Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, який мотивують тим, що [INFO] помер їхній син [PERSON] . На час смерті йому належало наступне майно: земельна ділянка площею 0,7710 га для ведення особистого селянського господарства, земельна ділянка площею 0,2500 га для \~будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та два об`єкти незавершеного будівництва. У визначений законом строк вони як спадкоємці першої черги за законом звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва у зв`язку з тим, що окрім них є інші спадкоємці за законом дочка [PERSON] та дружина [PERSON] , яка реалізувала своє право на відмову від прийняття спадщини з порушенням строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Позивачі вказують, що [PERSON] та [PERSON] не зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, більше того [PERSON] подала заяву, що відмовляється від спадщини на їх користь. Також вони вказали, що відповідач [PERSON] є колишньою дружиною спадкодавця та фактично на даний час проживає в домоволодінні померлого. Також позивачі зазначили, що належний спадкодавцю об`єкт незавершеного будівництва (літня кухня) зводився за їх рахунок, вони купляли всі будівельні матеріали, оплачували будівельні роботи та допомагали особисто. Вони передали синові даний незавершений будівництвом об`єкт, щоб у нього було власне майно. Земельна ділянка для будівництва даної літньої кухні була передана йому за рахунок землі, яка перебувала в їхньому користуванні. Оскільки об`єкти незавершеного будівництва до моменту їх здачі в експлуатацію та державної реєстрації прав на них є будівельними матеріалами з відповідними правами і обов`язками забудовника, то позивачі просять суд визнати за ними право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , а саме на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва, та права і обов`язки забудовника за кожним з них. Також позивачі просять суд визнати за ними право власності на спадкове майно померлого сина по 1/2 частині земельних ділянок площею 0,7710 гадля ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для \~будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за кожним з них. 31.01.2022 відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Дану заяву мотивує тим, що являється дочкою [PERSON] , який помер [INFO] . За час перебування в шлюбі її батьки набули нерухоме майно. Зокрема побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , придбали за договором купівлі-продажу незавершений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS] , а також набули у власність дві земельні ділянки площею 0,7710 гадля ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для \~будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. За згодою батьків всі правовстановлюючі документи були оформлені на батька. З 1999 року вона з матір`ю постійно проживають в будинку по [ADDRESS] . Зареєструвати право власності на дане домоволодіння батьки не встигли, так як хотіли оформити право власності за нею, проте через раптову смерть батька не встигли це зробити. [PERSON] вважає, що набуте батьками під час шлюбу нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя та їх частки відповідно становить по 1/2. У встановленому законом порядку вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу права власності на спадкове майно за законом, яке залишилося після смерті батька. Однак постановою від 01.10.2021 їй було відмовлено у видачі свідоцтва, так як крім неї є інші спадкоємці за законом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , батьки та дружина спадкодавця, а також незакінчений будівництвом будинок, який був набутий спадкодавцем та підставі договору від 29.03.2006 є спільною сумісною власністю подружжя, а тому колишня дружина вправі провести виділ належної їй частки в суворому порядку. [PERSON] зазначає, що була зареєстрована та проживала із спадкодавцем на час смерті, а тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, так як у встановлений ст. 1270 ЦК України строк не заявила про відмову від неї. Також відповідач-позивач вказала, що частково визнає первісний позов. З огляду на те, що позивачі-відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином прийняли спадщину, а дружина її батька [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на 1/6 частину спадкового майна, яке залишилося після смерті батька. 31.01.2022 до суду також надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на майно подружжя та його поділ. Даний позов обґрунтовує тим, що 20.07.1991 уклала шлюб із [PERSON] , в якому у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Рішенням Калуського міськрайонного суду від 16.02.2015 даний шлюб був розірваний. За час спільного життя ними було набуте нерухоме майно, а саме вони разом побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , придбали за договором купівлі-продажу незавершений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS] , а також набули у власність дві земельні ділянки площею 0,7710 гадля ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для \~будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Всі документи за їх згодою були оформлені на [PERSON] [PERSON] , посилаючись на положення ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, просить суд визнати дане нерухоме майно об`єктами спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного вище нерухомого майна. 16.02.2022 позивачі-відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , в якому вони зазначили про безпідставність позовних вимог. Зазначають, що до 2015 року [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON] . У лютому 2018 року він одружився з [PERSON] , з якою постійно проживав по [ADDRESS] . Після одруження вони разом регулярно їздили на роботу до Республіки Чехія та проживали там до смерті спадкодавця. Звертають увагу, що для того, щоб визнати особу, такою, що проживала із спадкодавцем на час смерті, необхідно фактично проживати із такою особою, а не лише бути зареєстрованим. Старостою села 04.02.2022 було надано довідку про відсутність будь-яких матеріалів, в тому числі актів обстеження майна чи протоколів відвідування домоволодіння по [ADDRESS] за період з 2015 року по березень 2021 року. Факт проживання [PERSON] із дружиною [PERSON] можуть підтвердити також свідки. Тому, оскільки [PERSON] , хоча й була зареєстрована, однак фактично не проживала із спадкодавцем на час його смерті, та відповідно не прийняла спадщину, позивачі-відповідачі просять відмовити [PERSON] в задоволенні зустрічного позову. Також 16.02.2022 [PERSON] та [PERSON] подали відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , в якому щодо належних спадкодавцю земельних ділянок площею 0,7710 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для \~будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд зазначають, що вони були набуті [PERSON] із земель комунальної власності в порядку приватизації на підставі рішення Томашівської сільської ради, а тому, хоча й набуті в період шлюбу із [PERSON] , однак були його особистою власністю. Крім того, дозвіл на будівництво об`єкта незавершеного будівництва літньої кухні отриманий [PERSON] у 1995 році та на даний час даний об`єкт не зданий в експлуатацію. Вказують, що всі будівельні матеріали, які використовувалися в процесі будівництва, вони придбали за свої кошти та подарували їх синові, що можуть підтвердити свідки. Тому не вважають даний об`єкт спільною сумісною власністю подружжя. З огляду на це просили відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] в частині вимог по визнання права спільної сумісної власності подружжя на дві земельні ділянки та будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. В судовому засіданні представник [PERSON] та [PERSON] адвокат Лопух З.Я. підтримав первісний позов з підстав, викладених у заявах по суті, та просив його задоволити в повному обсязі. В задоволенні зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON] просив відмовити. Позивачі-відповідачі підтримали позицію свого захисника. Представник відповідачів-позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Жовнір М.Й. в судовому засіданні заперечив проти повного задоволення первісного позов та зазначив, що все майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , являється спільною сумісною власністю подружжя, а тому 1/2 частина його належить відповідачу-позивачу [PERSON] як колишній дружині. Тому повністю підтримав зустрічний позов [PERSON] та просив його задоволити. Також вказав, що дочка спадкодавця [PERSON] була зареєстрована та проживала з батьком, а тому належним чином прийняла спадщину після його смерті. Також повідомив, що після смерті батька вона звернулася до приватного нотаріуса щодо оформлення спадкових прав, однак у зв`язку з відсутністю свідоцтва про смерть їй усно було відмовлено у прийнятті заяви. Зібравши всі необхідні документи, [PERSON] 01.10.2021 подала нотаріусу заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їй було відмовлено. При цьому вважає що [PERSON] не пропустила строк звернення до ноторіальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки нотаріус не відмовила їй у видачі свідоцтва з цих підстав. Враховуючи наведене, він підтримав зустрічний позов [PERSON] та просив визнати за нею право власності на 1/6 частину спадкового майна. Також зазначив, що не заперечує проти визнання за [PERSON] , та [PERSON] права власності на 1/6 частину спадкового майна за кожним з них. Відповідачі-позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіанні підтримали позицію свого захисника та просили задоволити їхні зустрічні позови. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи в її відсутності (а.с. 46). Також додатково подала заяву, в якій зазначила, що чоловік розповідав їй, що розпочав будівництво літньої кухні у 1995 році під час перебування в шлюбі з [PERSON] . Будівництво здійснювалося виключно за його гроші, які він заробив у Чехії. Орієнтовно в 2006 році він також придбав недобудований будинок по сусідству по [ADDRESS] . В січні 2021 року вони востаннє відвідали батьків, після чого поїхали не роботу в Чехію, де чоловік і помер. Також зазначила, що відмовляється від своєї частки в спадковому майні на користь дочки [PERSON] (а.с. 205-206). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] у м. Брно в Республіці Чехія помер [PERSON] (а.с. 18). На час смерті йому на праві власності належали дві земельні ділянки: - земельна ділянка площею 0,7710 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Томашівці, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002 (а.с. 28), нормативна грошова оцінка якої становить 22\~017,27 гривень (а.с.37); - земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території с. Томашівці, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002 (а.с. 29, 30), нормативна грошова оцінка якої становить 152\~456,77гривень (а.с. 37). Також [PERSON] належав житловий будинок, незавершений будівництвом, з господарськими будівлями і спорудами відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995 (а.с. 31-35). Згідно технічного паспорта вказаний об`єкт незавершеного будівництва складається з житлового будинку (літера А), стодоли (літера Б), стайні (літера В), комори (літера Г), убиральні (літера Д) криниці (№1), воріт (№ 2), огорожі (№ 3, 4) (а.с. 128-132). З довідки № 00536 від 08.12.2021, виданої ОКП «Івано-Франківське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що реєстрація права власності на дане домоволодіння не проводилася, а його інвентаризаційна вартість становить 588 319,00 гривень. (а.с. 133). Відповідно до довідки №750, виданої 22.1.2021 виконкомом Войнилівської селищної ради даному домоволодінню присвоєно адресу [ADDRESS] (а.с. 135). Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2006 [PERSON] придбав незакінчений будівництвом будинок (а.с. 23), готовність якого згідно технічного паспорта становить 66 % (а.с. 140-142). Згідно з довідкою на об`єкт незавершеного будівництва № 00537, виданою 08.12.2021 ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» реєстрація права власності на даний об`єкт незавершеного будівництва не проводилася, а його вартість складає 430\~106,00 гривень. Дозвільні документи на будівництво відсутні. (а.