Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] у вересні 2022 року звернулася в суд із вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що у належному йому на праві приватної власності будинку, що на [ADDRESS] , крім нього та його колишньої дружини, зареєстрована його дочка [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідачка 01 лютого 2022 року виїхала на постійне місце проживання в Республіку Білорусь, де на даний час проживає й в Україну повертатись не планує. Із проханням про зняття із реєстрації він до відповідачки не звертався, оскільки йому не відоме точне місце її проживання. \~ \~ \~ \~Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що на [ADDRESS] , та зняти її з реєстрації за вказаною адресою. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 05.09.2022 відкрито провадження у справі. \~ \~ \~ \~Представник відповідачки [PERSON] 29 вересня 2022 року скерував до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] . Відповідачка 30 травня 2020 року уклала шлюб із [PERSON] , який є громадянином Республіки Білорусь, його тимчасове місце проживання зареєстровано у [ADDRESS] за місцем проживання його тітки. \~ \~ \~ \~Після укладення шлюбу відповідачки із своїм чоловіком, який працює водієм та постійно перебуває за кордоном, проживали до жовтня 2021 року в будинку позивача. [PERSON] з чоловіком 16 січня 2022 року поїхала у гості до батьків [PERSON] у Республіку Білорусь. Перебуваючи там, відповідачка, будучи вагітною, захворіла на коронавірус, про що дізналась, самостійно зробивши експрес-тест. Більше одного місяця відповідачка хворіла та перебувала на самоізоляції внаслідок перенесеного захворювання. Її чоловік у цей час поїхав до Республіки Польща, оскільки там працює. У зв`язку із військовою агресією Російської федерації проти України, котра розпочалась 24 лютого 2022 року, у зв`язку із зупиненням руху транспортних засобів через кордон із Республікою Білорусь, [PERSON] , будучи вагітною, не змогла самостійно перетнути кордон з Україною без допомоги чоловіка, який перебував у Польщі. У відповідачки [INFO] народилася дитина, на здоров`я якої тривале перебування у дорозі також може негативно вплинути. Вважає твердження позивача про відсутність у відповідачки наміру повертатися в Україну неправдивим, оскільки остання має тимчасове місце проживання в Республіці Білорусь й повернеться в Україну, як тільки матиме таку можливість. Повернення в Україну у даний час є, на думку відповідачки, вкрай небезпечним для неї та її малолітньої дитини через існування реальної загрози вторгнення з боку Республіки Білорусь, з якою безпосередньо межує Волинська область. Вказану обставину відповідачка вважає поважною причиною її відсутності за зареєстрованим місцем проживання понад шість місяців, що не дає підстав для позбавлення її права користування батьківською хатою. Крім цього, зазначив, що на даний час не сплинув передбачений ст.405 ЦК України однорічний термін відсутності відповідачки за зареєстрованим місцем проживання. Просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 03.10.2022 закрито підготовче провадження й призначено справу до судового розгляду. Представник позивача позов підтримав із підстав, зазначених у заяві. Пояснив, що позивач, як одноосібний власник житлового будинку, вправі розпоряджатися ним на власний розсуд. Однак не може реалізувати цього права через реєстрацію в будинку його дочки відповідачки у справі, яка на даний час не є членом його сім`ї. Вважає, що [PERSON] , проживаючи в Республіці Білорусь із лютого 2022 року, втратила право користування цим будинком. Просить позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав із підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву. Пояснив, що, незважаючи на одруження, [PERSON] є членом сім`ї відповідача, як його дочка, відтак має право на користування належним останньому житловим будинком, де вона зареєстрована. Визнав, що [PERSON] із січня 2022 року проживає у Республіці Білорусь, куди спочатку поїхала у гості до родичів чоловіка, який є громадянином цієї держави. Згодом через запровадження воєнного стану повернутися в Україну не змогла, зважаючи на те, що Ковельський район безпосередньо межує із Республікою Білорусь, звідки існує загроза військового наступу. Більш того, перебуваючи у Республіці Білорусь, вона у червні 2022 року народила дитину, перетин кордону з якою за таких обставин є значно утрудненим. Вважає причину відсутності відповідачки за зареєстрованим місцем проживання поважною. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог Центру надання соціальних послуг Ратнівської селищної ради у поданій заяві просив справу розглянути за його відсутності. Суд, дослідивши подані докази, дійшов висновку про таке. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу (далі ЦК) України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом установлено, що позивач згідно із свідоцтвом про право на спадщину від 24.07.2021 є власником житлового будинку [ADDRESS] (до адміністративно-територіальної реформи Ратнівського) району Волинської області. Згідно із довідкою Велимченської сільської ради №525 від 12.07.2022 [PERSON] зареєстрована в належному позивачу житловому будинку за вказаною вище адресою, проте із лютого 2022 року за цією адресою не проживає. Факт непроживання [PERSON] у [ADDRESS] із січня 2022 року представник відповідачки визнав. Відтак вказана обставина в силу ч.1 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Судом установлено, стверджено копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що [PERSON] у січні 2022 року виїхала у Республіку Білорусь, де [INFO] народила дитину (свідоцтво про народження [NUMBER] ). Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~статті 150 Житлового кодексу України\~(далі -\~ЖК України) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із частиною четвертою\~статті 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 ЖК України. Положеннями частини другої\~статті 64 ЖК України\~передбачено що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 317 Цивільного кодексу України\~(далі\~ ЦК України) передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. За правилами частин першої, другої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. У силу частини першої статті 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до частини першої\~статті 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з частиною другою\~статі 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Враховуючи, що позивачу житловий будинок у [ADDRESS] належить на праві приватної власності, відповідач є членом сім`ї власника житла, а не наймача, а положення ст.163 та ст.71 ЖК України регулюють відносини, пов`язані із користуванням жилим приміщенням саме наймачем (членами його сім`ї), тому застосуванню у відносинах, що виникли між сторонами, підлягають норми ЦК України, зокрема стаття 405, якою строк відсутності члена сім`ї власника житла у житловому приміщенні визначено в один рік. Всупереч вказаній правовій нормі позивачем відсутність [PERSON] за місцем своєї реєстрації понад один рік не доведено. Крім цього, установлено, що Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64 на території України з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб запроваджено воєнний стан, який Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №\~259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено, зокрема й станом на дату ухвалення даного рішення. Загальновідомим є факт збройного наступу військових формувань Російської Федерації із території Республіки Білорусь на територію України, зокрема Київську й Чернігівську області, починаючи із 24 лютого 2022 року. Відомо ще є те, що Ратнівський район Волинської області безпосередньо межує із Республікою Білорусь, зокрема [PERSON] збройного наступу із Республіки Білорусь, у тому числі на Волинську область, зберігається й на даний час. У зв`язку\~із наведеними\~обставинами,\~обгрунтованими й\~підставними є\~побоювання [PERSON] \~за своє\~та новонародженої\~дитини життя\~і здоров`я.\~Відтак переконливими\~є доводи\~представника відповідачки\~про поважність\~причин відсутності\~останньої за зареєстрованим місцем проживання. Таким чином, позивач всупереч ст.81 ЦПК України не довів факту відсутності відповідачки за зареєстрованим місцем проживання понад один рік без поважних причин. На основі викладеного,

Outcome: dismissed