Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання недійсним і скасування наказу про призупинення дії трудового договору, стягнення суми середнього заробітку за час призупинення дії трудового договору та стягнення суми невиплаченої компенсаційної виплати. У своїй позовній заяві просила суд: - Визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» від 14 квітня 2022 року № 76 «Про призупинення дії трудового договору»; - Стягнути із Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» по користь [PERSON] середній заробіток за період вимушеного призупинення дії трудового договору у розмірі 1 795 456,41 грн.; - Стягнути із Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» по користь [PERSON] суму невиплаченої компенсаційної виплати відповідно до умов трудового договору за березень 2022 року у розмірі 87 764,70 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 квітня 2022 року наказом № 76 «Про призупинення дії трудового договору» Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» було призупинено дію трудового договору № 418 від 15 березня 2021 року із [PERSON] , яка працює на посаді Директора з закупівель «Групи Нафтогаз». Крім того, Відповідач безпідставно не здійснив компенсаційну виплату Позивачу за оренду квартири відповідно до умов укладеного між сторонами трудового договору за березень 2022 року. Позивач вважає призупинення дії її трудового договору та невиплату компенсаційної виплати за березень 2022 року незаконними, і такими, що грубо порушують її трудові права та законні майнові інтереси, оскільки Відповідач спірний Наказ видав без наведення конкретних, належним чином підтверджених причин такого призупинення, із порушенням ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», отже, Відповідачем було порушено умови трудового договору з Позивачем та її права як працівника. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2022 року матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 29 вересня 2022 року на адресу суду надійшов відзив від Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», відповідно до змісту якого представник просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також 29 вересня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання представник позивача про приєднання доказів, а саме відповідь Міністерства економіки України від 06.06.2022 за вих № 4706-06/33834-09. 12 жовтня 2022 року на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої представник позивачки просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні, яке відбулося 27 жовтня 2022 року представником відповідача було долучено до матеріалів справи заперечення щодо відповіді на відзив. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2022 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні, яке відбулося 10 листопада 2022 року сторонами було долучено письмові пояснення у справі. Представник позивачки у судовому засіданні просив суд позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Судом встановлено, що 25 лютого 2021 року Відповідачем було отримано дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства Серії АА № бланка 066193 № дозволу 92286 строком до 25 лютого 2024 року на застосування праці Позивача на посаді Директора з закупівель «Групи Нафтогаз» . 15 березня 2021 року на підставі вказаного Дозволу між Позивачем і Відповідачем було укладено у письмовій формі Трудовий договір № 418 про призначення Позивача на посаду Директора з закупівель «Групи Нафтогаз» Відповідача строком по 14 березня 2024 року, але не більше, ніж строк дії дозволу на застосування праці . За цим Трудовим договором Позивач зобов`язувалася сумлінно виконувати завдання та обов`язки, визначені законодавством України та Статутом Відповідача, наказом про розподіл обов`язків між керівництвом Відповідача, іншими внутрішніми документами Відповідача, посадовою інструкцією та Трудовим договором. Після початку широкомасштабного військового вторгнення російської федерації в Україну з 24.02.2022 та початку регулярних обстрілів Києва, Позивач була вимушена 1 березня 2022 року виїхати до Нідерландів, де Позивач продовжила працювати дистанційно на постійній основі, з використанням телекомунікаційних засобів зв`язку (відповідно до стандартів та політики Відповідача): електронної пошти, телефону, конференц-дзвінків та відеодзвінків. 14 квітня 2022 року наказом № 76 «Про призупинення дії трудового договору» Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було призупинено дію трудового договору № 418 від 15 березня 2021 року із [PERSON] , яка працює на посаді Директора з закупівель «Групи Нафтогаз» Відповідача. Зі змісту вказаного Наказу вбачається, що було: - призупинено з 15 квітня 2022 року та на період до скасування або припинення воєнного стану на всій території України чи на території міста Києва та Київської області дію Трудового договору з Позивачем; - припинено нарахування та виплату Позивачу заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат на період з 15 квітня 2022 року до дня поновлення дії її Трудового договору. Щодо позовних вимог в частині скасування наказу про призупинення дії трудового договору, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Так, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода обов`язкових яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Однією з головних гарантій від незаконного звільнення, яка ґрунтується на положеннях Конвенції Міжнародної Організації Праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 22.06.1982 (далі Конвенція МОП №158), є те, що роботодавець не може діяти довільно, на власний розсуд визначаючи як підстави, так і процедуру звільнення. Згідно статті 9 Конвенції МОП №158, тягар доказування наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві. Аналогічний правовий висновок щодо принципу розподілу тягаря доказування у трудових спорах та застосування до спірних правовідносин Конвенції МОП №158 міститься в постановах Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №235/3148/17-ц, від 23.01.2019 по справі №520/211/16-ц. В той же час, як вбачається зі змісту статті 7 Конвенції МОП №158 трудові відносини з працівником не припиняються з причин, пов`язаних з його поведінкою і роботою, доти, доки йому не нададуть можливість захищатись у зв`язку з висунутим проти нього звинуваченням. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Суд звертає увагу, що відповідачем у Відзиві вказується, що у нього нібито не було можливості забезпечити Позивача роботою у зв`язку з військовою агресією в Україні. Однак суд звертає увагу на наступне. Як вже вказувалось у Позовні заяві, і не заперечується Відповідачем, на підставі строкового Трудовому договорі № 418 від 15 березня 2021 року між Позивачем і Відповідачем, Позивача було призначено на посаду Директора з закупівель «Групи Нафтогаз» Відповідача. Відповідно до п. 2.3 Трудового договору Відповідач зобов`язується: забезпечувати належні умови праці для здійснення Позивачем своїх трудових обов`язків. Відповідно, Відповідачем, як роботодавцем, мали би бути докладені всі зусилля для сприяння збереженню можливості надання роботи Позивачу, як працівнику. Згідно з ч. 2 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» вбачається, що призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору. Однак Відповідач у оскаржуваному наказі від 14.04.2022 не наводить дійсні причини призупинення дії трудового договору, а також не вказує - у чому саме є неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки. Помилковим також є обґрунтування Відповідача законності призупинення дії Трудового договору з Позивачем, посилаючись, зокрема, на проведене скорочення обов`язків Позивача (а не на неможливість надання роботи Позивачу взагалі) відповідно до Протоколу № 74 від 06.03.2022 та Службової записки № 17-736/29-22 від 13.04.2022. По-перше, зі змісту Службової записки вбачається, що «окремим дорученням голови правління Компанії № 17/1-666/28 від 02.04.2022 директору з закупівель "Групи Нафтогаз" Бородіній О.В. в зв`язку з виробничою необхідністю та

Outcome: approved