Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

09.08.2022 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на на житловий будинок, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 11 грудня 1996 року між [PERSON] та нею був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 781, а саме: житлового будинку з відповідними частинами надвірних споруд, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав продавцю на підставі Договору про виділення в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку на право приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти, посвідченого Першою Первомайською державною нотаріальною конторою від 14.05.1988р., реєстр № І-108І. Вищезазначений договір купівлі-продажу житлового будинку від 11.12.1996 р., у відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», був зареєстрований Первомайською філією Південної Товарної Біржі 11.12.1996 р. за № 781. Відповідно до умов вищезазначеного договору, житловий будинок був проданий за 17650,00 грн., які були отримані продавцем до підписання вищезазначеного договору. Після укладання договору були здійснені всі необхідні дії для його виконання, а саме відповідач передав, а [PERSON] прийняла в управління та користування спірний будинок, сплативши іншій стороні його договірну вартість, що є доказом про те, що вони домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулося його повне виконання. Зазначений житловий будинок був зареєстрований позивачкою у КП Первомайське МБТІ 03.01.1997 року за реєстровим номером 12704. Тобто, правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачем було звільнене приміщення, передані ключі, він знявся з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Позивачка використовує даний будинок протягом 25-ти років для постійного проживання, зареєстрована за вказаною адресою, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує будинок в належному санітарно-технічному стані. На час укладення договору, сторони не знали, що правочин, у відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинний Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Позивачка вважає, що умови даного договору вони виконали повністю. Даний житловий будинок переоформила на себе та виготовила відповідну технічну документацію. З тих пір вона підтримує будинок в належному стані. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права ч обмежений у його здійсненні. В теперішній час, у позивачки виникла необхідність розпорядитися вищевказаним житловим будинком, але вона не може цього зробити, оскільки з`ясувалося, що не були виконані вимоги ст. 657 ЦК України, яка передбачає обов`язкову нотаріальну форму посвідчення договору. Вирішити дане питання з відповідачем, у неї немає змоги, оскільки їй невідомо його місцезнаходження. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В судовому засіданні був встановлений факт укладення 11.12.1996 р. між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . Даний договір було зареєстровано 11.12.1996 року на Первомайській філії Південної Товарної Біржі за № 781, відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року. Згідно вище вказаного договору [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла в управління та користування житловий будинок, сплативши іншій стороні договірну вартість в розмірі 17650,00 грн., що є доказом про того, що сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІV. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року № 553) передбачені умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved