Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 14.01.2020 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківск), про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за №16. Позивач зазначає, що спільне життя у них не склалося, оскільки вони виявились людьми різних характерів, поглядів на життя та сімейні відносини. Шлюбні відносини між ними існують тільки формально. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим та просить не давати строк для примирення. За таких обставин, позивач просить суд шлюб, який був укладений 14.01.2020 року, між ним та [PERSON] , розірвати. У судове засідання [PERSON] не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, однак подав до суду нотаріально-посвідчену заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить такі задоволити. Також просив розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення [PERSON] , дослідивши матеріали справи та подану позивачем заяву зокрема, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з виданого свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 14.01.2020 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківск), про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за №16. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося, оскільки вони виявились людьми різних характерів, поглядів на життя та сімейні відносини. Шлюбні відносини між ними існують тільки формально. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу спільного майна подружжя та визначення місця проживання дитини сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між сторонами, слід розірвати. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 992,40 грн. судового збору.

Outcome: approved