Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності, в якому просила визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] право власності на ј частину квартири [ADDRESS] , у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу. Позов обґрунтований наступними обставинами. 15.10.1997 року, на Одеській Новій біржі, між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які діяли від себе особисто та від імені і в інтересах неповнолітньої [PERSON] , було укладено договір № 1505/97. Відповідно до умов вищевказаного договору, [PERSON] було продано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] однокімнатну квартиру під [ADDRESS] , загальною площею 30,7 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м. Вказаний договір у відповідності до вимог, які встановлені ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Одеській Новій Біржі в «Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості», реєстраційний номер 1505/97 від 15.10.1997 року. 23 жовтня 1997 року, на підставі вищевказаного договору, було зареєстроване право власності покупців в КП «ОМБТІ та РОН» в книзі №228пр. стор.181. №104. Право власності на вищевказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не реєструвалось. В подальшому будь-яких спорів з приводу вказаного договору та нерухомого майна між сторонами не виникало. Починаючи з 29.10.1997 року та до теперішнього часу сім`я Круть постійно проживає у вказані квартирі. Представник позивача вказує, що станом на теперішній час оригінал договору купівлі-продажу №1505/97 нерухомого майна від 15.10.1997 року був втрачений. З метою відновлення правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS] донька позивача [PERSON] , зверталася до компетентних органів з відповідними запитами та заявами про надання дублікату договору купівлі-продажу № 1505/97 від 15.10.1997 року. Так, 12.08.2011 року [PERSON] отримала відповідь № 3097-К-01-19 від Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради про те, що документи Одеської Нової біржі не передавалися на зберігання в департамент. Відомостями про їх місцезнаходження департамент не володіє. Також, 12.08.2011 року [PERSON] отримала відповідь К-1175 від Державного архіву Одеської області про те, що документи Одеської Нової Біржі на зберігання до Державного архіву Одеської області не надходили, у зв`язку з цим видати копію договору купівлі-продажу № 1505/97 нерухомого майна від 15.10.1997 року є неможливим. Представник позивача зазначає, що [PERSON] та [PERSON] не вдалось знайти договір купівлі-продажу №1505/96 нерухомого майна від 15.10.1997 року, у зв`язку з чим [PERSON] , звернулась до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2021 року по справі № 521/10646/21 визнано дійсним договір № 1505/97 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири під [ADDRESS] , укладений 15.10.1997 року на Одеській Новій Біржі між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які діяли від себе особисто та від імені і в інтересах неповнолітньої [PERSON] ; Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; Визнано за [PERSON] , право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу. Наразі [PERSON] позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на 1/4 частини квартири [ADDRESS] , та в повній мірі реалізувати своє право власності на дане нерухоме майно, оскільки оригінал договору купівлі-продажу №1505/97 нерухомою майна віл 15.10.1997 року був втрачений, а відновили або отримати дублікат даного договору є неможливим, оскільки біржа фактично відсутня, а в архів документи не передавалися. У зв`язку з вищевикладеним [PERSON] вимушена звернутися до суду. Сторони та їх представники у відкрите підготовче судове засідання не з`явились. Представник позивача подав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просив розгляд справи проводити у його відсутність. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій позов визнав в повному обсязі, просив розгляд справи проводити у його відсутність. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що 15.10.1997 року, на Одеській Новій біржі, між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які діяли від себе особисто та від імені і в інтересах неповнолітньої [PERSON] , було укладено договір № 1505/97 (а.с. 12-13). Відповідно до умов вищевказаного договору, [PERSON] було продано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] однокімнатну квартиру під [ADDRESS] , загальною площею 30,7 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м. Договором № 1505/97 від 15.10.1997 року встановлено, що даний договір в відповідності до вимог, які встановлені\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Одеській Нові Біржі в «Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості», реєстраційний номер 1505/97 від 15.10.1997 року. 23.10.1997 року, на підставі вищевказаного договору, було зареєстроване право власності покупців в КП «ОМБТІ та РОН» в книзі №228пр. стор.181, №104, що підтверджується відповідними штампом на договорі купівлі-продажу. Право власності на вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не реєструвалось, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 265240417 від 09.07.2021 року (а.с. 14). Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Разом з тим, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, яка була чинна станом на 15.10.1997 року, тобто на дату укладення правочину, встановлювала, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Право власності на зазначену квартиру за позивачем було зареєстровано відповідно до чинної на той момент Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року. Тобто, [PERSON] відповідно до законодавства, яке діяло на час укладення договору купівлі-продажу, набула у власність 1/4 частини квартири, здійснила реєстрацію свого права власності в КП «ОМБТІ та РОН», а також зареєструвала місце проживання у вказаній квартирі. Реєстрація [PERSON] та її сім`ї, починаючи з жовтня 1997 року та до теперішнього часу у вказаній квартирі, підтверджується відомостями № Д1-591108-ю/л про зареєстрованих особі у житловому приміщенні/будинку від 18.03.2021 року (а.с. 15). Судом встановлено, що станом на теперішній час оригінал договору купівлі-продажу № 1505/97 нерухомого майна від 15.10.1997 року втрачений. З метою відновлення правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS] донька позивача, [PERSON] , зверталася до компетентних органів з відповідними запитами та заявами про надання дублікату договору купівлі-продажу №1505/97 від 15.10.1997 року. Так, 12.08.2011 року [PERSON] отримала відповідь № 3097-К-01-19 від Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради про те, що документи Одеської Нової біржі не передавалися на зберігання в департамент. Відомостями про їх місцезнаходження департамент не володіє (а.с. 18). Також, 12.08.2011 року [PERSON] отримала відповідь К-1175 від Державного архіву Одеської області про те, що документи Одеської Нової Біржі на зберігання до Державного архіву Одеської області не надходили, у зв`язку з цим видати копію договору купівлі-продажу № 1505/97 нерухомого майна від 15.10.1997 року є неможливим (а.с. 19). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2021 року по справі №521/10646/21 визнано дійсним договір №1505/97 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири під [ADDRESS] , укладений 15.10.1997 року на Одеській Новій Біржі між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які діяли від себе особисто та від імені і в інтересах неповнолітньої [PERSON] ; Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу (а.с. 23-27). Виходячи із змісту ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Отже, оскільки оригінал договору купівлі-продажу № 1505/97 нерухомого майна від 15.10.1997 року був втрачений, а відновити або отримати дублікат даного договору для реєстрації права власності позивача на належну їй частину квартири є неможливим, оскільки біржа фактично відсутня, а в архів документи не передавалися, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на майно у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 992,40 гривень, які сплачено позивачем при зверненні до суду. Згідно ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті повністю визнала позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути з державного бюджету на користь позивача 50% судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved