Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

09.08.2022 позивач [PERSON] звернувся до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою, в якій просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за розпискою від 11.01.2022 в сумі 10 165, 8 доларів США та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.01.2022 між ним та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого відповідачка отримала в борг готівкові кошти в сумі 3500 доларів США на строк до 11.04.2022. Боргова розписка яка написана відповідачкою містить інформацію про отримання позичальником готівкових коштів, визначено 8 % в місяць за користування даними коштами та передбачено відповідальність за недотримання умов зобов`язання. У вказаний строк відповідачка кошти не повернула та ухиляється від повернення суми боргу, чим порушила взяті на себе зобов`язання, а тому змушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 05.09.2022 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав зазначених в позовній заяві. Додатково зазначив, що відповідачкою було написано розписку, на підставі якої їй було надано кошти в розмірі 3500 доларів США в строк до 11.04.2022. Проте відповідачка в строк обумовлений розпискою зобов`язання не виконала, тому звернувся до суду з даним позов. В наступне судове засідання позивач не з`явився, на адресу суду надійшла заява в якій просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні, позов визнала, вказавши, що вона отримала в борг від позивача грошові кошти, про що написала розписку, однак коли прийшов строк для віддачі боргу почалася в Україні війна, у зв`язку з чим вона опинилася в скрутному матеріальному становищі, проте не відмовляється від свого зобов`язання повернути позивачу борг. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 11.01.2022 між сторонами було укладено договір позики, згідно якого відповідачка [PERSON] , [INFO] отримала від [PERSON] [INFO] в борг грошову суму в розмірі 3500 доларів США готівковим способом. Зобов`язалася повернути борг [PERSON] у повному обсязі у сумі 3500 доларів США у строк до 11.04.2022 з рахуванням 8% в місяць (250 доларів США) у разі недотримання цього зобов`язання виплатити пеню в розмірі 10% від позиченої суми за кожен тиждень простроченої виплати На підтвердження свого зобов`язання [PERSON] власноручно написала розписку, яку підписали сторони. /а.с. 6/. Добровільно заборгованість за договором позики відповідачка не повертає позивачу, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, процентів та пені за такими договором. Позивач вказує, що сума заборгованості за договором позики, становить 10165,8 доларів США, з них: заборгованість за договором позики у сумі 3500 доларів США, заборгованість за відсотками у сумі 1066 доларів США, та пеня у сумі 5600 доларів США. Відповідачка позов визнала, разом з тим будь-яких заперечень щодо написання вказаної розписки чи наявності боргу перед позивачем не надала. Відтак суд встановив, що між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика Глави 71 ЦК України. Вирішуючи спір, суд виходить з таких мотивів та положень закону відповідно до встановлених спірних правовідносин. Так, відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст.1046 ЦК України Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин сторін та розгляду справи, не передбачено заборони на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такі правові висновки суду підтверджуються правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04.07.2018 по справі №761/12665/14-ц, від 16.01.2019 по справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц, від 23.10.2019 по справі №723/304/16-ц. Під час судового розгляду судом беззаперечно встановлено, що 11.01.2022 між сторонами укладено договір позики. Разом з тим, факт укладення договору позики від 11.01.2022 сторони в судовому засіданні не заперечили, а тому вказаний факт окремому доказуванню в ході розгляду справи не підлягає та є встановленим. Згідно з\~даним договором\~позивачем передано\~відповідачці грошові\~кошти у\~борг у\~розмірі 3500\~доларів США,\~остання видала\~боргову розписку,яка в свою чергу, як документ, підтверджує укладення самого договору, його умови та засвідчує отримання вказаної грошової суми. При цьому, розписка містить зобов`язання про повернення боргу позичальником. На день подання позовної заяви відповідачкою не виконано обов`язку з повернення коштів позивачу в обумовленій сумі, а саме 3500 доларів США, що також не заперечується сторонами. Враховуючи вище наведене, а також приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами саме договору позики, форма та зміст якого, а також іноземна валюта, у якій надано грошові кошти в позику, відповідають положенням цивільного законодавства, зокрема ст.1047 ЦК України, а відповідачка, на відміну від позивача, свої зобов`язання за цим договором не виконала, що зумовило виникнення у позивача права на звернення до суду із даним позовом задля стягнення заборгованості в примусовому порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 3500 доларів США є обґрунтованими, засновані на законі, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позов в частині позовної вимоги про стягнення процентів за договором позики суд виходить з наступного. Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається\~зі змісту\~розписки від\~11.01.2022\~відповідачка [PERSON] \~зобов`язалася\~виплачувати проценти\~у розмірі\~8%\~в місяць\~(280\~доларів США).\~За розрахунками\~позивача ця\~сума складає:\~1065,80\~доларів США. З огляду на те, що відповідачка не надала суду будь-яких доказів чи пояснень на спростування наданого позивачем розрахунку процентів, як і не надала доказів щодо належного виконання грошових зобов`язань за договором, то суд вважає, що сума процентів за користування грошовими коштами, що підлягає стягненню з відповідача за Договором позики від 11.01.2022 складає 1065,80 доларів США. Щодо позовних вимог про стягнення пені слід зазначити таке. Відповідно до Договору позики, укладеного між сторонами, за несвоєчасне повернення суми позики, позичальник сплачує пеню у розмірі 10% від простроченої суми за кожен тиждень простроченої виплати. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 Цивільного кодексу України). Пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 Цивільного кодексу України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Відповідно до розрахунку наданого позивачем до позовної заяви та перевіреного судом за договором позики від 11.01.2022 розмір пені за вказаний період складає 5600 доларів США. Відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Вказані правові висновки були підтверджені, зокрема, постановами Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 справа № 703/1181/16-ц, 20.03.2019 справа № 761/26293/16-ц та постановами Верховного суду від 15.07.2020 справа № 185/1265/17, 04.06.2020 справа № 369/5393/15, 05.02.2020 справа № 727/8501/15-ц, 25.11.2019 справа №727/6738/16-ц. Враховуючи вищевказані норми чинного законодавства та правові висновки, вирішуючи питання про стягнення пені, суд вважає, що розмір пені, який підлягає стягненню з [PERSON] за порушення зобов`язання з повернення позики, на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України підлягає зменшенню до 3500 доларів США. На думку суду, саме такий розмір є справедливим, розумним та співмірним, виходячи з встановлених фактичних обставин та зважаючи на те, що нарахована сума пені в 5600 доларів США, значно перевищує розмір основної суми боргу. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволених вимог позивача, на відповідача покладаються судові витрати у вигляді судового збору в розмірі у розмірі 2947,27 грн. і підлягають стягненню в користь позивача.

Outcome: partial