Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з вказаним позовом та просить скасувати рішення наглядової ради ПрАТ «Сумбуд» в частині звільнення [PERSON] , визнати незаконним та скасувати наказ ПрАТ «Сумбуд» «Про звільнення [PERSON] », поновити його на посаді голови правління ПрАТ «Сумбуд» з 09.11.2021 року, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.11.2021 року по час винесення судом рішення. Свої вимоги мотивує тим, що 24.04.2020 року загальні збори ПрАТ «Сумбуд» обрали його головою правління товариства. На підставі рішення загальних зборів з ним було укладено контракт. 09.11.2021 року наглядова рада прийняла рішення про звільнення позивача з посади голови правління за порушення законодавства про виплату заробітної плати згідно пп. в) пункту 5.3 Контракту та за порушення вимог статуту підприємства в частині зловживання своїм службовим становищем що призвело до фінансових збитків АТ «Сумбуд». 09.11.2021 року ПрАТ «Сумбуд» видано наказ №134-к «Про звільнення [PERSON] » з посиланням в преамбулі на рішення наглядової ради АТ «Сумбуд» протокол №27 від 09.11.2021 року, яким звільнено з роботи позивача з 09 листопада 2021 року на підставі п. 1, п. 1-1 ст. 41 КЗпП України та п. 5.3 Контракту з керівником виконавчого органу приватного акціонерного товариства «Сумбуд» від 24 квітня 2020 року. Посилається на те, що у наглядової ради ПрАТ «Сумбуд» відсутні повноваження приймати рішення про дострокове розірвання з ним контракту від 24.04.2020 року. Також зазначив, що були відсутні законні підстави для звільнення його з посади голови правління ПрАТ «Сумбуд» за п.1, п. 1-1 ч.1 ст.\~41 КЗпП України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача\~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги не\~визнав,\~просив в\~позові відмовити\~за необґрунтованістю,\~подав письмовий\~відзив,\~в якому\~зазначив,\~щозвільнення позивача з посади голови правління товариства відбулося законно, наглядова рада рішення про звільнення [PERSON] прийняла в межах повноважень, які були їй надані акціонерами та умовами контракту. Повноваження щодо звільнення голови правління у наглядової ради з`явилися після того, як 24.04.2020 року було внесено зміни до Статуту ПрАТ «Сумбуд» та делеговано загальними зборами наглядовій раді право обирати та звільняти голову правління. 24.04.2020 року продовження повноважень [PERSON] відбулося вищим органом товариства загальними зборами акціонерів, оскільки цього вимагала редакція Статуту, яка передбачала обрання та звільнення голови правління вищим органом товариства, а звільнення [PERSON] 09.11.2021 року відбулося рішенням наглядової ради, яке прийнято у межах повноважень, наданих Статутом. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2021 відкрито провадження у даній справі та призначене підготовче судове засідання на 20 січня 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 20 січня 2022 року відкладено підготовче судове засідання до 9 лютого 2022 року за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 9 лютого 2022 року відкладено розгляд спарви до 18 лютого 2022 року за клопотанням представника позивача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 лютого 2022 року призначено справу до судового розгляду на 24 березня 2022 року. З 24 лютого 2022 року справу знято з розгляду. 3 травня 2022 року призначено справу до розгляду на 10 травня 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 10 травня 2022 року відкладено розгляд справи до 2 червня 2022 року за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 2 червня 2022 року відкладено розгляд справи до 16 червня 2022 року за клопотанням відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 16 червня 2022 року відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою відповідача до 8 липня 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 8 липня 2022 року оголошено перерву в судовому засіданні за клопотанням представників до 13 липня 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 13 липня 2022 року відкладено за клопотанням представника позивача до 11 серпня 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 11 серпня 2022 року відкладено розгляд справи за клопотанням представника відповідача до 15 вересня 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 15 вересня 2022 року оголошено перерву в судовому засіданні до 11 жовтня 2022 року надано час сторонам для виконання вимог ЦПК України. Протокольною ухвалою головуючого від 11 жовтня 2022 року оголошено перерву в судовому засіданні до 13 жовтня 2022 року надано час представнику відповідачу підготувати контррозрахунок. 13 жовтня 2022 року відкладено розгляд справи до 19 жовтня 2022 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в Сумській області. 19 жовтня 2022 року відкладено розгляд справи до 21 жовтня 2022 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в Сумській області до 26 жовтня 2022 року . Протокольною ухвалою головуючого від 26 жовтня 2022 року відкладено розгляд справи за клопотанням представника позивача до 3 листопада 2022 року. Суд, вислухавши пояснення з`явившихся учасників, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: 24.04.2020 року загальні збори ПрАТ «Сумбуд» прийняли рішення, яким обрали головою правління товариства [PERSON] 9 листопада 2021 року відбулося засідання Наглядової ради АТ «Сумбуд» на якому вирішено звільнити [PERSON] з посади голови правління АТ «Сумбуд» за порушення законодавства про виплату заробітної плати згідно п.п. в п. 5.3 Контракту та за порушення вимог статуту підприємства в частині зловживання своїм службовим становищем що призвело до фінансових збитків АТ «Сумбуд». Днем звільнення вважати перший день виходу на роботу. 9 листопада 2021 року ПАТ «Сумбуд» видано наказ №134-К «Про звільнення [PERSON] » з посиланням в преамбулі на рішення з роботи позивача з 9 листопада 2021 року на підставі п. 1 , п.1-1 ст. 41 КЗпП України та п. 5.3 Контракту з керівником виконавчого органу приватного акціонерного товариства «Сумбуд» від 24 квітня 2020 року. У трудовій книжці позивача 9 листопада 2021 року за №30 на підставі наказу №134-к від 09.11.2021 року внесено запис про звільнення на підставі п. 1 п.1-1 ст. 41 КЗпП України та п. 5.3 Контракту з керівником виконавчого органу приватного акціонерного товариства «Сумбуд». Загальні збори 24.04.2020 року уповноважили голову наглядової ради [PERSON] укласти контракт між загальними зборами та [PERSON] на посаду керівника (голови правління) виконавчого органу приватного акціонерного товариства «Сумбуд». Контракт діє з 24 квітня 2020 року по 24\~квітня 2023 року (пункт 6.1). Згідно п. 1.1. Контракту керівник зобов`язується безпосередньо і через сформований апарат здійснювати поточне управління товариством, а вищий орган товариства зобов`язується створювати належні умови праці. Трудові відносини виникли між [PERSON] та вищим органом товариства, відповідно достроково контракт може бути розірваний однією із його сторін. Відповідно до п. 1.5 Контракту керівник підзвітний вищому органу товариства, наглядовій раді АТ у межах встановлених чинним законодавством, статутом товариства та цим контрактом. Пунктом 5.2 Контракту визначено підстави його припинення: а) після закінчення терміну його дії; б) за згодою сторін; в) за ініціативою товариства до закінчення терміну дії контракту у випадках передбачених п. 5.3 цього контракту; г)за ініціативою голови правління до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених п. 5.3 цього контракту; д) по іншим підставам, передбаченим чинним законодавством України. Пунктом 5.3 Контракту передбачено, що голова правління може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи товариства, наглядової ради до закінчення терміну його дії: а) у разі систематичного невиконання головою правління без поважних причин обов`язків, покладених на нього цим контрактом; б) у разі одноразового грубого порушення головою правління законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом; в) у разі винних дій голови правління, внаслідок чого заробітна плата не виплачувалася або виплачувалася несвоєчасно (за винятком випадків, коли перед товариством є кредиторська заборгованість у бюджетних підприємств, установ та організацій); г) по іншим підставам, передбаченим законодавством. Враховуючи те, що стороною контракту є загальні збори і голова правління, то достроково цей контракт може бути розірваний однією із цих сторін. Пункт 5.3 Контракту наділяє правом наглядову раду ініціювати дострокове звільнення голови правління і розірвання з ним контракту, проте не надає право наглядовій раді достроково розривати контракт сторонами якого є [PERSON] та загальні збори. Згідно піпд. 14 п. 8.3.14 Статуту у наглядової ради є повноваження приймати рішення про відсторонення голови правління від здійснення повноважень. Згідно підп. 42 п. 8.3.14 Статуту у наглядової ради є повноваження приймати рішення про дострокове припинення повноважень голови правління. Статутом в редакції від 24.04.2020 року наглядову раду наділено повноваженнями приймати рішення про відсторонення і припинення повноважень. Повноваження наглядової ради приймати рішення про відсторонення голови правління та припинення повноважень міститься в п.п. 8,10, ч. 1 ст. 52 Закону України «Про акціонерні товариства». Наглядова рада не наділена повноваженнями розривати контракт з головою правління та звільняти його. У відзиві відповідач посилається на пункт 5.3 Контракту та зазначає, що саме цей пункт наділяє наглядову раду повноваженням звільняти голову правління. У цьому пункті зазначено, що голова правління може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи наглядової ради. Наглядова рада може ініціювати звільнення, а рішення про розірвання контракту та звільнення, має право приймати сторона цього контракту загальні збори. Відповідач вказує, що наглядова рада може ініціювати звільнення голови правління, а тому вона може і розривати контракт і приймати наказ про звільнення. Також у відзиві відповідач зазначає, що загальними зборами делеговано повноваження наглядовій раді звільняти голову правління, що передбачено у пункті 4.4. Положення про виконавчий орган ПрАТ «Сумбуд». У п. 4.4 Положення вказано, що наглядова рада вправі приймати рішення щодо дострокове припинення (відкликання) повноважень голови правління до закінчення строку дії контракту у випадках передбачених законодавством (ст.ст. 40,41,45 КЗпП) та цим контрактом, таке припинення (відкликання) здійснюються в порядку передбаченому чинним законодавством та трудовим договором, що укладений з головою правління. Рішення про дострокове припинення повноважень голови правління приймається у разі порушення з його боку законодавства або Статуту. Вказаний пункт положення не наділяє наглядову раду приймати рішення про звільнення голови правління. У постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 667/1/16 (провадження № 14-562цс19) Велика Палата зазначила, що припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права. Наглядова рада наділена правом в межах корпоративних відносин з підприємством приймати рішення про припинення повноважень голови правління. Правом приймати рішення про розірвання трудових відносин між акціонерним товариством, як роботодавцем, та головою правління, як найманим працівником, наглядова рада не наділена ні Законом ні статутними документами. У даному спорі наглядова рада прийняла рі шенняне в межах корпоративних відносин, а прийняла рішення про розірвання трудових відносин між роботодавцем та найманим працівником. У відзиві відповідач також ототожнює «припинення повноважень» і «звільнення» і вказує, що це одне і теж із статутними документами товариства. Однак, статутні документи товариства не містять ототожнення понять «припинення повноважень» і «звільнення» голови правління. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.09.2019 року по справі №921/36/18 зазначила, що припинення повноважень керівника або іншого члена виконавчого органу і його звільнення це різні правові інститути. Припинення повноважень спричиняє зупинення роботи такої посадової особи, а не звільнення її. Припинення повноважень може бути підставою для звільнення відповідно до п.5 ч. 1 ст. 41 КЗпП або переведення його на іншу роботу за згодою. Наглядова рада прийняла рішення про розірвання трудового контракту поза межами наданих їй повноважень. В наказі ПрАТ «Сумбуд» від 09.11.2021 року «Про звільнення [PERSON] », підписаного в.о. голови правління ПрАТ «Сумбуд» Сумбатовим С.Р., викладено його розпорядчу частину у такій редакції: «Звільнити з роботи [PERSON] з 09 листопада 2021 року на підставі п. 1, п. 1-1 ст. 41 КЗпП України та п. 5.3 Контракту з керівником виконавчого органу приватного акціонерного товариства «Сумбуд» від 24 квітня 2020 року». Важливим елементом застосування п. 1 ст.41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Як рішення компетентного органу так і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою для звільнення. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків (висновок Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 року по справі №296/576/17). Якщо порушення має триваючий характер, а не разовий, то це не дає підстав для звільнення керівника за п. 1. ч.1 ст. 41 КЗпП України (висновок Верховного Суду у постанові від 15.04.2019 року по справі №461/605/18). У рішенні наглядової ради від 09.11.2021 року зазначено про порушення вимог статуту підприємства, факти зловживання [PERSON] своїм службовим становищем, що призвели до фінансової кризи і збитків. Відповідачем до суду доказів, які б підтверджували факти зловживання [PERSON] своїм службовим становищем, що призвели до фінансової кризи і збитків, не надано. У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що одноразове грубе порушення полягало у отриманні [PERSON] премій, що є грубим порушенням колективного трудового договору. Наведене свідчить, що відповідач не може визначитися в чому полягало одноразове грубе порушення трудових обов`язків позивачем і за що конкретно його звільнено. Враховуючи викладене, як у рішенні Наглядової ради так і у наказі про звільнення позивача, не сформульовано одноразового грубого порушення конкретних трудових обов`язків, відповідно відсутні правові підстави для звільнення позивача за п. 1. ч.1 ст. 41 КЗпП України. Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України додатковою підставою розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов є наявність винних дій керівника підприємства, установи, організації, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати. Виходячи зі змісту п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України один лише факт несвоєчасності виплати заробітної плати не свідчить про наявність правових підстав для звільнення особи за цією статтею. Для звільнення особи за п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України необхідний факт винних дій особи з несвоєчасної виплати заробітної плати працівникам. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про оплату праці» за порушення законодавства про оплату праці винні особи притягаються до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної та кримінальної відповідальності згідно з законодавством. Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів невиплати заробітної плати на підприємстві. Відповідачем не надано до суду жодного судового рішення, яким би встановлювалась вина позивача у несвоєчасній виплаті чи взагалі невиплаті заробітної плати працівникам підприємства. Також не надано доказів того, що позивач притягувався до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної або кримінальної відповідальності за несвоєчасну виплату заробітної плати або виплати заробітної плати в розмірах, нижчих від установленого законом розміру заробітної плати та що з цього приводу проводились перевірки уповноважених органів, зокрема, органів Держпраці, скарг від найманих працівників щодо несвоєчасної виплати чи невиплати заробітної плати. Верховний Суд у постанові 02.11.2021 року по справі № 564/2797/19 зазначив щодо відсутності підстав для звільнення за п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за відсутності доказів притягнення позивача до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної або кримінальної відповідальності за несвоєчасну виплату заробітної плати або виплату заробітної плати в розмірі, нижчому від установленого законом. Таким чином звільнення [PERSON] за п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є незаконним. Посилання відповідача на існування іншого судового спору між сторонами, предметом якого є незаконне отримання [PERSON] премій, не підтверджує будь-які факти в даній справі. У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що трудовий договір було розірвано з позивачем відповідно до ст. 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 45 КЗпП України. Проте протокол наглядової ради від 09.11.2021 року та наказ про звільнення [PERSON] не містять посилання на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації про розірвання трудового договору з позивачем, а трудовий договір не розривався з підстав ст. 45 КЗпП України та ст.\~33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». В процесі слухання справи відповідачем було надано суду наказ №76-к від 12 липня 2022 року «Про виправлення описки у наказі №134-к від 9 листопада 2021 року», за яким у п. 1 замість слів та цифр «п. 1, п. 1-1 ст. 41 КЗпП України» слід читати «п. 5 ст. 41 КЗпП України» У інших частинах наказ залишено без змін. (а.с.246). На адресу позивача була направлена пропозиція, за якого запропоновано [PERSON] у зручний для нього час прибути до відділу кадрів АТ «Сумбуд» з метою внесення виправлень у трудову книжку у частині зазначення підстав звільнення (а.с.247). З системного аналізу приписів ч. 3 ст. 12, ч.1,2 ст. 13, пп. 4,5,6 ч. 2 ст. 43, ч. 1,5,7 ст. 81, ч. 3,4,8 ст. 83 ЦПК України, відповідач був зобов`язаний подати всі наявні у нього докази і заявити про відомі йому докази, які він не може подати з певних поважних причин, та заявити всі необхідні клопотання, що стосуються збирання доказів у справі. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Згідно ч. 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наказ від 76-к від 12.07.2022 року, який відповідач подав до суду з порушенням вищенаведених норм ЦПК України, виданий відповідачем більше ніж через 8 місяців після звільнення з роботи позивача, фактично після завершення дослідження письмових матеріалів справи. В такий спосіб відповідач намагається нівелювати позовну заяву, змінює кваліфікацію звільнення [PERSON] з п. 1, п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України на п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України що не відповідає обставинам, викладеним у протоколі №27 засідання Наглядової ради від 09.11.2021 року, оскільки у протоколі не зазначено про припинення повноважень звільнення [PERSON] з підстав передбачених ч. 3 ст. 99 ЦК України, наслідком чого може бути звільнення за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а зазначено про звільнення [PERSON] з підстав передбачених контрактом підп.в п. 5.3 Контракту за порушення законодавства про виплату заробітної плати за зловживання службовим становищем, що призвело до фінансових збитків. Верховний Суд зазначив про можливість внесення змін до наказу про звільнення у постанові від 17.10.2019 року у справі №761/23477/16-ц, якщо внесення змін до наказу про звільнення позивача стосується лише дати звільнення і не змінюють підстави розірвання трудового договору. Посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 27.03.2019 року по справі №524/3490/17 є безпідставним, оскільки правовідносини у справах не є подібними, у цій справі працівником подано заяву про звільнення з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України та сторонами за взаємною згодою, підписано угоду про припинення трудового договору, а в наказі помилково зазначено п. 1 ст. 26 КЗпП України (випробування приприйнятті на роботу). За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.\~\~ У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Згідно ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, в процесі слухання справи встановлено, що звільнення позивача є незаконним, а тому позовні вимоги в частині скасування наказу Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» від 9 листопада 2021 року №134-к «Про звільнення [PERSON] » та поновлення його на роботі підлягають задоволенню. За змістом частини другої статті 235\~Кодексу законів\~про працю\~України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Також, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»\~вона застосовується, серед іншого, у випадках вимушеного прогулу. Згідно п. 8 вказаної постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Суд вважає, що для розрахунку середньої заробітної плати необхідно брати заробітну плату за лютий-березень 2021 року, сторони в судовому засіданні підтвердили той факт, що в ці місяці позивач працював повний місяць, без лікарняних та відпусток. Згідно довідки форми ОК-7, у лютому заробітна плата [PERSON] становила 43\~486,25 грн., у березні 43\~486,25 грн. У лютому 2021 року було 20 робочих днів, у березні 2021 року 22 робочі дні. Всього 42 робочі дні. Таким чином середньоденна заробітна плата становить (43\~486,25 грн. +43\~486,25 грн.)/42 робочі дні) 2070,77 грн. З врахуванням вищенаведеного, стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 10.11.2021 року по 04.11.2022 (всього 254 дні) х 2070,77 грн. = 525 975 грн. 58 коп. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 525 975 грн. 58 коп. Згідно \~п.\~2\~ч.\~1\~ст.\~430\~ЦПК України,\~ суд\~допускає негайне\~виконання рішень\~у справах\~про поновлення на роботі та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Крім цього, згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. та на користь позивача в сумі 2724,00 грн.

Outcome: approved