Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

09.08.2022 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що він є власником приватного житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.10.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Токарчук С.А., зареєстрованого 25.10.2000 в реєстрі за № 3990, за яким [PERSON] продала [PERSON] даний житловий будинок. Право приватної власності на даний житловий будинок було зареєстровано Первомайським міжміським бюро технічної інвентаризації, на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.10.2000 року, за [PERSON] , за реєстровим № 2591 від 05 грудня 2000 року. Право власності на земельну ділянку, площею 0,0576 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, належало [PERSON] (чоловіку [PERSON] ), на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія МК від 26.08.1993 року. Даний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності па землю за № 334. На час здійснення даної угоди (2000 рік), договір купівлі-продажу земельної ділянки безпосередньо під будинком, не вчинявся, так як відчуженню підлягали тільки житлові будинки. Таким чином, купивши житловий будинок [ADDRESS] , позивач вважав, що заволодів та має право і на земельну ділянки, яка являється присадибною. Крім цього, були відсутні будь-які претензії з боку подружжя [PERSON] , щодо продажу будинку, до позивача, та в подальшому, мало місце ухилення від здійснення продажу земельної ділянки з боку [PERSON] . Тим паче, останній, при здійсненні купівлі-продажу житлового будинку, в 2000 році, віддав [PERSON] оригінал державного акту на право приватної власності на землю серії МК від 26.08.1993 року, як гарантія продажу цілісного об`єкту нерухомого майна (будинок та земля). До 2021 року вказана земельна ділянка, площею 0,0576 га, була не сформована, без присвоєння кадастрового номера, без визначення її меж та без внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Так, у кінці 2021 року, позивач, маючи намір на розпорядження своїм майном, а саме здійснити продаж свого будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , намагався здійснити приватизацію земельної ділянки, площею 0,0576 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] . При формуванні даної земельної ділянки, присвоєнні їй кадастрового номеру 481040000:03:002:0007 та реєстрації ділянки у Державному земельному кадастрі, було встановлено, що приватизувати її за позивачем не є можливим, так як та рахується за [PERSON] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК від 26.08.1993 року. Зазначене призводить до неможливості реалізації права володіння та розпорядження позивача, що призводить до порушення його прав. В зв`язку з вищевикладеним, вважає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, єдиним правовим способом захисту законних прав та інтересів позивача, буде визнання в судовому порядку за ним права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 481040000:03:002:0007, площею 0,0576 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі ст.ст.\~278-279 ЦПК України,\~справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач про час і місце слухання справи оповіщена відповідно до вимог ст. 128, 130 ЦПК України. Заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило, відзив на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Токарчуком С.А., зареєстрованого 25.10.2000 в реєстрі за № 3990 (а.с. 7). Право власності зареєстровано 05.12.2000 в Первомайському МБТІ реєстровий напис 2591, що підтверджується довідкою № 105/04-02-03 від 02.08.2022 р. та відміткою на зворотній частині договору (а.с. 7, 15). Однак, право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,0578 га, що розташована по [ADDRESS] , зареєстроване за колишнім власником будинку [PERSON] , що підтверджується копією державного акту на право\~приватної\~ власності на землю, виданим на підставі рішення виконкому Первомайської міської ради № 206 від 17.08.1993 р. (а.с. 18), витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2309938982021 від 16.11.2021 р. (а.с.19-21), відповідно до якого земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 4810400000:03:002:0007 та зазначено розмір ділянки 0,0578 з цільовим призначенням: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно\~ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 377 ЦК України\~та\~ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України, ухваленій у справі за № 6-2цс15 від 11.02.2015 року. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved