Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

У листопаді 2021 року фізичної особи-підприємця « [PERSON] » звернулась до суду із позовом, яким просить стягнути із відповідача на її користь завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 1 454,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17.11.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, представник позивача надав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав та не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась, правом подачі відзиву на позов не скористалась. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє, із наступних підстав. Відповідно до статті 129 Конституції України\~судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ч.1 ст. 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Як вбачається з постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.10.2020 року, яка набрала законної сили 27.10.2020 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неподаткових мінімумів доходів громадян, що складає 340,00 грн. Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №320441 від 19.08.2020 року [PERSON] 19.08.2020 о 21:30 год. керуючи транспортним засобом марки «NISSAN LEAF» державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Шевченка, 26 в м. Кропивницькому, рухаючись заднім ходом не впевнилася в безпечності при виїзді з паркувальної зони та скоїла зіткнення з автомобілем марки «HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] .. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином, [PERSON] порушила п.2.3 (б), п.10.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 124 КУпАП. В судовому засіданні [PERSON] вказала, що вона та інший учасник ДТП одночасно виїжджали з паркувальної зони, при цьому, рухались заднім ходом, вона дивлячись праворуч, відчула як автомобіль «HYUNDAI TUCSON» в`їхав в ліву сторону її автомобіля. [PERSON] в судовому засіданні вказав, що постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.09.2020 року його визнано винним у вчиненні ДТП, вважає, що в даному випадку є обоюдна вина водіїв. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак [NUMBER] , та заподіяно матеріальних збитків. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу ««HYUNDAI TUCSON»» д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] застрахована у ПрАТ СК «Вусо» згідно договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 6188694-02-12-01 від 02.10.2018 року. [PERSON] звернувся до ПрАТ СК «Вусо» із заявою про виплату страхового відшкодування, а ПрАТ СК «Вусо» в свою чергу факт ДТП визнали страховим випадком та провели розрахунок суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи в сумі 2 907,99 грн, що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування № 24075 від 31.08.2020 року та № 24760 від 07.09.2020 року. Згідно з\~п.\~21.1\~ст.\~21\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Транспортний засіб «NISSAN LEAF» державний номерний знак « [NUMBER] », яким керувала [PERSON] на момент вчинення ДТП 19.08.2020 року не був забезпечений жодним договором страхування. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1191 ЦК України та ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст.38 п.38.1.1 п.п. «а» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника\~або водія\~забезпеченого транспортного\~засобу,\~який спричинив\~дорожньо-транспортну\~пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними , сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Постановами Ленінського районного суду від 29 вересня 2020 року та від 16 жовтня встановлено обоюдну вину водіїв [PERSON] та [PERSON] у ДТП від 19.08.2020 року. Враховуючи те, що вина водіїв, які є сторонами у цій справі, визнана судом обоюдною, то з [PERSON] підлягає стягненню половина суми (50 %) страхового відшкодування, визначеного страховою компанією, що становить 1 454, 00 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована, то відшкодування завданих збитків має бути сплачене нею, як винуватцем ДТП в повному обсязі. Відшкодувавши матеріальну шкоду заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 19.08.2020 року, ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до [PERSON] щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме: 1 454, 00 грн. 22 грудня 2020 року між ПрАТ СК «Вусо» та ФОП « [PERSON] » . укладено договір №22/12/2020 про відступлення права вимоги відповідно до якого ПрАТ СК «Вусо» відступає, а ФОП « [PERSON] отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу завданих первісному кредитору по договорам страхування. Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~512\~ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Водночас за ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що вина відповідача доведена постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда, складено страховий акт та здійснено страхову виплату страхового відшкодування, тому позовні вимоги про відшкодування витрат в порядку регресу підлягають задоволенню. З приводу витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне Частиною 1 ст.\~141\~ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно норм ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до вимог ст.\~137\~ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано: копію договору про надання правової допомоги №07 від 23.12.2020 року, додаткову угоду №1 акт приймання передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги №7 від 23.12.2020 року в редакції 22.03.2021 року, копію ордера від 23.12.2020 року серії АІ № 1156675, копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8910/10 та копію квитанції до прибуткового касового ордера від 22.03.2021 року в якому прийнято від ФОП « [PERSON] » на підставі договору № 7 про надання правової (правничої) допомоги від 23.12.2020 року суму в розмірі 8 348,60 грн.. Відповідно до ч. 3 ст. 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі\~ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. З огляду на викладене, суд, вважає, що стороною позивача доведено понесення витрат за надання правничої допомоги у розмірі 8 348,60 грн. Відповідач не звертавуся до суду із клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Отже, витрати на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). В порядку ст. 141 ЦПК України, стягнути із [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця « [PERSON] » 908,00 грн. -сплаченого судового збору.

Outcome: approved