Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

02 вересня 2022 року до суду надійшов вказаний позов. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи системою документообігу Богородчанського районного\~суду Івано-Франківської\~області від\~02 вересня 2022\~року матеріали справи передано на розгляд судді Куценку О.О. 15 вересня 2022 року до суду надійшла інформація, щодо місця реєстрації відповідача, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 187 ЦПК України. Ухвалою від\~16\~вересня 2022\~року відкрито\~провадження по\~справі та\~ухвалено розглядати\~ справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 05 жовтня 2022 року, встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позов за п`ять днів до дати проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою\~суду \~від 17\~жовтня 2022\~року було\~закрито підготовче\~провадження у\~справі \~ та\~призначено судовий\~ розгляд\~по суті\~ \~на \~31\~жовтня \~2022\~року.\~ \~ В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області у справі №338/846/17, стягнуто з позивача на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1100 грн., щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 15 серпня 2017 року. На виконання цього рішення видано виконавчий лист, на підставі якого Богородчанським відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрито відповідне виконавче провадження. Станом на день подання позову до суду у позивача відсутній борг по сплаті аліментів. На цей час син [PERSON] проживає разом із позивачем і він повністю утримує дитину. Забезпечує усім необхідним для проживання та розвитку дитини. В той же час з нього продовжують стягувати аліменти на користь відповідачки за вищевказаним судовим рішенням, які витрачаються відповідачкою на власний розсуд не в інтересах дитини. В зв`язку із викладеним, просив суд, припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 1100 грн. з дати подання позовної заяви до суду. В судове засідання позивач не з`явився, у поданій заяві просить проводити розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у випадку неявки відповідача. Відповідач у судове засідання призначене на 31 жовтня 2022 року не з`явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Відповідачем подано до канцелярії суду заяву про неможливість прибути до суду на визначену дату слухання, просила підготовче судове засідання провести без її участі. Проти позовних вимог позивача заперечує в повному обсязі. Про поважність причин неявки у судове засідання доказів надано суду не було. Згідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні\~представники\~повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Пунктом 1 частин 2 вказаної статті передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. При цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне. По вказаній справі після відкриття провадження по справі відповідач жодного разу не з`являлась у судові засідання надаючи заяви про відкладення розгляду справи, разом з цим доказів щодо поважності неявки у судове засідання суду не надавала. Так, у підготовче судове засідання призначене на 05 жовтня 2022 року відповідач не з`явилась , надала клопотання про відкладення справи на іншу дату для можливості реалізувати право на отримання правової допомоги. Відповідач відзив на позовну заяву не надала. Підготовче судове засідання було відкладено на 17 жовтня 2022 року. 17 жовтня 2022 року у підготовче судове засідання учасники не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Позивач [PERSON] надіслав заяву, просив провести підготовче судове засідання за його відсутності та призначити справу до судового розгляду. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання 17 жовтня 2022 року не з`явилась, надіслала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із її хворобою. Разом з цим відповідач не надала доказів на підтвердження доводів її заяви. Таким чином відповідач вдруге не з`явилась у підготовче судове засідання без поважних причини. Ухвалою суду\~від 17\~жовтня 2022\~року було\~закрито підготовче\~провадження у\~справі \~ та\~призначено судовий\~ розгляд\~по суті\~ \~на \~31 жовтня 2022 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач не з`явився у судове засідання 31 жовтня 2022 року, повторно без поважних причин та відсутні передбачені ст. 223 ЦПК України підстави для відкладення розгляду справи. Виходячи з наведеного, суд визнав за можливе провести розгляд за відсутності відповідача, що узгоджується з положеннями ч.4 ст. 223 КПК України. З огляду на встановлення одночасного існування умов передбачених ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до положень ч.2 \~ст. 247 ЦПК України, зважаючи на відсутність всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як роз`яснено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Судом встановлено, що відповідно до рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області у справі №338/846/17, стягнуто з позивача на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1100 грн., щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 15 серпня 2017 року. З дослідженого судом копії виконавчого листа від 14 листопада 2017 року, виданого Богородчанським районним судом Івано-Франківської області 27 листопада 2017 року по справі №338/846/17, вбачається, що з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1100 грн., щомісячно та на утримання доньки [PERSON] [INFO] у сумі 1000 грн., щомісячно. Стягнення аліментів розпочато з 15 серпня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.5). Як вбачається із акту обстеження матеріально побутових умов сім`ї позивача [PERSON] від 31 серпня 2022 року №63, (а.с. 6), останній проживає у [ADDRESS] . Разом із позивачем у вказаному домоволодінні проживає (але не зареєстрований) його син [PERSON] . Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини. Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що дитина припинила проживати з матір`ю і на цей час проживає з батьком та перебуває на його утриманні. У зв`язку з чим припинення стягнення аліментів на користь відповідача буде сприяти забезпеченню інтересів дитини. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати аліментів на утримання дитини. Припинення (звільнення) аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою недопущення необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подачі позову. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved