Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. В заяві вказує, що з відповідачем знаходилася у зареєстрованому шлюбі з 05.07.1997 року, який було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2015 року. Під час шлюбу у них народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2015 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів було припинено через досягнення дітьми повноліття. Позивачка повторно зареєструвала шлюб 12.01.2016 року та змінила прізвище на [PERSON] . На теперішній час діти продовжують навчання, однак відповідач в добровільному порядку допомогу не надає, хоча має таку можливість, він отримує пенсію за вислугу років та працевлаштований. Враховуючи, що відповідач за станом здоров`я та матеріальним становищем має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини із всіх доходів батька щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на час навчання, але ні більш як до досягнення 23-х років. Ухвалою судді від 02.09.2022 року справу прийнято до розгляд, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання, в розумінні положень ст.279 ЦПК України, не надходило. У визначений судом строк відповідно до ст.ст. 191, 278 ЦПК України, відзив на позов не подано, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Перевірив матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а. с. 6 ) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Позивачка повторно 12.01.2016 року уклала шлюб, який зареєстровано Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 06 та змінила прізвище на [PERSON] . [PERSON] є студенткою на контрактній основі четвертого курсу денної форми навчання Запорізького національного університету за спеціальністю журналістика (а.с. 11). [PERSON] є студентом денної форми навчання третього курсу Відокремленого структурного підрозділу «Економіко-Правничий фаховий коледж» Запорізького національного університету за спеціальністю фізична культура і спорт, терміном навчання з 01.09.2020 року по 30.06.2023 року (а.с. 12). Статтею 199 СК України внормовано обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей за сукупності кількох передумов (якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу). В силу роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України обов`язок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон пов`язує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням особою навчання, ненастанням 23 років, потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів, суд ураховує стан здоров`я й матеріальне становище дітей, а також платника аліментів, який є працездатною особою, пенсіонером, у зв`язку з чим не знаходить підстав для звільнення батька від участі в утриманні повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. З огляду на викладені обставини суд у відповідності до ст. ст. 182, 200 СК України вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини його доходу щомісяця на утримання повнолітніх дітей, які, на думку суду, є домірними як майновому стану платника аліментів, так і потребі повнолітніх дітей, які продовжують навчання, в утриманні. Хоча ст. 182 СК України, положеннями якої в силу ст. 200 СК повинен керуватися суд, визначаючи розмір аліментів для повнолітніх доньки, сина, і встановлює мінімальну межу аліментів у вигляді 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд не знаходить підстав для обмеження розміру аліментів посиланням на цей розмір, оскільки в силу наведеної статті 182 СК її положення ґрунтуються на прожитковому мінімумі для дитини, тоді як діти сторін, досягнувши віку повної цивільної дієздатності, в силу закону втратили цей статус. Судовий збір, від попередньої оплати якого звільнено позивача, в силу цивільного процесуального закону належить стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial