Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , неповнолітні [PERSON] , [PERSON] , законним представником яких є [PERSON] , Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва, про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що вона є наймачем квартири [ADDRESS] , ордер на житло отриманий її маті`ю [PERSON] 29 серпня 1988 року на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 19 серпня 1988 року на сім`ю із п`яти осіб: [PERSON] (її матір), [PERSON] (її батько), [PERSON] (брат), [PERSON] (брат), [PERSON] (вона/дочка [PERSON] ). Відповідач є її братом, який у вересні 2019 року, забравши всі носильні речі й документи, виїхав з квартири у невідомому напрямку, залишивши спірну квартиру, з вказаного часу квартирою не цікавиться, житлово-комунальні послуги не сплачує, з часу переїзду жодного разу не з`являвся за місцем своєї реєстрації, при цьому не вжив заходів для зняття з реєстраційного обліку, внаслідок чого вона та треті особи, як зареєстровані мешканці, сплачують за відповідача комунальні послуги, що впливає на їх бюджет. За таких підстав вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 28 травня 2021 року, позовні вимоги підтримали з тих же підстав, просив їх задовольнити - визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідач в судове засідання повторно не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Треті особи в судове засідання не з`явивились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Водночас, звернулись до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності із підтриманням позовних вимог.Треті особи в особі членів родини сторін у поданих заявах підтвердили факт відсутності відповідача в спірній квартирі з вересня 2019 року. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін, третіх осіб. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] , ордер на житло отриманий маті`ю позивачки [PERSON] 29 серпня 1988 року на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 19 серпня 1988 року на сім`ю із п`яти осіб: [PERSON] (матір позивачки), [PERSON] (батько позивачки), [PERSON] (брат позивачки), [PERSON] (брат позивачки), [PERSON] (позивачка/дочка [PERSON] ). Відповідач є братом позивачки, який у вересні 2019 року, забравши всі носильні речі й документи, виїхав з квартири у невідомому напрямку, залишивши спірну квартиру, з вказаного часу квартирою не цікавиться, житлово-комунальні послуги не сплачує, з часу переїзду жодного разу не з`являвся за місцем своєї реєстрації, при цьому не вжив заходів для зняття з реєстраційного обліку, внаслідок чого позивачка та треті особи, як зареєстровані мешканці, сплачують за відповідача, як зареєстровану особу, комунальні послуги, що впливає на їх бюджет. За таких підстав вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням. Наразі в квартирі зареєстровані п`ять осіб: двоє братів позивачки, позивачка та її двоє малолітніх дітей, а обоє батьків сторін померли. Факт непроживання відповідача у спірній квартирі з вересня 2019 року підтверджується нотаріпально посвідченими свідченнями сусідів по квартирі: [PERSON] , [PERSON] (а.с.26), в яких засвідчено ті факти, що відповідач не проживає у вказаній квартирі з 27 вересня 2019 року, відсутність його особистих речей; відсутністьспального місця та інших ознак вказують на фактичне місце проживання за вказаною адресою не встановлено. Таким чином відповідач понад встановлений законом термін - понад шість місяців без поважних причин не проживає в спірній квартирі, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не зверталася, обов`язки по сплаті комунальних послуг не несе, відтак останній, як члени сім`ї наймача квартири, втратив право користуватися цим житлом. Поважні причини відсутності відповідача в спірній квартирі понад встановлені строки судом не встановлено. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивача, третіх осіб про те, що вони не чинили перешкоди відповідачу у користуванні (проживанні) спірною квартирою - замки у вхідних дверях не замінювали, не застосовували будь-яких фізичних перешкод. Відповідно до ч.1 ст.72 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно до ст. 72 ЖК України, провадиться в судовому порядку. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням та ін.). Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України й стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати сплаченого судового збору - 992 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст. 72 ЖК України,

Outcome: approved