Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

До суду з позовом до [PERSON] , про стягнення боргу, звернувся [PERSON] (представник позивача - адвокат Орловська Вікторія Анатоліївна), мотивуючи позов зокрема наступним. 08 жовтня 2021р. в місті Києві, між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] , було укладено письмовий договір позики, у вигляді розписки, відповідно до якого відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти у розмірі 5581(п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят одна тисяча) гривень 00 копійок. Відповідно до укладеного письмового договору позики у вигляді розписки, зазначені грошові кошти відповідач зобов`язується повернути в строк до 11.10.2021 року. Отримання грошових коштів відповідачем підтверджується розпискою, яку відповідач склав власноруч. Розписка була складена відповідачем без жодного фізичного та психологічного тиску на нього, про що є відповідний запис в ній. Станом на 11.11.2021 рік відповідач не повернув позивачу взяті в борг грошові кошти в розмірі 5581 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят одна тисяча) гривень 00 копійок, уникає зустрічі із позивачем, не відповідає на телефонні дзвінки позивача та не виконує свої зобов`язання за договором позики. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена відповідно до вимог чинного законодавства, заяв та клопотань на час розгляду справи від останньої до суду не надходило, відзиву на позов подано не було. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених вище обставин, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. 08 жовтня 2021 року в місті Києві, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , було укладено письмовий договір позики розписку (а.с.11). Згідно зазначеної вище письмової розписки, відповідач [PERSON] отримала в борг від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 5581 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят одну тисячу) гривень 00 коп., на строк кінцевого погашення до 11 жовтня 2021 року. В розписці відповідач зазначила, що у разі прострочення платежу, згодна відшкодувати: пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань, від суми боргу; суму річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначаю в розмірі 365%; суму інфляційних, відповідно до законодавства України. Таким чином, загальна сума пені за весь період заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ складає - 83,18грн., 365% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - 1785,92грн., втрати від інфляції - 0,00грн., що всього становить 1869,10 грн. (а.с. 12-14). Крім того, відповідно до вищезазначеного договору позики, укладеного у вигляді розписки, у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, додатково відповідач зобов`язується сплатити штраф в десятикратному розмірі від суми боргу (5581,00грн.x 10=55810,00 грн.). Всього: 57679,10 грн. (1869,10 грн.+55810,00 грн.). Відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання починаючи з 11.10.2021 року по 11.11.2021 року, в результаті чого утворилася заборгованість на загальну суму 63260,10 (5581,00 грн.+57679,10 грн.), з яких: борг - 5581,00 грн., пеня за весь період заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 83,18 грн., 365% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - 1785,92 грн., штраф - 55810,00 грн., що підтверджується письмовим договором позики розписки та розрахунками заборгованості. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як передбачено ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначено в ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України - особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. При цьому ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня. Так, відповідно до правового висновку викладено Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, «боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч. 2 ст. 625 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. ВС підкреслив,\~що у\~постанові Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~16\~січня 2019\~року в\~справі №\~464/3790/16-ц\~(провадження\~№ 14-465цс18)\~вказано,\~що «за\~своїми правовими\~ознаками договір\~позики є\~реальним,\~одностороннім (оскільки,\~укладаючи договір,\~лише одна\~сторона -\~позичальник зобов`язується\~до здійснення\~дії (до\~повернення позики),\~а інша\~сторона -\~позикодавець стає\~кредитором,\~набуваючи тільки\~право вимоги),\~оплатним або\~безоплатним правочином,\~на підтвердження\~якого можебути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Отже,\~аналізуючи в\~сукупності вищевикладене,\~суд остаточно\~приходить до\~висновку,\~що позов\~підлягає задоволенню\~в повному\~обсязі,\~так-як\~станом на\~час розгляду\~справи,\~відповідачем не\~надано суду\~доказів,\~що він\~виконав умовиписьмового договору позики - розписки від 08 жовтня 2021 року та повернув суму позики позивачеві, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму боргу в сумі зазначеній в позові. Судові витрати\~вирішити відповідно\~до вимог\~ст.\~141\~ЦПК України\~та ЗУ\~«Про судовий\~збір».

Outcome: approved