Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

Адвокат Зеленяк С. який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 29.11.1986 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за №903. Позивачка зазначає, що протягом тривалого часу (приблизно останні 15 років) у подружжя почались скандали на побутовому рівні, і, хоча проживали в одному будинку, подружнє життя повністю припинили, не спілкувались, шлюбні відносини не підтримували, спільне господарство не вели. Сторони перестали розуміти один одного, інтереси їхні не співпадають і вони стали чужими людьми. Таким чином, спільне життя з Відповідачем у Позивачки не склалось, що стало підставою для таємного для Відповідача оформлення документів для виїзду на постійне проживання до Угорщини з 12.04.2022 року, оскільки спільне проживання в одному будинку неможливе. В таких умовах збереження шлюбу Позивачка вважає неможливим, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Неповнолітніх дітей подружжя не має. За таких обставин, позивач просить суд шлюб, який був укладений 29.11.1986 року, між нею та [PERSON] , розірвати. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, однак її представник адвокат Зеленяк С.П. подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з`явився повторно, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб сайті судової влади. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з виданого свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 29.11.1986 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за №903. Неповнолітніх дітей подружжя не має. Судом встановлено, що сторони мають протилежні погляди на життя, спільного господарства не ведуть та тривалий час подружнім життям не проживають. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивачки так і відповідача. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу спільного майна подружжя та визначення місця проживання дитини сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між сторонами, слід розірвати. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 992,40 грн. судового збору.

Outcome: approved