Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

У вересні 2022 року заявник [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження, заінтересовані особи: [PERSON] , Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), мотивуючи тим, що вона, [PERSON] , народилася [INFO] в м. Біла Церква Київської області, її мати [PERSON] в шлюбі з її батьком [PERSON] на час її народження не перебувала, тому\~ в її свідоцтві про народження батьком записаний з її слів [PERSON] . Фактично ж її батьки проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу ще задовго до її народження. Спочатку вони проживали разом у її бабусі [PERSON] в м. Біла Церква, а потім винаймали житло по [ADDRESS] . З раннього дитинства вона знала, хто її батьки, у неї ніколи не було сумнівів в тому, що поруч з нею її рідний батько. Звичайно, вона довго не знала, що формально його батьківство не зареєстровано. 30.04.1993 року її батьки обвінчалися у храмі святої рівноапостольної Марії Магдалини у м. Біла Церква. 19 січня 1996 року батьки зареєстрували шлюб. Згідно рішення виконкому за № 111 від 22.04.1999 року її батьку [PERSON] було видано ордер на отримання квартири [ADDRESS] на сім`ю із трьох осіб, де її мати [PERSON] зазначена як дружина, а вона, [PERSON] , зазначена як донька. Надалі їх сім`я була зареєстрована та проживала в цій квартирі, де вона виросла у повноцінній сім`ї. Пізніше отримана квартира були ними приватизована. 17 листопада 2010 року шлюб між батьками було розірвано, після цього у обох батьків склались нові сім`ї. Її мати з 2011 року стала проживати в Данії, вона залишилася проживати з батьком, який про неї піклувався. Батько створив сім`ю з [PERSON] , потім в 2017 році вони одружились офіційно. Вони всі втрьох проживали разом в кв. [ADDRESS] . У зв`язку із повномасштабним вторгненням російських військ і загрозою обстрілів міста, 02.03.2022 року вона поїхала на тимчасове проживання до мами в [PERSON] . [INFO] її батько [PERSON] помер. Вона приїхала на його поховання, яке здійснювала разом з його дружиною [PERSON] . Пізніше вона з дружиною батька\~ обговорили питання оформлення їх спадкових прав. За життя батька вона не замислювалася над формальностями і не ставила питання про оформлення батьківства. Він ніколи не заперечував факт свого батьківства, навпаки, завжди визнавав себе її батьком, вона його єдина дитина. 20.09.2022 року вона звернулася до нотаріуса з заявою для прийняття спадщини, але заяву у неї не прийняли, роз`яснивши, що без належно встановленого факту батьківства та визнання померлим її своєю донькою оформити спадкові права вона не зможе. Просила суд встановити факт батьківства [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , актовий запис № 1921, по відношенню до дочки [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Біла Церква Київської області. Зобов`язати Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] за № 2473, складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області 22.12.1993 року, в якому змінити відомості про батька з « [PERSON] » на « [PERSON] », інші відомості залишити без змін та видати нове свідоцтво про народження з урахуванням цих змін ( а. с. 1-6 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2022 року ( а. с. 45), головуючим суддею визначено суддю Орєхова О.І. та матеріали справи передані для розгляду. \~ Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Ухвалою судді від 26 вересня 2022 року\~ постановлено прийняти заяву до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами окремого провадження та призначено справу до розгляду в судове засідання на 19.10.2022 року ( а. с. 50 ). В судовому засіданні заявник підтримала заяву, надала пояснення аналогічні викладеним в ній, просила її задовольнити. Заінтересована особа Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) в судове засідання свого представника не направили, 08.11.2022 року за вх. № 39436 судом отримано лист, в якому обізнані про судове засідання 09.11.2022 року о 9 годині 30 хвилин та просили розглянути справу згідно чинного законодавства без представника їхнього Відділу. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином у відповідності до вимог чинного законодавства, але відомості про це матеріали справи не містять. Однак, суд з цього приводу зазначає про наступне. Так, з наявного в матеріалах справи поштового повідомлення про вручення ( а. с. 54 ) вбачається, що [PERSON] отримала 07.10.2022 року ухвалу судді від 26.09.2022 року про відкриття провадження у справі за заявою [PERSON] про встановлення факту батьківства разом із позовною заявою з додатками, а також з судовою повісткою про розгляд справи 19.10.2022 року о 14 годині 00 хвилин. Жодних заяв та клопотань з боку [PERSON] на адресу суду не надходило, як і не надходило жодних письмових пояснень щодо заяви [PERSON] . Відповідно до положень ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Статтею 43 ЦПК України встановлений обов`язок добросовісного користування учасниками судового процесу процесуальними правами. Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»). Відомості про розгляд справ ( відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті суду відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України». Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності заінтересованих осіб, в тому числі заінтересованої особи [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є тіткою заявника в судовому засіданні пояснила, що вона дійсно знає заявника [PERSON] з дня народження та підтвердила, що її брат [PERSON] є її батьком. Зазначила, що її брат розписався з матір`ю [PERSON] лише після її народження. Після розірвання шлюбу, [PERSON] продовжила проживати з батьком, мати її виїхала за кордон. Її брат виховував доньку, вчив. Після закінчення навчання, [PERSON] повернулася до [PERSON] та продовжила проживати з батьком. Її брат завжди визнавав [PERSON] своєю донькою і сумніву в цьому не було. До смерті її брата, [PERSON] проживала разом з батьком [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з сім`єю заявника вона знайома з 1994 року, з матір`ю заявника були однокласниками. Знала добре сім`ю [PERSON] та [PERSON] та відповідно знає їх доньку [PERSON] . Наголошувала на тому, що [PERSON] визнавав доньку, вона була його любимою донькою. До того ж, звертала увагу суду, що ордер на квартиру отримувала сім`я, яка складалася з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є хрещеною заявника [PERSON] . Їй достеменно відомо, що [PERSON] зустрічалася з [PERSON] і у них народилася донька. Вона була хрещеною матір`ю, христила [PERSON] . Підтвердила, що [PERSON] визнавав [PERSON] своє донькою, вона жила разом із батьком, останній піклувався про неї, підтримував та оплачував навчання. Вона, як хрещена заявника, кожного року на день її народження була на святкуванні у їх родині. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, проходить до наступного. Як вбачається із роз`яснень, даних в Листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» справи за заявами про встановлення фактів батьківства розглядаються за правилами окремого провадження, а відповідно до ст. 128 СК України справи про визнання батьківства - за правилами позовного провадження. У першому випадку передумовою звернення до суду за заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, а в другому - особа, батьківство якої встановлюється в судовому порядку, є відповідачем у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно зі п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Так, згідно наявного в матеріалах справи повторного свідоцтва про народження, Серія [NUMBER] від 16 вересня 2022 року, виданого Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої вказано [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 7 ). З свідоцтва про таїнство хрещення вбачається, що 20.11.1994 року відбулося хрещення [PERSON] в храмі Преображенський собор в м. Біла Церква ( а. с. 28 ). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей по батька, відомості про батька заявника [PERSON] \~ записані відповідно до частини першої статті 135 СК України ( а. с. 9 ). З доданого до матеріалів справи посвідчення за № 101 від 22.09.2022 року, виданого Українською Православною Церквою\~ управління Білоцерківської єпархії вбачається, що [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] були вінчані за православним чином 30 квітня 1993 року у храмі святої рівноапостольної Марії Магдалини у м. Біла Церква ( а. с. 41 ). З наявного у справі свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що 19.01.1996 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис за № 13 ( а. с. 10 ). 17 листопада 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу від 17.11.2020 року, Серія [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області ( а. с. 11 ). З Ордеру на житлове приміщення № 003632 від 22.04.1999 року, яке видане [PERSON] вбачається, що сім`я складається з трьох осіб, окрім [PERSON] , [PERSON] дружина та [PERSON] донька ( а. с. 12 ). Згідно Свідоцтва про право власності від 23.10.2003 року, квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної часткової власності [PERSON] 1/3 частина, [PERSON] 1/3 частина та [PERSON] 1/3 частини ( а. с. 13 ). Крім того, зазначене підтверджується і Витягом про державну реєстрацію прав від 15.11.2011 року, де квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності по 1/3 частини [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 14 ). 23 жовтня 2015 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/3 частину квартиру під [ADDRESS] , про що свідчить наявний в матеріалах справи Договір дарування частки квартири ( а. с. 18 ). З Витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 20.09.2022 року вбачається, що за відомостями реєстру територіальної громади за адресою: [ADDRESS] станом на 04.09.2022 року зареєстровано три особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дата реєстрації вказаних осіб - 26.05.1999 року ( а. с. 40 ). 29 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюбі, про що свідчить в матеріалах справи Свідоцтво про шлюб ( а. с. 22 ). Встановлено, що [INFO] у віці 53 роки помер [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи свідчить наявне свідоцтво про смерть, Серія [NUMBER] від 06.09.2022 року, виданого Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) ( а. с. 20 ). Звертаючись до суду з вищевказаною заявою про встановлення факту батьківства, заявник зазначала, що\~ з раннього дитинства вона знала, хто її батьки, у неї ніколи не було сумнівів в тому, що поруч з нею її рідний батько [PERSON] , останній про неї піклувався. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 130 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 СК України. Згідно з п. 3 Постанови пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. За змістом ст. ст. 51 - 53 КЗпШС України, взаємні права та обов`язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку. Походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків. Походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ст. 55 КЗпШС України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з п. 7 Постанови пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. з заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Відповідно до ч.3 ст.128, ч.1 ст.130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Частиною 1 ст.135 СК України встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст.135 СК України. У пункті 9 вказаної постанови зазначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною першою статті 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно із статтею 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Отже, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини за вказівкою матері, батьківство якого встановлюється. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 336/1357/16-ц, провадження № 61-1452св20. У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 643/9245/18 зроблено висновок щодо застосування ст.130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18). В пункті 7 постанови № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження того факту, що померлий [PERSON] , [INFO] дійсно був батьком заявника по справі [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується як матеріалами справи так і показами свідків. Так, свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтравили, що дійсно [PERSON] був батьком [PERSON] , яка народилася під час перебування в цивільному шлюбі [PERSON] з [PERSON] . Вони проживали разом, померлий піклувався про доньку [PERSON] , навчав її, вони проживали разом, навіть коли шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Сумніву, що [PERSON] не батько заявника не було ніколи. Окрім вищезазначених документів, заявником надано фотографії у різний період життя, які також свідчать родинні стосунки між заявником та померлим [PERSON] ( а. с. 23-39 ). Встановлення в судовому порядку факту батьківства необхідне заявнику для внесення змін до актового запису про народження, так як бажає прийняти спадщину. Іншої можливості встановити даний факт заявник не має. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 336/1357/16-ц, в якій досліджував питання встановлення батьківства та врахував право дитини знати свого батька та можливість реалізувати спадкові права, а також, беручи за основу римську максиму lurasanguinis nulloiure civilidirimi possunt (жодні встановлення цивільного права не можуть скасувати права, що випливають із кровної спорідненості), робить висновок про необхідність внесення змін до актового запису про народження дитини. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши\~ належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість\~ вимог заявника в заявлених нею межах та про існування правових підстав для\~ їх задоволення. Згідно з положеннями ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до підпункту 20 пункту 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до пункту 2.16.4. Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Таким чином, вимоги щодо зобов`язання відділу державної реєстрації актів цивільного стану внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини є такими, що також підлягають задоволенню. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на сторону, яка їх понесла. Таким чином, сплачений заявником судовий збір підлягає зарахуванню в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved