Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно за законом. Вказує, що [INFO] помер - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 12 лютого 2021 року), з яким вона проживала більше ніж тридцять років як чоловік та дружина у незареєстрованому шлюбі за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, до складу якого входить: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому спадкодавцю на підставі Договору дарування від 07.04.1990 року, посвідченого Царичанською державною ноатріальною конторою, реєстровий №666, зареєстрований Дніпродзержинським БТІ в книзі №1, за номером запису 112. Зі згоди власника - померлого [PERSON] вона була зареєстрована у вказаному житловому будинку з 07.04.1990 року, де проживає і до цього часу. Відповідно до рішення виконавчого комітету Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області від 22.09.2021 №201 проведено розмежування вулиць, згідно якого вулиця Будьонного с.Лисківка була віднесена до с.Драгівка з новою назвою вулиця Заорільська. 28.03.1984 року було розірвано шлюб між померлим [PERSON] та його першою дружиною [PERSON] . Від шлюбу в них народився син, який з померлим не спілкувався та спадщину після смерті якого не приймав. Батько померлого [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 13 травня 2021 року повторно). Зараз вона доглядає за матір`ю померлого [PERSON] - [PERSON] . Мати померлого [PERSON] - [PERSON] ще за життя сина почала проживати з ними, де проживає і до цього часу, за якою вона в силу її похилого віку здійснює постійний догляд. Вона перебувала у зареєстрованому 12.06.1982 року шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 11.05.1986). Також, брат померлого [PERSON] - [PERSON] від прийняття спадщини відмовився, подавши до нотаріуса у встановлений законом строк заяву про відмову від прийняття спадщини. Таким чином, вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , спадщину прийняла, подавши до приватного нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини заяву про прийняття спадщини. У листопаді 2021 року вона подала до приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Дніпропетровської рбласті Кравчук С.В. заяву про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, проте постановою приватного нотаріуса від 16.11.2021 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю необхідних документів для підтвердження факту проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а також у зв`язку з виявленими розбіжностями в правовстановлюючих документах на спадкове майно, що не дає змоги встановити склад спадкового майна. Таким чином, встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту спільного постійного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без шлюбу, їй необхідно для оформлення спадкових прав. У зв`язку з неможливістю отримати у нотаріуса свідоцтво про право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. На підставі викладеного, прохає встановити факт її спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше як п`ять років як чоловіка та дружини без шлюбу до часу відкриття спадщини та визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та прохала їх задовольнити. Представник відповідача Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, однак надали до суду заяву, в якій прохали проводити розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні надали покази, що є сусідами позивачки та померлого [PERSON] , дійсно позивачка [PERSON] та померлий [PERSON] прожили більше 30 років як подружжя, вели спільне господарство, тримали худобу, обробляли огород, утримували будинок та мали спільний бюджет. Зараз разом з позивачкою [PERSON] проживає матір померлого [PERSON] - [PERSON] , за якою позивачка здійснює догляд. Суд, заслухавши думку позивачки, покази свідків, врахувавши визнання відповідачем позову, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України). Згідно ст. 206 ч.1 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ст. 206 ч.4 ЦПК України). Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 12 лютого 2021 року (а.с.19), який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав разом з позивачкою [PERSON] , починаючи з 19 серпня 1982 року і по день смерті за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому спадкодавцю на підставі Договору дарування від 07.04.1990 року, посвідченого Царичанською державною нотаріальною конторою, реєстровий №666. Зареєстрований Дніпродзержинським БТІ в книзі №1, за номером запису 112 (а.с.26-28). За життя [PERSON] заповіту не складав. Позивачка [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняла у встановленому законом порядку, подавши до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кравчук С.В. заяву про прийняття спадщини, зареєстровану в реєстрі за № 106 від 04 червня 2021 року (а.с.59). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кравчук С.В. від 16.11.2021 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження факту проживання заявника разом з спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Крім того, в правовстановлюючому документі на спадковий житловий будинок - Договорі дарування, посвідченого Царичанською державною нотаріальною конторою 07 квітня 1990 року за реєстровим №666 зазначено іншу адресу, а саме: [ADDRESS] , що не дає змоги встановити склад спадкового майна (а.с.15). Так, встановлено, що рішенням виконавчого комітету Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області від 22.09.2021 №201 затверджено розмежування назв вулиць між селами Лисківка, Драгівка, Калинівка на території Царичанської селищної ради, згідно якого вулиця Заорільська (перейменована з вулиці Будьонного) віднесена до села Драгівка (а.с.18). Відповідно до довідки з Державного реєстру земель, станом на 01 січня 2013 року, згідно з даними Державного реєстру земель Дніпровського району (бувшого Царичанського району) Дніпропетровської області, Державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою житлового будинку: [ADDRESS] , що належить померлому [INFO] [PERSON] , не видавався (а.с.40). Також, встановлено, що [INFO] помер батько спадкодавця [PERSON] - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) повторно 13.05.2021 (а.с.25). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 26.10.2018, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 28 березня 1984 року складено відповідний актовий запис №41 (а.с.20). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) повторно 10.03.2021, померлий [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.24). З дослідженої в судовому засіданні заяви [PERSON] , засвідченої приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Лимар Є.В. 19.10.2022, зареєстрованої в реєстрі за №994, встановлено, що останній спадщину у встановлений законом строк після померлого [INFO] батька [PERSON] не прийняв, за продовженням цього строку до суду звертатися не буде та не заперечує проти оформлення спадщини на ім`я [PERSON] (а.с.103). Також, з копії спадкової справи, наданої на запит суду, встановлено, що брат померлого [INFO] [PERSON] - [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після померлого брата, подавши до нотаріуса у встановлений законом строк заяву про відмову від прийняття спадщини (а.с.78). Позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 12.06.1982), який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.05.1986 (а.с.22). Відповідно до довідки виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року №390, гр. [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований та постійно проживав з 19 серпня 1982 року і на день його смерті за адресою: [ADDRESS] ; за вищевказаною адресою разом з ним була зареєстрована та проживала гр. [PERSON] , [INFO] , з 19 серпня 1982 року по даний час (а.с.16). Судом досліджено копію паспорта позивачки та встановлено, що на момент смерті [PERSON] , [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] , з 19 серпня 1982 року (а.с.10, 11). Відповідно до Акту перевірки обставин спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , проведеного комісією Царичанської селищної ради 27.07.2022, [PERSON] зареєстрована та фактично проживає в буд. [ADDRESS] , а також разом з нею протягом останніх десяти років проживає [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в буд. [ADDRESS] , яка є матір`ю померлого [INFO] [PERSON] , та за якою [PERSON] здійснює догляд та піклування (а.с.17). З копії паспорта серії [NUMBER] , виданого Царичанським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 07.09.2001, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] , з 16 червня 1980 року (а.с.12). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо показали, що з 1982 року позивачка [PERSON] із [PERSON] по день смерті останнього проживали однією сім`єю як чоловік та жінка за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, піклувалися один про одного, разом з ними проживала та проживає по цей час матір померлого [PERSON] , за якою до цього часу піклується та здійснює догляд позивачка. У відповідності до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до статті 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно ч.2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно вимог ч.4 ст.3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини. З позиції викладеної в постанові Верховного суду України від 19.12.2018 року (справа № 540/147/17) встановлено, що саме по собі визнання юридичного факту в судовому порядку є непотрібним, якщо від цього факту не виникають, не змінюються чи не припиняються інші правовідносини. У відповідності до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, він має бути встановлений в судовому порядку. Так, встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу на час відкриття спадщини позивачці необхідно для реалізації свого права на прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Враховуючи, що [PERSON] з 19.08.1982 проживала в одному будинку з [PERSON] по день смерті останнього [INFO] , що вони мали відносини притаманні подружжю, що підтверджується доказами наявними у справі, показами свідків, суд дійшов висновку, що в цей період вони були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки та не перебуваючи в інших шлюбах і в шлюбі між собою, проживали однією сім`єю як чоловік та жінка. Разом з цим, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч. 1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01.01.2004. Отже, до відносин, які виникли до 01.01.2004, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім`ю України, який не передбачав можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу чоловіка та жінки. Таким чином, в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивачки щодо її спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу в період з 01.01.2004 по день його смерті [INFO] , доказів, які спростовують цей факт справа не містить. У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України, встановлено, що прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця. Судовим розглядом встановлено, що позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, подавши до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, від спадкування не усувалася, бажає оформити свої спадкові права, а її вимоги ґрунтуються на законному праві на спадщину та не суперечать правам та інтересам інших осіб, у зв`язку з чим вона успадковує усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві за життя та не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. З огляду на викладене, а також враховуючи існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав позивачки, визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту прав позивачки як спадкоємця шляхом визнання права власності на спадкове майно померлого [INFO] [PERSON] , а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . При вирішенні питання про розподіл судового збору, судом враховується позиція позивача не стягувати судовий збір із відповідача.

Outcome: approved