Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат та пені за несвоєчасну сплату аліментів. Вимоги позову мотивовано тим, що на виконанні у Першому відділі ДВС міста Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 60788961 з примусового виконання наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2019 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох дітей - [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу. Згідно довідки державного виконавця, станом на 30 жовтня 2021 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 8 182 грн. 34 коп., а згідно розрахунку позивача розмір пені становить 10 655 грн. 23 коп. Оскільки заборгованість зі сплати аліментів становила 8 182 грн. 34 коп., то відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України (розмір неустойки не може бути більшим 100 % заборгованості) позивач просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів саме в такому розмірі. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат, позивач зазначає, що в 2019 році донька [PERSON] перебувала в дитячо-оздоровчому спортивному комплексі « МАЯК-ЛТД », за що позивач здійснила оплату 3 750 грн. Донька сторін навчається у відділені хореографії закладу «Вінницька дитяча школа мистецтв». Витрати на заняття хореографією за 2020-2021 рік становлять 5 050 грн. Крім того донька [PERSON] відвідує секцію з художньої гімнастики з 2015 року. За 2020-2021 роки позивач здійснила за свій рахунок оплату занять дитини на загальну суму 11 882 грн. 59 коп. Позивач також несе витрати на лікування. Донька сторін [PERSON] проходить лікування у стоматологічній клініці «Пріор» та протягом 2020-2021 року позивачем було понесено витрати на лікування на суму 3 550 грн. В січні 2022 року син сторін [PERSON] хворів гострою респіраторною вірусною інфекцією. З 11 по 21 січня 2022 року хворіла донька [PERSON] . На їх лікування позивачем було витрачено 1 102 грн. 55 коп. За наведених вище підстав позивач звернулась до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 17 травня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У встановлений судом строк від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити у задоволенні позову повністю у зв`язку із відсутністю підстав для стягнення додаткових витрат та пені за несвоєчасну сплату аліментів (а.с. 53-55). У встановлений законом строк від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник просив суд вимоги позову задовільнити (а.с. 200-203). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 15 листопада 2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області від 15 листопада 2019 року було видано судовий наказ (справа № 127/29492) про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 29 жовтня 2019 року, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 7). Вказаний судовий наказ був пред`явлений до примусового виконання до Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 05 грудня 2019 року (а.с. 104). Ухвалюючи рішення, щодо позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року (справа № 333/6020/16-ц) зробила наступний висновок, відступивши від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Як встановлено судом, що станом 30 жовтня 2021 року сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів становив 8 182 грн. 34 коп., що підтверджується розрахунком, здійсненого державним виконавцем (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Судом не встановлено спірність розміру заборгованості із сплати аліментів. Наданий відповідачем із відзивом розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 30 травня 2022 року, здійсненого державним виконавцем, згідно з яким у відповідача відсутня заборгованість (а.с. 56), не спростовує обставину відсутності заборгованості зі сплати аліментів у спірний період, тобто станом на 30 жовтня 2021 року, адже як вбачається із даного розрахунку, із вказаної дати по 30 травня 2022 року відповідачем здійснювалось сплата аліментів та погашення заборгованості зі сплати аліментів. Із наданих відповідачем банківських квитанцій (а.с. 57-100) вбачається, що ним у продовж 2020 - 2022 років здійснювались безготівкові перекази на рахунки дітей, відкритих у банківських установах. Зокрема у вказаний період сину [PERSON] було перераховано кошти на загальну суму 10 778 грн. 41 (2020 рік - 3 652 грн. 35 коп.; 2021 рік - 6 474 грн. 80 коп.; 2022 рік - 651 грн. 26 коп.), донці Ксенії - 340 грн. (2020 рік - 185 грн.; 2021 рік - 155 грн.) Вказані кошти судом не можуть бути враховані, як сплата аліментів на дітей, адже відповідно до судового наказу, виданого 15 листопада 2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області отримувачем таких коштів є позивач по справі. Про вказане також зазначалось відповідачу в ході примусового виконання судового наказу державним виконавцем Староміського відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниці у відповіді на адресу відповідача від 25 лютого 2020 року щодо проведення перерахунку заборгованості по аліментах (а.с. 129). Згідно з наданим позивачем розрахунком, загальна сума неустойки (пені) склала 10 655 грн. 23 коп. (а.с. 2). Суд вважає, що наданий позивачем розрахунок неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів є обґрунтованим, адже розмір пені обчислено, виходячи з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 30 жовтня 2021 року (а.с. 8), а саме із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення відповідачем, як платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Оскільки заборгованість зі сплати аліментів станом на 30 жовтня 2021 року становила 8 182 грн. 34 коп., то відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України (розмір неустойки не може бути більшим 100 % заборгованості) розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 8 182 грн. 34 коп. Таким чином, вимога позовної заяви про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату пені є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Ухвалюючи рішення щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрати на дитину, суд виходив з наступного. Позивач, обґрунтовуючи вказану вимогу, зазначає про те, що в 2019 році донька [PERSON] перебувала в дитячо-оздоровчому спортивному комплексі « МАЯК-ЛТД », за що позивач здійснила оплату 3 750 грн. Донька сторін навчається у відділені хореографії закладу «Вінницька дитяча школа мистецтв». Витрати на заняття хореографією за 2020-2021 рік становлять 5 050 грн. Крім того донька [PERSON] відвідує секцію з художньої гімнастики з 2015 року. За 2020-2021 роки позивач здійснила за свій рахунок оплату занять дитини на загальну суму 11 882 грн. 59 коп. Позивач також несе витрати на лікування. Донька сторін [PERSON] проходить лікування у стоматологічній клініці «Пріор» та протягом 2020-2021 року позивачем було понесено витрати на лікування на суму 3 550 грн. В січні 2022 року син сторін [PERSON] хворів гострою респіраторною вірусною інфекцією. З 11 по 21 січня 2022 року хворіла донька [PERSON] . На їх лікування позивачем було витрачено 1 102 грн. 55 коп. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. До особливих обставин законодавець відносяться випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати на дитину мають бути викликані особливими обставинами; наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення; ці кошти є додатковими на відміну від аліментів, що стягуються на утримання дитини; у випадку коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17). Разом з тим, суд вважає, що у витратах, понесених при звичайному способі життя, навіть якщо вони і є додатковими, однак не зумовлені вказаними вище особливими обставинами, участь другого з батьків обов`язковою не є. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати, і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19 (провадження № 61-18145св20). Крім того, відповідно до позиції Верховного суду, не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, а саме: навчання дитини з метою здобуття професійної освіти (висновок Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2020 року у справі №336/1488/19); витрати одного із батьків на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка (постанова Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц); витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка (постанова Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №369/11745/16-ц); вартість поїздки та відпочинку на морі, придбаних медикаментів першої необхідності і харчування (без надання доказів наявності потреби в такому відпочинку, викликаної хронічною хворобою, лікуванням) (постанова Верховного Суду від 17 січня 2019 у справі № 720/1119/17). Аналізуючи надані позивачем витрати (чеки та квитанції), які були здійснені на розвиток та лікування дітей, суд вважає що ці витрати не є додатковими, а охоплюються розміром аліментів, що стягуються з батька на утримання дитини на користь матері. Таким чином, витрати, понесенні позивачем, не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, оскільки не пов`язані з особливими обставинами, зумовленими певними якостями дитини, чи іншими винятковими ситуаціями, а є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дитини, які компенсується за рахунок отримання аліментів. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги позовної заяви про стягнення додаткових витрат на дитину. У зв`язку із частковим задоволенням вимог позовної заяви, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved