Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати за ним право на приватизацію житлового приміщення за адресою [ADDRESS] ; визнати незаконним передання житлового приміщення за адресою [ADDRESS] до ПАТ «Укртрансгаз»; зобов`язати Кабінет Міністрів України Міністерство фінансів України передати вказане житлове приміщення Козинській селищній раді для подальшої його приватизації ним. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 27.05.1996 року він працював на посаді оператора ГРС по 4 розряду Бердичівського управління магістральних газопроводів. В подальшому був переведений в Боярське УМГ та працював там до 29.08.2019 року. 18.02.1998 року позивачу, як працівнику, та його сім`ї було видано ордер на службове житлове приміщення жилою площею 49,1 кв.м., яке складається з чотирьох кімнат за адресою [ADDRESS] . Станом на день передання житлового приміщення позивачу, воно підлягало приватизації, було прийнято в експлуатацію як будинок операторів. Позивач неодноразово з метою приватизації цього житлового приміщення звертався до уповноважених органів, проте бажаного результату не досяг. В лютому 2020 року Міністерство фінансів України, у власності якого перебуває спірне житлове приміщення, відмовило пПозивачу у здійсненні його приватизації. Ухвалою судді 22.04.2021 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 28.05.2021 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків. 31.05.2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. 22.07.2021 року представником ТОВ «Оператор ГТС України» подано до суду відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки даний житловий будинок є державною власністю, яке не підлягає приватизації, та переданий ТОВ «Оператор ГТС України» на праві господарського відання. Спірний будинок є частиною об`єкту трубопровідного транспорту, тобто стратегічного об`єкту, що стосується національної безпеки держави, та не може бути відчужений (переданий у комунальну власність) для можливості подальшої приватизації зазначеного об`єкту позивачем. 29.07.2021 року представницею Міністерства фінансів України подано до суду відзив, який остання просила залишити позовні вимоги без задоволення. Між ТОВ «Оператор ГТС України» та Міністерством фінансів України, укладено договір про передачу на праві господарського відання державного майна, що перебуває в державній власності та використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами. Відповідно до даного договору, користувач не має права відчужувати майно і не має права передавати всі або частину своїх прав чи право вимоги за цим договором будь-якій третій особі. Відповідно до чинного законодавства відчуження основних фонів, що є об`єктами державної власності забороняється. Отже, законодавством України та Договором не передбачено можливості приватизації або відчуження державного майна ГТС, яке передане ТОВ «Оператор ГТС України». 12.08.2021 року представником позивача подано до суду відповіді на відзиви відповідачів ТОВ «Оператор ГТС України» та Міністерства фінансів України, в яких зазначив, що наразі спірне житлове приміщення виключено з числа службового житла, не є будинком операторів, а тому не є частиною трубопровідного транспорту, не використовується у господарській діяльності, не являє собою складову майнового комплексу. 19.08.2021 року представником ТОВ «Оператор ГТС України» подано до суду заперечення на відповідь на відзив. 05.10.2021 року ухвалою суду залучено до участі у справі якості співвідповідача - Міністерство енергетики України, в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] . 05.01.2022 року представницею Міністерства енергетики України подано до суду відзив, в якому зазначила, що факт добросовісного та відкритого володіння житловим будинком позивач належними та допустимими доказами не підтверджує. Спірний будинок є державно власністю, яке не підлягає приватизації, та переданий ТОВ «Оператор ГТС України» на праві господарського відання, у зв`язку із чим не може бути відчужений. Також зазначила, що зі сфери управління Міністерства фінансів України до сфери управління Міністерства енергетики України державне майно газотранспортної системи, яке не підлягає приватизації, використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами не передано. Відтак, позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача в особі Міністерства енергетики України. 31.01.2022 року представником позивача подано відповідь на відзив Міністерства енергетики України. 14.02.2022 року представником Кабінету Міністрів України подано до суду відзив, в якому останні просив відмовити у позові у зв`язку із тим, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, оскільки Кабінет Міністрів України не був учасником спірних правовідносин та не вчиняв жодних протиправних дій відносно позивача. 26.09.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд справи по суті. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представники відповідачів у судовому засіданні доводи викладені у своїх відзивах підтримали, просили у позові відмовити. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши учасників процесу, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 27.05.1996 року [PERSON] , працював на посаді оператора ГРС по 4 розряду Бердичівського управління магістральних газопроводів. В подальшому був переведений в Боярське УМГ та працював там до 29.08.2019 року. 18.02.1998 року позивачу, як працівнику, та його сім`ї було видано ордер на службове житлове приміщення жилою площею 49,1 кв.м., яке складається з чотирьох кімнат за адресою [ADDRESS] . Рішенням Старобезрадичівської сільської ради №55-5/2016/УІІ від 19.02.2016 року вулицю Жовтневу було перейменовано на вулицю Сонячну. Рішенням Старобезрадичівської сільської ради №110-9/2016/УІІ від 09.09.2016 року житловий будинок за адресою [ADDRESS] виключено з числа службового житла. Вказаний будинок станом на 2012 рік знаходився на балансі Боярського управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ДК «Укртрансгаз», відповідно на повному господарському віданні ДК «Укртрансгаз» та належить до державного житлового фонду. Відповідно до Розпорядження КМУ №360-р від 13.06.2012 року, ДК «Укртрансгаз» було реорганізовано шляхом перетворення в ПАТ «Укртрансгаз». На початку 2016 року з метою приватизації вказаного будинку позивач звернувся до Старобезрадичівської сільської ради, як до органу приватизації, до якого повинен був бути переданий житловий будинок у зв`язку з реорганізацією ДК «Укртрансгаз». Проте, позивача було повідомлено, що будинок знаходиться на балансі філії Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» та не передавався у комунальну власність. Зважаючи на це, позивач звернувся до філії Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» з метою отримання документів щодо спірного житлового приміщення. Відповідно до довідки №1011/20 від 19.04.2016 року, спірний житловий будинок з 10.04.1997 року знаходиться на балансі філії Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз». 20.04.2016 року Боярським лінійно виробничим управлінням магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» був спрямований лист №1042/20 до Старобезрадичівської сільської ради з проханням винести рішення щодо згоди на прийняття безоплатно у комунальну власність спірного житлового будинку. При цьому, зауважувалось, що це необхідно для подальшої приватизації будинку працівниками. 27.04.2016 року Виконавчим комітетом Старобезрадичівської сільської ради було прийнято Рішення №10-2/2016/УІІ «Про надання згоди на прийняття безоплатно у комунальну власність житлового будинку» щодо спірного житлового приміщення. 29.09.2017 року Рішенням Старобезрадичівської сільської ради XIII сесії VII скликання №300-18/2017/УІІ було надано згоду щодо прийняття в комунальну власність спірного житлового будинку. 22.07.2019 року Боярське ЛВУМГ філії Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» спрямувало запит до Старобезрадичівської сільської ради за вх.№128/02-28, яким просив підтвердити чинність Рішення №300-18/2017/VІІ від 29.09.2017 року. 23.07.2019 року Виконавчий комітет Старобезрадичівської сільської ради надав відповідь №128/02-28/296/02-31, яким підтвердив чинність та набрання законної сили вказаного вище Рішення. Позивач самостійно намагався врегулювати питання передачі спірного житлового приміщення для приватизації. 07.09.2018 року позивач та гр. [PERSON] разом звернулись до АТ «Укртрансгаз» щодо передачі спірного будинку до комунальної власності для подальшої його приватизації. АТ «Укртрансгаз» повідомило, що розгляд документів щодо розпорядження державним фондом, яке обліковується на балансі НАК «Нафтогаз Україна» наразі призупинено Міністерством енергетики та вугільної промисловості України. 11.10.2018 року позивач звернувся до Кабінету Міністрів України з метою приватизації спірного житлового приміщення. Міністерство енергетики та вугільної промисловості України повідомило, що воно не може прийняти рішення щодо передачі до комунальної власності спірне житлове приміщення. 20.11.2018 року позивач звернувся до Фонду державного майна України із запитом щодо надання інформації про житлове приміщення. 04.12.2019 року листом №10-15-24884 Фонд державного майна України повідомив, що житлове приміщення за адресою [ADDRESS] з 2016 року обліковується як нерухоме державне майно, знаходиться на балансі АТ «Укртрансгаз», суб`єкт управління якого є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України. 14.01.2020 року позивач звернувся до Міністерства енергетики та захисту довкілля з запитом щодо спірного житлового приміщення. Міністерство енергетики та захисту довкілля повідомило, що житлове приміщення за адресою [ADDRESS] передано на баланс ТОВ «Оператор газотранспортної системи», управителем приміщення визначено Міністерство фінансів України. 06.02.2020 року позивач звернувся до Міністерства фінансів України з заявою про передачу в комунальну власність спірного житлового будинку з метою його подальшої приватизації. Міністерство фінансів України відмовило у задоволенні вказаної вище заяви та вказало, що передача вказаного спірного житлового будинку забороняється. 26.02.2020 року позивач звернувся до ТОВ «Оператор ГТС України» з аналогічним проханням передати майно в комунальну власність для подальшої приватизації. ТОВ «Оператор ГТС України» повідомило, що будинок за адресою [ADDRESS] дійсно знаходиться у нього на праві господарського відання та повідомив, що передача в комунальну власність спірного житлового будинку неможлива. Суд, дослідивши нормативно-правову базу, на яку посилається відповідачі, зокрема ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» та Міністерство фінансів України, прийшов до висновку, що в даний час відсутні підстави для задоволення позову з огляду на наступне. Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про визначення уповноваженого органу управління державним майном газотранспортної системи, що використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами" від 15.11.2019 року №1087-р, Міністерство фінансів України визначено органом управління державним майном газотранспортної системи, що використовується в процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами. Так, відповідно до п. 1. цього розпорядження Міністерство фінансів уповноваженим визначено органом управління державним майном газотранспортної системи, яке не підлягає приватизації, використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, за переліком майна, складеним за результатами інвентаризації, проведеної акціонерним товариством "Укртрансгаз" відповідно до законодавства згідно з пунктом 3 плану заходів з виконання вимог щодо відокремлення і незалежності оператора газотранспортної системи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 вересня 2019 р. № 840. 21.11.2019 року між Міністерством Фінансів України (Уповноважений орган) та ТОВ «Оператор ГТС України» (Користувач) укладено Договір № 13010-05/197 про передачу на праві господарського відання державного майна, що перебуває в державній власності та використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами. Відповідно до пункту 3.1 Договору, власник манна - держава Україна, в особі Уповноваженого органу, передає користувачу майно на праві господарського відання, з метою здійснення користувачем функцій оператора ГТС відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Директиви 2009/73/ЄС. Пунктом 3.3. Договору встановлено, що строк на який передається майно на праві господарського відання становить - 15 років. Відповідно до п. 5.9 Договору, користувач не має права відчужувати майно і не має права передавати всі або частину своїх прав чи право вимоги за цим договором будь-якій третій особі. Між AT «Укртрансгаз» та ТОВ «Оператор ГТС України» був укладений Акт приймання-передачі від 01.01.2020 (надалі - Акт), відповідно до якого ТОВ «Оператор ГТС України» передано державне майно, що використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (об`єкт передачі). До складу об`єктів передачі належіть житловий будинок (державний інвентарний номер - 23260020331001153430), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Станом на сьогодні зазначений житловий будинок зареєстровано у Державному реєстрі речових прав (ДРРП) на нерухоме майно: - згідно витягу з ДРРП 215683844 від 09.07.2020 року, номер запису про право власності 37243047, форма власності державна, власник: Міністерство фінансів України; - згідно витягу з ДРРП номер витягу 218451859 від 30.07.2020 року, номер запису про інше речове право 37552843 вид іншого речового права: право господарського відання, суб`єкт іншого речового права - власник: Держава в особі Міністерства фінансів України, користувач: ТОВ «Оператор ГТС України». Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено, що приватизації не підлягають казенні підприємства та об`єкти, необхідні для виконання державою своїх основних функцій, для забезпечення обороноздатності держави, та об`єкти права власності Українського народу, майно, що становить матеріальну основу суверенітету України, зокрема: об`єкти інженерної інфраструктури та благоустрою міст, інших населених пунктів, включаючи мережі, споруди, устаткування, які пов`язані з постачанням споживачам води, газу, тепла, а також відведенням і очищенням стічних вод. Згідно з п. 5 Порядку передачі на праві господарського відання об`єктів права державної власності, що використовуються у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2019 № 942, суб`єкт господарювання, якому передані на праві господарського відання об`єкти державної власності, що використовуються у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, забезпечує здійснення в установленому законодавством порядку оформлення та державну реєстрацію речових прав щодо об`єктів, права на які підлягають такій реєстрації, а також вчинення всіх необхідних реєстраційних дій щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти. Відповідно до приписів ч. З ст. 5 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів», будинок оператора є частиною об`єкта трубопровідного транспорту та входить до складу об`єктів магістральних газопроводів, розташованих у межах охоронної зони. Отже, спірний будинок є частиною об`єкту трубопровідного транспорту, тобто стратегічного об`єкту, що стосується національної безпеки держави та не може бути відчужений (переданий у комунальну власність). Порядком відчуження об`єктів державної власності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 № 803 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.10.2019 №884) встановлено порядок прийняття рішення про відчуження майна. Відчуження майна здійснюється безпосередньо суб`єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб`єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законами. Органом управління державним майном газотранспортної системи визначено Міністерство фінансів України (розпорядження КМУ № 1087-р від 15.11.2019) Згідно ЗУ "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" уповноважений орган управління державним майном надає дозвіл на передачу у комунальну власність. Дозвіл Міністерства фінансів України на відчуження майна, зокрема, і приватизацію житла що є предметом позову відсутній, а тому і відсутні підстави для передачі позивачу у власність зазначеного житла. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, відповідно до узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від12.01.2017№ 9-48/0/4-17зазначено, що ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами, до числа яких суд не належить. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за безпідставністю. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed