Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

16.08.2022 позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, в якому просила стягнути з відповідача 1000 доларів США, як застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та судові витрати. 28.09.2022 через канцелярію суду відповідач подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання договору дійсним та просив визнати попередній договір від 16.02.2022 року укладений між [PERSON] та [PERSON] дійсним. Ухвалою суду від 05.10.2022 прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дійсним до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та об`єднано їх вимоги в одне провадження. 28.09.2022 відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що відповідач вимог про повернення коштів не отримував, про подальше нотаріальне посвідчення та укладення договорів купівлі-продажу не заперечує, а отже вважає, що позивач передчасно звернувся до суду з вимогами про примусове повернення коштів та відповідно покладення на нього судових витрат, в тому числі і витрат на послуги адвоката. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача зустрічний позов підтримав та одночасно просив відмовити в задоволенні первісного позову. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 16 лютого 2022 року між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем було укладено в письмовій формі попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . За умовами п.2.1 даного договору продавець погодився продати, а покупець погодився купити вищезазначену квартиру за ціною 27500,00 доларів США, що еквівалентно 776666,00 грн., на день підписання даного договору, за курсом валют НБУ. У відповідності до п.6.3 договору сторони домовилися підписати основний договір купівлі-продажу до 31 березня 2022 року включно. Згідно вимог п.5.1 договору, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу нерухомого майна та своєї платіжної спроможності, до підписання основного договору, в рахунок належних за основним договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання покупець передав продавцю авансовий платіж в розмірі 1000 доларів США еквівалент за курсом валют НБУ на момент укладення цього договору 28242 гривні 40 копійок. Відповідач відмовився укладати основний договір купівлі-продажу та повертати позивачу суму авансового платежу, чим і порушив п.5.5. умов попереднього| договору від 16.02.2022 року. Пунктом 5.4 договору від 16.02.2022 року зазначено, що невиконання цього договору є: відмова однієї зі сторін від підписання основного договору відчуження; нез`явлення однієї зі сторін до нотаріуса у визначення цим договором час бс поважних причин. 29.07.2022 року представником позивача адвокатом Переверзєвим О.О. було направлено поштовим відправленням претензію до відповідача повернути суму авансового платежу позивачу у розмірі 1000,00 доларів США, за невиконання умов попереднього договору від 16.02.2022 року, На претензію жодної відповіді позивачка не отримала, суму авансового платежу у розмірі 1000,00 доларів США, за невиконання умов попереднього договору від 16.02.2022 року відповідач не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав обов`язків. Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Статтею 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може буги встановлено обмеження щодо строку (терміну), який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такі порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК Українку разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, та Верховного Суду у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 757/76875/17-ц (провадження № 61-13596св19). Згідно з положеннями частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин є видом недійсних правочинів та є таким в силу вимог закону, тобто його недійсність прямо встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України тощо). З огляду на викладене у і разі наявності передбачених законом підстав вважати правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені в статті 216 ЦК України. Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокремаку тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 22 липня 2020 року у справі № 671/1812/18 (провадження № 61-13596св19). Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом 1 іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначи в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі\~отримання у\~позику іноземної\~валюти позичальник\~зобов`язаний,\~якщо інше\~не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коші (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частш першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. З огляду на викладене, вказаний попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири від 16.02.2022 року є нікчемним, оскільки не був нотаріально посвідченим, а тому з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] підлягають стягненню 1000 доларів США. Відповідно Постанови ВС КЦС від 21 червня 2022 року, справа № 570/151/13-ц, суд дійшов наступних висновків: відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 199/3784/1 Впровадження № 61-458св21). Аналогічна справа розглядалась ВС КЦС, справа № 750/2209/21, на постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року, за наслідками розгляду якого зроблено висновки: «Верховний Суд погоджується з таким висновком апеляційного суду, оскільки укладений між сторонами правочин за своєю суттю є попереднім договором купівлі-продажу будинку, який мав би бути нотаріально посвідчений, однак сторони уклали такий договір у простій письмовій формі, що вказує про його нікчемність і виключає можливість визнання такого договору недійсним.» У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) викладено висновок, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. З урахуванням вище викладеного, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.02.2022 дійсним, слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий\~ збір покладається на сторони пропорційно розміру\~ задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. Відповідно до ч.1\~ст. 137 ЦПК\~. витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. При цьому, суд вважає, що відповідно до ч. 4\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із часом витраченим адвокатом на складання позову, додаткових письмових пояснень та подання їх до суду, значенням справи для сторони.\~ Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 5500 грн.\~ витрат на професійну правничу допомогу за виключенням консультації з приводу подання позову.

Outcome: approved