Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

У червні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить: зняти арешт та заборону здійснювати відчуження з усього майна, належного на праві власності [PERSON] , [INFO] , в тому числі і належної йому на праві власності квартири [ADDRESS] , який був накладений постановою державного виконавця відділу ДВС Мінського районного управління юстиції у м. Києві від 29.10.2001 року за № 132/4 та скасувати записи про обтяження (арешт) в частині майна належного [PERSON] з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вид обтяження: арешт - невизначене майно, все майно; підстава - постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, 132/4, 29.10.2001 ДВС Мінського районного управління юстиції у м. Києві, вх. 4617. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що за життя його брат [PERSON] , [INFO] , склав заповіт, згідно якого належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] заповів йому. [INFO] брат позивача [PERSON] помер Після смерті брата позивач звернувся до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини за заповітом та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою державного нотаріуса від 23.06.2022 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки на все майно померлого накладено арешт та оголошена заборона його відчуження на підставі постанови державного виконавця районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції у м. Києві від 29.10.2001. За твердженням позивача з метою зняття арешту з майна він як спадкоємець звертався до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), проте арешт майна не було знято, так як виконавчі провадження було знищено за закінченням терміну зберігання. Позивач вважає, що наявність арешту майна, який своєчасно не був скасований державним виконавцем, порушує та обмежує його законні права та інтереси, як власника майна, яке він повинен успадкувати у встановленому законом порядку. Тому просить суд скасувати арешт. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2022 головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Банасько І.М. Ухвалою суду від 01.07.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/4563/22, визначено, що спір підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 25.08.2022. 25.08.2022 судом з підстав, передбачених законодавством відкладено підготовче засідання у справі на 28.09.2022. 28.09.2022 ухвалою занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті на 26.10.2022. 26.10.2022 судове засідання з розгляду справи по суті не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Банасько І.М. на лікарняному. Судове засідання було призначено на 10.11.2022. 10.11.2022 позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. Подав через канцелярію суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить проводити розгляд справи без його участі. Представник відповідача - Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені судом належним чином, що підтверджується відміткою на судовій повістці. У встановлений законом строк до суду не подано відзиву на позовну заяву. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надіслали, про причину неявки суд не повідомили. Представник третьої особи - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надіслали, про причину неявки суд не повідомили, пояснень та інші заяви з процесуальних питань до суду не надходили. Положеннями ч. 8 ст. 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 29.03.2019 відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 5). Згідно заповіту від 11.02.2008, посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Стець Н.М., [PERSON] заповів належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] (а.с. 54). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17.04.2006 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та її членам сім?ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях (а.с. 8). 23.06.2022 [PERSON] звернувся до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 62). Постановою державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. від 23.06.2022 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/5 частку квартири [ADDRESS] , яка належала його рідному брату [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , оскільки на все майно померлого [PERSON] накладено арешт на підставі постанови державного виконавця районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції від 29.10.2001 року (а.с. 64). З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.06.2022 року вбачається, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 29.10.2001 року накладено арешт на все майно [PERSON] : тип обтяження - арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження - 1400179; зареєстровано - 21.10.2004 15:39:33 за № 1400179 реєстратором: Одинадцята київська державна нотаріальна контора; підстава обтяження - постанова, 132/4, 29.10.2001, районний відділ ДВС Мінського районного управління юстиції, вх.4617; об`єкт обтяження - невизначене майно, все майно; власник - [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції у м. Києві Петренко О.В. від 29.10.2001 року в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № АЕ-278, виданого 21.12.1988 року Подільським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини, накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , [INFO] (а.с. 44). Як вбачається з відповіді Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13.09.2022 року, перевіркою даних АСВП встановлено, що матеріали виконавчого провадження на підставі яких винесено постанову про арешт майна 132/4 від 29.10.2001 та постанова АК № 4182209 від 03.06.2005 у відділі відсутні. Надати матеріали виконавчого провадження не має можливості, у зв`язку із знищенням вказаного виконавчого провадження за строком зберігання (а.с. 46). Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Право власності в Україні повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника та порушує ч. 1ст. 317 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-164цс12 від 23.01.2013, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту. Відповідно ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормою ч. 1 ст. 321 ЦК України гарантовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Ураховуючи наведене, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що наявність арешту на квартиру [ADDRESS] , перешкоджає позивачу реалізувати свої права спадкоємця щодо частини вказаного нерухомого майна. Беручи до уваги, що матеріалами справи не доведена необхідність у подальшому арешті вказаного нерухомого майна, позивач позбавлений можливості захистити свої права у інший спосіб, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Керуючи статтями 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 354 - 355 ЦПК України, суд

Outcome: approved