с. 143). Також в судовому засіданні встановлено, що 20.07.1991 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Томашівської сільської ради. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 16.02.2015 даний шлюб був розірваний, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с. 127). [PERSON] просить суд визнати вказане вище майно спільною сумісною власністю подружжя, оскільки майно було набуте [PERSON] в період їхнього перебування в шлюбі. Щодо визначення правового режиму належного спадкодавцю майна суд зазначає наступне. На час набуття [PERSON] прав на земельні ділянки та об`єкти незавершеного будівництва діяв Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР та з 01.01.2004 Сімейний кодекс України. Відповідно до статей 22, 23, 28 КпШС УРСР, статей 112, 118 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, при цьому вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Згідно із частиною першою статті 28 КпШС УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Відповідно до частини першої статті 29 КпШС УРСР якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини першої\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі\~статтею 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Відповідно до частини четвертої\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно з частинами першою, другою\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частинами першою-третьою\~статті 372 ЦК України\~встановлено, що\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.\~За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.\~У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VI «Про внесення змін до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, було змінено. Відповідно до пункту 5 частини першої\~статті 57 СК України\~земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Частину п`яту\~статті 61 СК України\~виключено. Отже, з урахуванням змін до\~СК України\~правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. Виключно протягом періоду з 08 лютого 2011 року до 13 червня 2012 року приватизована одним із подружжя земельна ділянка вважалася об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом із тим, за загальним правилом відповідно до положень статей\~81,\~116 ЗК України\~окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Судом встановлено, що [PERSON] набув у власність шляхом приватизації із земель комунальної власності 2 земельні ділянки площею 0,7710 гадля ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для \~будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд відповідно до державних актів на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданих на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002, а тому, з врахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що дані земельні ділянки є особистою приватною власністю [PERSON] . Щодо об`єктів незавершеного будівництва суд зазначає наступне. Відповідно до частин другої, третьої\~статті 331 ЦК України\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).\~Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає\~\~з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає\~з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно\~до закону. Згідно зі частиною другою\~статті 376 ЦК України\~особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Суд виходить з того, що якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки, як забудовника входять до складу спадщини на підставі\~статті 1216 ЦК України.\~Самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не є об`єктом права власності, тому таке майно не входить до складу спадщини. Як встановлено судом, [PERSON] належав житловий будинок, незавершений будівництвом, з господарськими будівлями і спорудами відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995. Тобто дане будівництво було розпочато під час перебування в шлюбі із [PERSON] та на нього поширюється режим спільної власності подружжя. [PERSON] та [PERSON] зазначили, що вважають даний об`єкт незавершеного будівництва особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки будівництво здійснювалося виключно ними та за їхні кошти. Разом з тим, вони не надали суду жодних письмових доказів на підтвердження придбання ними будівельних матеріалів та понесення інших витрат, пов`язаних з таким будівництвом, а також їх передачі в дар сину. Свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що на їхню думку будівництво літньої кухні здійснювали [PERSON] та [PERSON] власними силами та за власні кошти. Натомість допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що будівництво обох об`єктів незавершеного здійснювалося за рахунок померлого [PERSON] , який тривалий час перебував на заробітках в Республіці Чехія. Хто саме займався веденням будівництва їм невідомо. Таким чином в судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позивачів-відповідачів, що об`єкт незавершеного будівництва (літня кухня), який згідно будівельного паспорта належав [PERSON] , був побудований його батьками власними силами та за власні кошти, а тому не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом спільної сумісної власності подружжя суд вважає також і незакінчений будівництвом будинок, придбаний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2006, готовність якого згідно технічного паспорта становить 66 %. Дана обставина визнається сторонами у справі. З огляду на наведене вище суд приходить до висновку про часткове задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання спільної сумісної власності на майно подружжя та його поділ. Зокрема слід визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] будівельні матеріали, використані в процесі будівництва житлового будинку, незавершеного будівництвом, що належали [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006 та будівельні матеріали,\~використані в\~процесі будівництва житлового будинку, незавершеного будівництвом, та права забудовника, що належали [PERSON] відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995, визначивши при цьому її частку в даному майні 1/2. В решті позовних вимог слід відмовити. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином суд приходить до висновку, що до складу спадкового майна після смерті [PERSON] входять дві земельні ділянки та 1/2 частина будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва житлового будинку, незавершеного будівництвом, що належали [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006 та 1/2 частина будівельних матеріалів,\~використаних в\~процесі будівництва житлового будинку, незавершеного будівництвом, та права забудовника, що належали [PERSON] відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995. Щодо кола спадкоємців суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що упершу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено\~Главою 87 ЦК України. Згідно зі\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.\~29, ч. 2 ст.\~1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1\~ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. В постанові КЦС ВС від 28.04.2021 у справі № 2014/2707/19 Верховний Суд зазначає, що частина 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Як встановлено в судовому засіданні, на час смерті [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON] , який був зареєстрований 06.02.2018 (а.с. 26). Після смерті [PERSON] його батьки [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Локатир М.В. із заявами про прийняття спадщини (а.с. 11, 12, 19), а 02.09.2021 із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 21-22). Листом № 89/02-31 від 06.09.2021 нотаріус відмовила [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з наявністю інших спадкоємців за законом (дочки спадкодавця [PERSON] та дружини [PERSON] , право якої на відмову від прийняття спадщини реалізоване після строку, встановленого ст. 1270 ЦК України (а.с. 10). Також судом встановлено, що 01.10.2021 дочка спадкодавця [PERSON] подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька (а.с. 71, 72). В поданій заяві вона зазначила, що проживала разом із спадкодавцем на час смерті, на підтвердження чого надала довідку № 197 від 26.04.2021, видану виконкомом Войнилівської селищної ради, з якої вбачається, що [PERSON] проживав і був зареєстрований до дня смерті в [ADDRESS] . Разом з ним проживали колишня дружина [PERSON] , дочка [PERSON] та внука [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] не складався (а.с. 16). Листом № 215/02-31 від 01.10.2021 нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з наявністю інших спадкоємців батьків та дружини спадкодавця, право якої на відмову від прийняття спадщини реалізоване після строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Крім того, незакінчений будівництвом будинок, набутий [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2006, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , яка має право на виділ частки у судовому порядку (а.с. 70). [PERSON] та [PERSON] заперечують факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] на час його смерті та зазначають, що спадкодавець з часу розірвання шлюбу у 2015 році та до дня смерті фактично проживав із своєю другою дружиною [PERSON] в м. Калуші та в Республіці Чехія, де перебував на роботі та де помер. Для спростування викладеної в довідці сільської ради інформації ними долучено до матеріалів справи довідку, видану виконкомом Войнилівської селищної ради за №42 від 04.02.2022 про відсутність будь-яких матеріалів, в тому числі актів обстеження майна чи протоколів відвідування домоволодіння по [ADDRESS] за період з 2015 року по березень 2021 року та відсутність відомостей, що могли б підтверджувати фактичне проживання [PERSON] по [ADDRESS] . В судовому засіданні здобуто достатньо доказів на підтвердження того, що [PERSON] на час смерті фактично постійно проживав зі своєю другою дружиною [PERSON] . Крім вказаної у довідці виконкому Войнилівської сільської ради від 04.02.2022 інформації, даний факт підтверджується також поясненнями відповідача [PERSON] , які вона виклала у письмовій заяві, а також наданими у судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач-позивач [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому не може вважатися такою, що прийняла спадщину після смерті батька в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. З огляду на наведене до кола спадкоємців за законом після смерті [PERSON] входять його батьки [PERSON] , [PERSON] та дружина [PERSON] . Разом з тим, 06.09.2021 дружина спадкодавця [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини в користь батьків спадкодавця (а.с. 27). В заяві, поданій до суду [PERSON] також вказала, що не претендує на спадкове майно після смерті чоловіка. Враховуючи відмову [PERSON] від прийняття спадщини спадкове майно підлягає поділу між батьками спадкодавця в рівних частках. Відповідно до положень ч. 3\~ст. 331 ЦК України\~до завершення\~будівництва\~(створення\~майна)\~особа вважається\~власником\~матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно із п.8\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», якщо будівництво здійснюється згідно із законом, то у разі смерті забудівника до завершення будівництва, його права та обов`язки, як забудівника, входять до складу спадщини. Згідно з інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ\~Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування\~від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13\~статтею 1218 ЦК\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщоза життя спадкодавець ненабув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~визнання права\~власності на\~спадкове майно слід задоволити\~частково та визнати за кожним із них право власності на 1/2 частину належних спадкодавцю земельних ділянок та 1/4 частину будівельних матеріалів,\~використаних в\~процесі будівництва\~ житлового будинку, незавершеного будівництвом, що належали [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006 та 1/4\~ частину\~будівельних матеріалів,\~використаних в\~процесі будівництва\~ житлового будинку, незавершеного будівництвом, та права забудовника, що належали [PERSON] відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995. В решті позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed