Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 29.09.1995 року вона отримала у дар від [PERSON] шлакоблочний гараж № [NUMBER] блок [ADDRESS] , загальною площею 17,9 кв.м, який розташований на території гаражного кооперативу «Маяк», про що був укладений договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Шаповаловим В.М., зареєстрованого в реєстрі за №1682. 18.07.1996 року Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації здійснило реєстраційний надпис в реєстровій книзі №9 за реєстровим № 2281. Згодом вона продала свою машину та тривалий час не користувалась гаражем. Інколи навідувалась до гаражного кооперативу і сплачувала внески та видатки за використану електроенергію. 21.05.2021 року, в черговий раз прийшовши до зазначеного гаражу, вона виявила, що гаражні двері замінені, змінений замок, змінений номер з № 298 на № 330. Звернувшись до голови гаражного кооперативу «Маяк» Козир А.В. з приводу зазначеного гаражу, вона дізналась, що останній продав гараж іншій особі, і що гараж під № [NUMBER] відсутній у блоці №9, та щоб вона його шукала в іншому місті. В цей же день вона зателефонувала відповідачу та спитала на яких підставах він зайняв її гараж, на що він відповів, що купив гараж у голови кооперативу за 1700 доларів та не збирається втрачати а ні гараж, а ні кошти, виселятись з нього не буде. Після цієї розмови вона звернулась до поліції, але поліція надала відповідь про те, що між нею та [PERSON] склались цивільно-правові відносини, які відносяться до юрисдикції районних судів та розглядаються у судовому порядку. Отже, з вини відповідача, вона не має права у повній мірі розпоряджатись своєю власністю, тому вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги повністю та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначає, що він з жовтня 2020 року має у користуванні гараж № [NUMBER] , розташований в блоці №9 гаражів по [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту гараж № [NUMBER] знаходиться в кооперативі Маяк» по [ADDRESS] та його загальна площа дорівнює 18.1 кв.м. Зазначає, що гараж під № [NUMBER] розташований в блоці №8 гаражів по [ADDRESS] і в його користуванні він не знаходиться та жодного відношення до нього він не має. Хто саме користується гаражем № [NUMBER] йому невідомо, крім того дана споруда розташована на зовсім іншій земельній ділянці ніж той гараж, яким користується він. Третя особа [PERSON] заперечує проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що з 01.12.2017 року він став головою гаражного кооперативу «Маяк», розташованого за адресою: вул. Маяковського, 1Б в м. Кам`янське. Більшість гаражів кооперативу не мають правовстановлюючих документів. Зазначає, що гараж № [NUMBER] в блоці № [NUMBER] гаражного кооперативу «Маяк», був ним придбаний в 2019 році, а потім в 2020 році зазначений гараж він продав [PERSON] . Позивачку він жодного разу в кооперативі не бачив, ніяких членських внесків та оплат за електроенергію від неї не отримував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачку знає, вона є родичкою його дружини. В 1995 році [PERSON] придбала гараж № [NUMBER] в гаражному кооперативі «Маяк» в м. Кам`янське. За згодою позивачки, з 1995 року по 2000 рік він користувався зазначеним гаражем, ставив там свій автомобіль та зберігав там запчастини. Коли він ним користувався, світла там не було та ніяких квитанцій йому не надавали. В 2000 році він продав позивачці свій автомобіль, після чого вона стала сама користуватись гаражем. В 2021 році [PERSON] попросила його провідати гараж. Приїхавши до кооперативу, від охоронця він дізнався, що зазначений гараж був проданий головою кооперативу. Подзвонивши голові кооперативу, він дізнався, що [PERSON] придбав зазначений гараж, а потім продав його [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачку знає, вона є його дружиною. В 1997 році він одружився на позивачці та переїхав мешкати до м. Кам`янське. На той час гаражем користувався родич дружини - [PERSON] . Він доволі часто приїздив до гаражу допомагати [PERSON] ремонтувати автомобіль, наводити порядок тощо. В 2000 році він з дружиною придбав автомобіль та почав користуватись зазначеним гаражем, платив членські внески охоронцям, розписувався в журналі. Згодом вони купили причеп, який також був записаний до цього гаражу. Потім вони придбали будинок, після чого в гараж вони автомобіль не ставили, а ставили там тільки причеп. Іноді він навідувався до гаражу, міняв мастило в автомобілі, платив внески та оплачував за електроенергію. З 2015 року вони перестали користуватись зазначеним гаражем. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до наступного висновку. Статтею 263\~ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно дозволу №36 від 21.01.1969 року, [PERSON] міським відділом комунального господарства дозволено будівництво автогаражу по [ADDRESS] (а.с.7), що підтверджує, що саме вона була забудовником гаражу. 29.09.1995 року [PERSON] подарувала [PERSON] шлакоблочний гараж [ADDRESS] , загальною площею 17,9 кв.м., що підтверджується договором, посвідченим приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Шаповаловим В.М., зареєстрованого в реєстрі за №1682. 18.07.1996 року Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації здійснило реєстраційний надпис в реєстровій книзі №9 за реєстровим № 2281 (а.с.8). Згідно технічного паспорту від 28.09.1995 року, належний позивачці [PERSON] гараж знаходиться за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] , та має загальну площу 17,9 кв.м. (а.с.9-10). Як вбачається з листа ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» вих. №1338/1 від 29.06.2021 року, згідно інвентаризаційної справи ОКП «ДБТІ» на об`єкт нерухомого майна гараж [ADDRESS] право власності на вказаний об`єкт було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування від 29.09.1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Шаповаловим В.М., р.№1682. Відомості щодо вказаного об`єкту нерухомого майна перевірено на паперових носіях станом на 31.12.2012 року (а.с.13). В матеріалах справи, окрім іншого, містяться наступні письмові докази, а саме: - копія рішення виконавчого комітету Баглійської районної ради народних депутатів № 88 від 19.04.1991 року, згідно якого було вирішено зареєструвати гаражний кооператив «Маяк» при виробничому об`єднанні «Придніпровський хімічний завод» (а.с.60); - статут товариської гаражної спільноти «Маяк» (а.с.60-63); - список забудовників індивідуальних гаражів, виділених рішенням адміністрації і ОЗК-19 в районі вул. Маяковського згідно протоколу №10 від 24.04.1990 року, згідно якого у забудовниках індивідуальних гаражів [PERSON] не вказана (а.с.64-67). Судом встановлено, що належний позивачці [PERSON] гараж знаходиться за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] , та має загальну площу 17,9 кв.м. Зазначеним гаражем позивачка не користувалась з 2015 року. Судом також встановлено, що належний відповідачу [PERSON] гараж знаходиться в гаражному кооперативі «Маяк» за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] , та має загальну площу 18,1 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту на гараж від 01.02.2021 року (а.с.25-26) та довідкою голови ГК «Маяк» від 05.11.2021 року (а.с.30). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як зазначили допитані в судовому засіданні свідки, [PERSON] користувався гаражем № [NUMBER] в період з 1995 року по 2000 рік, а [PERSON] з 2000 року по 2015 рік. Вони сплачували членські внески до гаражного кооперативу, також сплачували за електроенергію. Однак, суд ставиться критично до показів свідків, оскільки суду не було надано жодного письмового доказу на підтвердження зазначених фактів. Натомість, письмові докази, які наявні в матеріалах справи, спростовують зазначені фактичні обставини. Окрім того, третя особа [PERSON] , який з 01.12.2017 року був обраний головою гаражного кооперативу «Маяк» зазначив, що гараж № [NUMBER] в блоці № [NUMBER] гаражного кооперативу «Маяк», був ним придбаний в 2019 році, а потім в 2020 році зазначений гараж він продав [PERSON] . Позивачку [PERSON] він жодного разу в кооперативі не бачив, ніяких членських внесків та оплат за електроенергію не отримував. Як зазначалось вище, згідно технічного паспорту від 28.09.1995 року, належний позивачці [PERSON] гараж знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та має загальну площу 17,9 кв.м., а належний відповідачу [PERSON] гараж знаходиться в гаражному кооперативі «Маяк» за адресою: [ADDRESS] , та має загальну площу 18,1 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту на гараж від 01.02.2021 року та довідкою голови ГК «Маяк» від 05.11.2021 року. Отже, зазначені гаражі мають різну нумерацію та різну площу. Крім того, [PERSON] , яка згідно дозволу від 21.01.1969 року вказана як забудовник гаражу по [ADDRESS] , який в подальшому на підставі договору дарування від 29.09.1995 року був подарований позивачці [PERSON] , не вказана у списку забудовників як забудовник індивідуальних гаражів гаражного кооперативу «Маяк», на території якого знаходиться гараж № [NUMBER] , належний відповідачу [PERSON] . Таким чином, письмовими доказами не підтверджено, що гараж, яким користується та володіє відповідач [PERSON] та гараж, яким користувалась позивачка [PERSON] , є одним і тим самим гаражем, що він вибув із її законного володіння. Враховуючи вищенаведене, позивачка не довела за допомогою належних і допустимих доказів факт володіння відповідачем саме гаражем № [NUMBER] в блоці [ADDRESS] , який позивачка просить витребувати у відповідача. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а саме про витребування майна з чужого незаконного володіння. Отже, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, як у задоволенні позову відмовлено повністю, відповідно на підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати на відповідача не покладаються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed