2021 року витребувано з Приморської державної нотаріальної контори у м.Одесі та Малиновської державної нотаріальної контори у м.Одесі інформацію: 1. Чи відкривалась спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] від 22.11.2019 року). 2. У разі, якщо спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , відкривалася, надати належним чином завірену копію спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] . 27.04.2021 року на адресу суду з Приморської державної нотаріальної контори у м.Одесі надійшов лист, в якому зазначеного, що надати інформацію, яка зазначена в ухвалі суду від 30.03.2021 року не є можливим, так як спадкова справа до майна [PERSON] , який помер [INFO] знаходиться у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. 07.05.2021 року на адресу суду з Малиновської державної нотаріальної контори у м.Одесі надійшов лист, в якому зазначено, що спадкова справа №10/2020 до майна [PERSON] , який помер [INFO] заведена приватним\~нотаріусом Одеського\~міського нотаріального\~округу,\~та знаходиться\~на зберіганні\~за адресою:\~ [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11.05.2021 року витребувано у приватного\~нотаріуса Одеського\~міського нотаріального\~округу Ткаченко\~Інни Валеріївни належним чином\~завірену копію\~спадкової справи\~№10/2020\~до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] .\~ \~ 01.06.2021 року на адресу суду від приватного нотаріуса Одеського\~міського нотаріального\~округу Ткаченко\~І.В. належним чином завірену копію спадкової справи №10/2020 щодо майна померлого [PERSON] . У судовому засіданні 15.07.2021 року була присутня представник ДКВ ОМР Кузнецова Т.А., просила залучити до участі у справі правонаступників [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, 13.07.2021 року [PERSON] надала суду заяву про відкладення розгляду справи. Згідно ст.55 ЦПК України та виходячи з матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] , протокольною ухвалою суду залучено в якості його правонаступників [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим відкладено розгляд справи на 13.09.2021 року. У судове засідання призначене на 13.09.2021 року з`явився представник ДКВ ОМР Карачковський П.П., інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, розгляд справи відкладено на 17.11.2021 року. 17.11.2021 року представник ДКВ ОМР надав суду заяву про уточнення позовних вимог з підстав залучення правонаступників відповідача. У судовому засіданні була присутня представник ДКВ ОМР Кузнецова Т.А., просила долучити до матеріалів справи уточнену позовну заяву. Також у судове засідання з`явилася [PERSON] , просила суд відкласти розгляд справи, яке суд задовольнив та оголосив перерву до 12.01.2022 року для належного сповіщення відповідачів. 10.01.2022 року представник ДКВ ОМР на електронну адресу суду надав заяву про зупинення провадження по даній справі №522/417/17 до ухвалення Приморським районним судом м.Одеси рішення та набрання ним законної сили по справі №815/1466/18 за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта №ОД 142153590941 від 25.12.2015 року. У судове засідання призначене на 12.01.2022 року з`явився представник ДКВ ОМР Карачковськиц П.П., просив долучити до матеріалів справи клопотання про зупинення провадження у справі через наявність іншої справи. У судове засідання з`явилася [PERSON] , зазначила, що не знала, що в провадженні Приморського районного суду м.Одеси є інша справа. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Протокольно ухвалою суду, у зв`язку з неявкою співвідповідачів, розгляд справи відкладено на 15.02.2022 року. У судовому засіданні 15.02.2022 року був присутній представник ДКВ ОМР Коюда М.А., просив суд прийняти уточнену позовну заяву. Також просив оголосити по справі перерву з метою надання клопотання про зупинення провадження у даній справі через канцелярію суду. У судове з`явилася [PERSON] , проти прийняття уточненого позову заперечувала. Клопотання представника позивача про відкладення підтримала. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, [PERSON] надав суду заяву про відкладення, у зв`язку зі станом здоров`я. Протокольною ухвалою суду, враховуючи, що позивач фактично, подавши позов 17.11.2021 року, змінив предмет позовних вимог та підстави після закриття підготовчого засідання, добавивши іншу вимогу про скасування рішення державного реєстратора та виключивши попередні вимоги про скасування записів, згідно ст.48, ч.3 ст.49, ст.222 ЦПК України, відмовлено представнику позивача у прийнятті позовної заяви в редакції від 17.11.2021 року. Також протокольною ухвалою задоволено клопотання представника позивача та відповідачки, відкладено розгляд справи на 24.03.2022 року. 16.02.2022 року представник ДКВ ОМР через канцелярію суду надав заяву про зупинення провадження в порядку ст.251 ЦПК України, до ухвалення Приморським районним судом м.Одеси рішення та набрання ним законної сили по справі №815/1466/18 за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта №ОД 142153590941 від 25.12.2015 року. 24 лютого 2022 року Законом України затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан терміном на 30 діб та в подальшому продовжено термін дії правового режиму воєнного стану до 23 листопада 2022 року. Однак, навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим. Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Відповідно до рекомендацій Ради суддів України при визначенні умов роботи суду у воєнний час слід керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У судове засідання призначене на 24.03.2022 року сторони не з`явилися, [PERSON] на електронну адресу суду надала заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану, що змусило її тимчасово мешкати поза межами області. Ухвалою суду від 28.03.2022 року у задоволенні клопотання представника Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про зупинення провадження у справі відмовлено. В судове засідання 18.05.2022 року сторони не з`явилися, про причини не явки суд не повідомляли. Судове засідання відкладено на 29.06.2022 р. В судове засідання 29.06.2022 р. з`явився представник позивача, від відповідачки [PERSON] електронною поштою надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням за межами України. Представник позивача в судовому засіданні проти відкладення розгляду справи не заперечував. Суд ухвалив клопотання відповідачки [PERSON] задовольнити, розгляд справи відкласти на 31.08.2022 р. В судове засідання 31.08.2022 р. з`явився представник позивача, інші сторони в судове засідання не з`явилися, відомості про їх належне повідомлення у суду відсутні. Суд, не виходячи до нарадчої кімнати на місці ухвалив у зв`язку із неявкою відповідачів розгляд справи відкласти для їх належного сповіщення на 25.10.2022 р. В судове засідання 25.10.2022 року з`явилися представник позивача та відповідачка [PERSON] , інші сторони в судове засідання не прибули, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, про причини не явки суд не повідомляли. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Вказав, що спірне приміщення площею 168,4 кв.м належить територіальній громаді, оскільки на нього є відповідне свідоцтво від 18.12.2008 р. З акту обстеження встановлено, що частина приміщення перейшла у власність відповідачів, які є власниками магазину площею 129,3 кв.м (після реконструкції збільшено загальну площу приміщень). Декларація щодо реконструкції була оскаржена Департаментом. До реконструкції відповідачам належало приміщення загальною площею 52.8 кв.м, однак в матеріалах справи відсутні докази за рахунок яких площ було збільшено площу магазину з 75.5 кв.м до 128,3 кв.м, тобто, збільшення відбулося за рахунок їх приміщення. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні надані раніше пояснення підтримала, вказала, що це не приміщення Департаменту, оскільки їх приміщення відрізняються між собою за площею, розмірами, загальними параметрами. Просила відмовити у задоволенні позову. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, враховуючи пояснення учасників справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нежилі приміщення продовольчого магазину серії ЯЯЯ №569160 від 25.10.2006 р., виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, об`єкт, що розташований за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . В цілому складається з нежилих приміщень 1-го поверху, загальною площею 52,8 кв.м, відображених у технічному паспорті від 15.06.2006 р. (а.с. 71 том 1). За витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» №12709467 від 30.11.2006 р. право власності на нежилі приміщення продовольчого магазину за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частці (а.с. 70 том 1). Згідно свідоцтва\~про право\~власності на\~нежитлові приміщення підвалу\~№502 від 18.12.2008 р. виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, об`єкт, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в цілому належить територіальній громаді міста Одеси, в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності. Об`єкт в цілому складається з приміщень, загальною площею 168,4\~кв.м, відображених в технічному паспорті від 03.10.2008 р. Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.11.2008 р. №1316 (а.с. 6 том 1). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» №21490211 від 08.01.2009 р., право власності на нежитлові приміщення підвалу №502 за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 08.01.2009р. за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради (а.с. 7 том 1). Згідно технічного паспорту №44971 на нежитлові підвальні приміщення, площею 168,4 кв.м. в житловому будинку [ADDRESS] , виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» станом на 03.10.2008 р., вбачається, що підвал має загальну площу 168,4 кв.м, та складається з великого приміщення пл.. 157,0 кв.м. з пере стінками та приміщення пл.. 11.4 кв.м., висота приміщень 2,40 м (а.с. 8-9 том 1). При цьому з тех. паспорту не вбачається де є вхід до цього підвалу. Судом встановлено, що відповідачі в 2014 р. вивезли з підвалу смітті, а в 2015р. здійснили реконструкцію нежитлового підвального приміщення, в результаті якої збільшено площу приміщення до 128,3 кв.м. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №77334328 від 28.12.2016 р., об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення продовольчого магазину, загальною площею 128,3 кв.м за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . При цьому в довідці вказано, що підставою виникнення права власності є : свідоцтво про право власності серія та номер [NUMBER] від 26.12.2015 р. Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області. З витребуваної судом копії реєстраційної справи (а.с.1842-184 т.1) вбачається. що державний реєстратор прав на нерухоме майно Калашнік Д.с. Управління державної реєстрації ГТУЮ в Одеській області зареєстрував за відповідачами зазначене право власності 25.12.2015р. на підставі Декларації ДАБІ в Одеській області від 25.12.2015р. №ОД142153590941 Таким чином судом не вбачається видача відповідачам свідоцтва про право власності серія та номер [NUMBER] від 26.12.2015 р. Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області. Нежитлове приміщення підвалу №502, що розташоване в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 168,4 кв.м на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 18.12.2008 р. виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради належить Територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради (а.с. 10-18 том 1). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.11.2019 р. (а.с. 71 том 2). За матеріалами спадкової справи №10/2020 заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. до майна померлого [INFO] , із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернулася його дружина [PERSON] (а.с. 97-127 том 2). За відомостями №П1-103043-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 04.06.2020 р. виданих Департаментом надання адміністративних послуг, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, з огляду на реєстрацію [PERSON] (батько) та [PERSON] (син) разом зі спадкодавцем на момент смерті останнього, вони є такими, що прийняли спадщину, оскільки не заявили про відмову від неї. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ту обставину, що відповідачі за рахунок частини приміщення, що належить позивачу, збільшили спірне приміщення, в підтвердження чого надано Акт обстеження нежитлового приміщення. Згідно Акту обстеження від 24.11.2016 р. нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , складеного начальником відділу ІР Макаровим А.Л., старшим інспектором відділу ІР Чураковим А.В., мешканця квартири [ADDRESS] [PERSON] , в ході обстеження встановлено, що частина нежитлового приміщення підвалу загальною площею 168,4 кв.м, яка є об`єктом комунальної власності Одеської міської ради ( на підставі свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення підвалу №502 від 18.12.2008 р., серія [NUMBER] ) розташована у фасадному 3-х поверховому ліворотному флігелі житлового будинку використовується третіми особами. При проведенні перевірки факту порушення прав власності територіальної громади м. Одеси встановлено, що частина вищевказаного об`єкту зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] . При вивченні інформації з Державного реєстру майнових прав на нерухоме майно встановлено, що за [PERSON] та [PERSON] 25.12.2016 р. (реєстраційний №819716751101) зареєстровано право власності на нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 128,3 кв.м. На даний час частина вищевказаного нежитлового підвального приміщення перегороджена перестінком, встановленим [PERSON] , технічний стан об`єкта задовільний, проходять загально\~будинкові комунікації\~водопроводу (а.с. 19 том 1). Відповідно до наданих відповідачами накладних №10 від 30.08.2016 р., №21 від 03.09.2016р., №25 від 06.09.2016 р., №29 від 09.09.2016 р. [PERSON] замовлялися послуги з вивозу сміття з підвального приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с. 82-85 том 1). За матеріалами реєстраційної справи за об`єктом нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] встановлено, що 25.12.2015 р. [PERSON] та [PERSON] подано для реєстрації права власності Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, зокрема реконструкція нежитлового приміщення продовольчого магазину без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 128,3 кв.м. В матеріалах реєстраційної справи наявні згоди сусідів на проведення всіх необхідних робіт (а.с. 142-184 том 1). Тобто право власності на нежитлове приміщення загальною площею 128,3 (52,8+75,5) кв.м 26.12.2015 зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] та [PERSON] на підставі Декларації про готовність до експлуатації об`єкта №ОД 142153590941 від 25.12.2015. Згідно Тех. паспорту виданого ПП «Одеське БТІ» 25.12.2015р. (а.с.170-174 т.1) вбачається, що приміщення що належить відповідачам складається з : основного приміщення на 1\~поверсі пл.. 52,8 кв.м. та підвалу з допоміжних приміщень пл. 75,5 кв.м., з яких: 12,8 кв.м., 3,0 кв.м., 3,5 кв.м., 23,2 кв.м. 22,4 кв.м., 10,6 кв.м. з висотою 2,70 м. та також позначено вхід з двору будинку. Згідно висновку №11-12/17 експертного дослідження підвальних приміщень 11.12.2017р. за адресою: [ADDRESS] складеного 11.12.2017 р. спеціалістом Найдьоновим І.В., було здійснено обстеження підвальних приміщень, розташованих в багатоквартирному житловому будинку по [ADDRESS] , у процесі обстеження підвальних приміщень, встановлено, що у приміщенні обстежуваного підвалу встановлена наявність двох люків, які з`єднують його із магазином, що раніше був частиною квартири [ADDRESS] ; також, повздовж зовнішньої стіни приміщення проходить загально-будинкові системи інженерних комунікацій. Вищезазначене інженерне обладнання є транзитним загально будинковими інженерними комунікаціями. Незважаючи на те, що приміщення є ізольованими, слід врахувати той факт, що окремий вхід у нього існує із території двору, що з урахуванням пропускного режиму на прибудинкову територію, містобудівних факторів (зокрема відсутність нормативної кількості машино-місць та ін.) унеможливлює використання цього приміщення для потреб, не пов`язаних з утриманням будинку та побутового обслуговування його мешканців. На момент обстеження приміщення використовується як підсобне-згідно до визначення у Законі України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 р., є допоміжним. Зроблено висновок, що існує функціональний зв`язок у вигляді двох люків, які з`єднують приміщення магазину та вищезазначені підвальні приміщення будинку [ADDRESS] (а.с228-234 т.1) Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.07.2018 р. у справі №815/1466/18 залишено без розгляду адміністративний позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Одеської міської ради, за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Рішення набрало законної сили 30.01.2019 р. (а.с. 263-267 том 1). Верховний суд 28.04.2021р. ухвалив справу №815/1466/18 за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, треті особи Одеська міська рада, [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання вчинити дії, передати до Приморського районного суду м. Одеси. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 30.08.2022р. в задоволенні позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкту до експлуатації серії ОД №142153590941 від 25.12.2015 - відмовлено. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду\~на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особина захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання\~або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа\~має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з частиною п`ятою статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Пунктом 31 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення. Згідно з частинами п`ятою, восьмою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Таким чином, виключні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Одеська міська рада. Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною першою статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Суб`єктами права комунальної власності є територіальні громади та утворені ними органи місцевого самоврядування (ст.327 ЦК). Звертаючись до суду з вимогами про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 26.12.2015 р., витребування нежитлового приміщення пл. 75,5 кв.м. та скасування записів про державну реєстрацію прав, усунення перешкод у користування майном шляхом виселення, Департамент комунальної власності ОМР вказував на те, що це майно є комунальною власністю, рішення щодо відчуження частини комунального майна не приймалось, спірне приміщення вибуло поза волею власника, та яка є ідентичною приміщенню відповідачів в частині підвалу. При цьому належних та допустимих доказів ідентичності таких приміщень на підтвердження порушення їх прав відповідачами, суду не надано. При цьому суд зауважує, що представники позивача неодноразово приймали участь у судових засіданнях, були ознайомлені з їх процесуальними правами та обов`язками та не скористалися своїм правом на звернення до суду з клопотанням про призначення по справі судової експертизи з цього приводу. Кожна особа користується своїми правами та обов`язками на свій розсуд. Відповідно до\~ст. 4 Житлового кодексу Української\~Радянської Соціалістичної Республіки, до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. З огляду на викладене, нежиле приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду, і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 552/7636/14-ц. Відповідно до пункту 2\~статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"\~(далі - Закон) власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Офіційне тлумачення положень пункту 2\~статті 10 вказаного Закону\~наведено у\~рішенні Конституційного Суду від 02.03.2004 №4-рп/2004\~зі змінами згідно з рішенням Конституційного Суду від 09.11.2011 №N14-рп/2011. Так, у\~рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004\~визначено: "1.1. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.". Допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2\~статті 10 Закону, стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. ВС зауважив, що допоміжне приміщення багатоквартирного будинку і нежитлове приміщення є різними приміщеннями, критерії їх розмежування є досить чіткими, а тому відсутні підстави стверджувати, що у різних випадках одне і те ж приміщення може одночасно відноситися до допоміжного та бути нежитловим. Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин та до житлового фонду не входять, слід враховувати як місце їхнього розташування, так і загальну характеристику сукупності властивостей таких приміщень, зокрема спосіб і порядок їх використання. Однак вказаним не обмежується «коло обставин», яке встановлюється для правильного вирішення відповідного спору. Такий правовий висновок викладений і у\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц. Також відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 915/1096/18, від 18.07.2018 у справі № 916/2069/17, від 22.11.2018 у справі\~№ 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17, від 06.08.2019 у справі\~\~№ 914/843/17, допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Визначальним для правильного вирішення даного спору є з`ясування та визначення правового статусу спірного приміщення у багатоквартирному будинку, а саме встановлення, чи належать частина спірного приміщення до числа допоміжних, чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку, з урахуванням характеристик таких приміщень. Як встановлено судом на підставі наявних у матеріалах справи доказів, спірна частина приміщення підвалу є допоміжними приміщеннями у складі багатоквартирного будинку. Так згідно з виготовленими станом на 03.10.2008 технічними паспортами та витягами з Реєстру про реєстрацію права власності від 08.01.2009 та техпаспортом від 25.12.2015р. приміщення № 502 загальною площею 168,4 кв.м, та частина (пл.. 75,5 кв.м) нежитлового приміщення продовольчого магазину, загальною площею 128,3 кв.м розташовані в підвалі житлового\~будинку за адресою: [ADDRESS] . У відповідних технічних паспортах кожне з цих приміщень визначено як підвал. Матеріали справи не містять доказів існування в житловому будинку окремих нежитлових приміщень, які не належать до житлового фонду, тобто є самостійними об`єктами нерухомого майна, з іншим призначенням, ніж допоміжні приміщення, зокрема проектної документації, акта введення будинку в експлуатацію. Також відсутні в матеріалах справи і докази створення міською радою або іншими особами спірних приміщень шляхом нового будівництва або проведення реконструкції підвалів житлового будинку, їх перебудови у нежитлові приміщення на підставі відповідних рішень органів місцевого самоврядування. При цьому підставою оформлення за територіальною громадою міста Одеса в особі Одеської міської ради права комунальної власності шляхом видачі свідоцтв було рішення Одеської міської Ради народних депутатів, доказів про те відсутні докази, що воно стосувалося зміни статусу спірних приміщень та було спрямовано на оформлення документів про право власності територіальної громади на ці приміщення після прийняття їх у комунальну власність в цілому, і це не підтверджує набуття права власності на спірні приміщення як окреме нерухоме майно. Про аналогічні\~висновки також\~наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі\~№\~\~904/5047/18. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що спірне приміщення пл. 75,5 кв.м. є допоміжними в розумінні\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" і належать відповідачам як власникам однієї з квартир будинку на праві спільної сумісної власності. З огляду на те, що з наявних у справі документів вбачається приналежність спірних приміщень до допоміжних багатоквартирного будинку, їх фактичне переобладнання відповідачами з метою використання за функціональним призначенням не змінює правового статусу цих приміщень. Крім того підвальне приміщення багатоквартирного будинку входить до переліку допоміжних приміщень будинку та є призначеним для обслуговування будинку та підвищення життєвого комфорту його мешканців . Відповідне положення міститься у\~постанові КЦС ВС від 7 квітня 2021 року у справі № 463/2237/16-ц. Натомість у даній справі відсутні докази того, що спірне приміщення будувалося не як допоміжні приміщення, а як інші приміщення в багатоквартирному будинку, що не належать до житлового фонду, тобто є самостійними об`єктами нерухомого майна, з іншим призначенням, ніж допоміжні приміщення. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення його прав, оскільки спірна частина нежитлового приміщення-підвал у вигляді допоміжних приміщень не входить до нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і може бути самостійним об`єктом цивільно-правових відносин та на які Одеська міська рада може мати право як на комунальну власність. Щодо безпосередньо реєстрації за позивачем права комунальної власності на нежитлове приміщення-підвал, суд зауважує, що свідоцтво про право власності Одеської міської ради на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, а видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Крім того\~Верховний Суд у\~складі колегії\~суддів другої\~судової палати\~Касаційного цивільного\~суду в\~рамках справи\~№ 756/4120/16-ц\~09\~березня 2021року\~вказав,\~що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто свідоцтво про право власності не породжує виникнення у власника відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Таким чином, для скасування\~свідоцтв про\~право власності\~на нерухоме\~майно має\~бути визнано\~недійсним та\~скасовано рішення\~органу на\~підставі якого\~було видано\~вказане свідоцтво. Вказане кореспондується зі сталою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 27 червня 2018 року\~№ 925/797/17;\~від 05 лютого 2020 року\~№ 904/750/19; від 06.05.2020 року у справі\~№ 120/4617/18-а; від 27 травня 2020 року\~№ 442/2771/17 (ЄДРСРУ № 89675420); від 16 вересня 2020 року\~№ 278/657/18\~(ЄДРСРУ № 91854991). У зв`язку з наведеним також не підлягають задоволенню вимога про визнання недійсним свідоцтва про право власності видане 25.12.2015р., і з причин того, що судом було встановлено що таке свідоцтво не існує. Щодо вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння: Так, відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що у випадках, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17 зроблено висновок, що «право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача». Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. При цьому судом встановлено відсутність порушення прав позивача, оскільки підвальне приміщення, яке належить відповідачам, відноситься до допоміжних приміщень, а тому не можуть бути витребувані Одеською міською радою . З наведених підстав суд відмовляє у задоволенні вимог про витребування нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 75,5 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. З огляду на відмову у задоволенні позову в частині визнання недійсним свідоцтва, витребування приміщення, суд доходить висновку про відмову у задоволені іншої частини позову, оскільки вимоги скасування записів про реєстрацію права власності та усунення перешкод шляхом виселення є похідними від основної вимоги. У відповідності до положень\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як передбачено вимогами\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог. Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном». Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших., наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня\~2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном, може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»). Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Отже, за викладеного, суд вбачає, що витребування спірного майна у відповідачів, без належного доведення позовних вимог зі сторони Департаменту, буде порушенням принципів пропорційності та гарантій, передбачених ст.1 Першого Протоколу. З урахуванням вищенаведеного суд вважає що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: approved