Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися. В позові позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення суду відповідач сплачував на її користь аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття. В даний час син досяг повноліття та навчається на другому курсі денної форми навчання навчально-наукового інституту «Юридичний інститут Державного ВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» на контрактній основі, термін навчання з 01.09.2021 по 30.06.2025. Вартість навчання за рік становить 32900 грн. Позивач працює, але доходу, який отримує, не вистачає на оплату комунальних послуг, харчування та оплати навчання сина та син він не має власних доходів. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на навчання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку до досягнення дитиною 23 років на період навчання. Ухвалою судді від 27.09.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу та третій особі направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідач власноручно отримав копію ухвали та копію позову з додатками. Відповідач [PERSON] на адресу суду подав заяву, в якій вказував, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на навчання сина, відзиву подавати не буде, просив розгляд справи проводити за наявними матеріалами справи. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Врахувавши процесуальну позицію відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. [INFO] народився [PERSON] , батьками записані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.02.2009, актовий запис № 514. У довідці № 198/2022, що видана 06.08.2022 ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» вказано, що [PERSON] є студентом 2 курсу денної форми навчання навчально-наукового інституту «Юридичний інститут Державного ВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана». Термін навчання з 01.09.2021 по 30.06.2025. При цьому, до позову долучено договір № 211157 від 10.08.2021, укладений між ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» та [PERSON] , що діє в інтересах [PERSON] про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Із аналізу положень зазначеної норми права вбачається, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років але не більше 23 років; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу. При цьому суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. Таким чином, з огляду на спільний обов`язок батьків щодо утримання повнолітньої дитини на період продовження навчання, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, який би був справедливим і не накладав би непропорційний фінансовий тягар на нього, зокрема, з урахуванням того, що його син є повнолітнім і працездатним, у силу чого має можливість забезпечувати своє життя також самостійно. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі № 622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст.185СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст..199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до ст.200 СК України - суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина в твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість стягнення аліментів на утримання повнолітньої сина, яка продовжує навчання, але з врахуванням матеріальної спроможності відповідача надавати таку допомогу повнолітній дитині. При цьому, відповідач погоджується сплачувати аліменти в у частці від заробітку (доходу) платника аліментів в розмірів 1/4 частини. Враховуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову, визначивши стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку на період навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачі звільнені від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved