Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

У травні 2020 року позивач ПрАТ «Страхова Компанія «АРКС», в особі свого представника, звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з [PERSON] шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 7192,65 грн. та судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.11.2017 о 10 год. 00 хв. у м. Києві по вул. Грінченко-Кіровоградська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Нісан», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та автомобілем марки «Шкода», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху. Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», а водія [PERSON] у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО». Після звернення [PERSON] до позивача за страховим відшкодуванням був складений Страховий акт від 21.11.2017 №АХА2276547, за яким розмір страхового відшкодування, завданого власнику транспортного засобу, склав 25750,70 грн., які було сплачено позивачем. За договором про пряме врегулювання збитку між позивачем та ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», останньою було відшкодовано позивачеві 18558,05 грн., з урахуванням фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача невідшкодовану частину сплаченого страхового відшкодування у розмірі 7192,65 грн., а також понесені судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.06.2020 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження без повідомленням сторін. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 03.11.2017 о 10 год. 00 хв. у м. Києві по вул. Грінченко-Кіровоградська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Нісан», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та автомобілем марки «Шкода», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху. Відповідно до ст. 979 ЦК України та ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми, та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. У відповідності до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту № аг171168а6коа від 30.12.2016, укладеного між позивачем та [PERSON] (пункт 29.13 Договору) визначено, що при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої Договором франшизи. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №АХА2276547 від 21.11.2017, страхового акту про «Пряме врегулювання» збитку №АХА2276540 від 21.11.2017 та умов Договору добровільного страхування наземного транспорту № аг171168а6коа від 30.12.2016, розмір страхового відшкодування склав 25750,70 грн., які позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу на СТО згідно платіжного доручення №392887 від 22.11.2017, №392918 від 22.11.2017, №392920 від 22.11.2017. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди, відповідача по даній справі [PERSON] , була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», поліс №АК/3383534. Згідно цього полісу, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 100000,00 грн., розмір франшизи становить 00,00 грн., і станом на дату дорожньо-транспортної пригоди поліс був чинний. За договором про пряме врегулювання збитку, було розраховано розмір страхового відшкодування з урахування положень ст.ст. 12, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такі витрати були розраховані у розмірі 18558,05 грн. і перераховані ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» в межах вказаного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами: страховим актом, розрахунком та платіжними дорученнями. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами ст.1192 Ц К України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Стаття 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.09.2018 у справі № 464/1937/16-ц (провадження № 61-4756св18) та від 03.12.2020 у справі № 352/1384/18 (провадження № 61-19013св19). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до нього (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Відносини ж між відповідачем та його страховиком (ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО») регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. Враховуючи наведене і те, що вартість матеріального збитку, завданого потерпілому [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача по даній справі [PERSON] , перевищує виплачений ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» позивачеві розмір страхового відшкодування, суд приходить до висновку про те, що з відповідача, як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням. Доказів, які б спростовували викладене, матеріали справи не містять. Таким чином, позовна вимога ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 7192,65 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved