Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

21 січня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що з 15 грудня 2018 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Від шлюбу у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач просить судовим рішенням стягнути\~\~ з\~\~\~ відповідача\~\~\~ на\~\~\~ її\~\~\~ користь аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 01 лютого 2022 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 30 березня 2022 року. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України уведено воєнний стан. Відповідно до розпорядження №2/0/9-22 від 08 березня 2022 року голови Верховного Суду В. Князєва про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану було змінено територіальну підсудність судових справ Носівського районного суду Чернігівської області,\~\~\~ яку\~\~\~\~\~ відновлено\~\~\~\~ розпорядженням голови Верховного Суду від 04 травня 2022 року № 27/0/9-22. Судове засідання по справі було призначено на 02 серпня 2022 року. Ухвалою суду від 02 серпня 2022 року відкладено розгляд справи до 25 жовтня 2022 року. У судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача. У судове засідання відповідач повторно не з`явився, про дату, час та місце був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 35), про причини неявки до суду не повідомив, не просив про відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки не знаходить підстав, визначених ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом установлено, що сторони у справі з 15 грудня 2018 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано у Полтавському районному відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а. с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а. с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , про що 16 квітня 2021 року Носівським районним відділом ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) складено відповідний актовий запис № 33 (а. с. 5). Її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Судом установлено, що дитина проживає разом із матір`ю, позивачем по справі, за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на утриманні матері, що підтверджується\~\~ копією\~\~\~ довідки\~\~\~ про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 3189 від 30 грудня 2021 року (а. с. 6). Позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Суд уважає за необхідне зазначити, що позивачеві потрібно дбати про дитину та забезпечувати її всім необхідним. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є обов`язком батьків. Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавче визначення рівного обов`язку відносно кожного з батьків передбачає й добросовісне його виконання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідачем не подано до суду доказів, які б підтверджували наявність у нього інших неповнолітніх дітей, які потребують його утримання, також відповідачем не подано жодних доказів того, що він не спроможний сплачувати аліменти в розмірі, про який просить позивач. На виконання положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судом при вирішенні цього позову враховано стан здоров`я відповідача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків, повнолітніх дітей, інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує те, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Відповідач фізично здорова людина, працездатна та може сплачувати аліменти на утримання дитини, інших даних відповідачем не наведено. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України від 17.05.2017 р. №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким було викладено в новій редакції цитовану вище ч. 2 ст. 182 СК України, яка визначила мінімальний розмір аліментів на одну дитину в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тим самим підвищивши державні гарантії і соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини. Тобто, розмір аліментів повинен бути не меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Відповідно до ч. 5 ст. 182 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частина 2 статті 161 ЦПК України дозволяє звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, у наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір. У позовній заяві позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, відповідач жодним чином не заперечував проти стягнення з нього аліментів у визначеному позивачем розмірі. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України\~ аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Позовна заява [PERSON] подана до суду 21 січня 2022 року (а. с. 1). Отже, датою пред`явлення позову є 21 січня 2022 року, і саме з цієї дати необхідно присуджувати аліменти. Дослідивши письмові докази в справі, суд робить висновок, що позов є доведеним та підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, ураховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved