Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову позивач [PERSON] вказував, що 22 вересня 2021 року він перебав у борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 14175 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути не пізніше 22 вересня 2022 року, про що було складено письмову розписку. Також відповідач [PERSON] зобов`язався оплачувати проценти за користування позикою у розмірі 5% від суми позики кожного 15 числа місяця, починаючи з 22 квітня 2022 року. Але відповідач [PERSON] свій обов`язок виконав лише частково, адже сплатив лише проценти за користування позикою в сумі 57730,00 грн., хоча повинен був сплатити такі проценти в загальній сумі 114016,82 грн. Відповідач своїх зобов`язань щодо повернення позики та повної сплати процентів за користування позикою не виконав та у визначену дату суму боргу не повернув. Тому відповідач повинен сплатити суму боргу в іноземній валюті та проценти за користування позикою. Ухвалою від 12 жовтня 2022 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, але подав суду заяву, в якій вказував, що позов підтримує повністю, та просив розглянути справу за його відсутності та відсутності відповідача в заочному порядку. В судове засідання відповідач [PERSON] викликався шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини його неявки суду невідомі, відзив на позов ним не поданий. Суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмової формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Як вбачається із матеріалів справи, 22 вересня 2021 року відповідач [PERSON] видав позивачу [PERSON] власноручно написану розписку на підтвердження того, що отримав від нього 22 вересня 2021 року позику в сумі 378047,00 грн., що є еквівалентом 14175,00 доларів США. В цій розписці відповідач [PERSON] також вказав, що обіцяє повернути [PERSON] в строк до 22 вересня 2022 року грошові кошти в національній валюті - гривні та в сумі, яка буде дорівнювати в еквіваленті 14175,00 доларів США.. За таких умов, сторони визначили зобов`язання, яке підлягає виконанню, та строк його виконання - не пізніше 22 вересня 2022 року. У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-63 цс13 (постанова від 18 березня 2013 року), яка є обов`язковою для всіх судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Дослідивши зміст розписки та проаналізувавши її текст, суд дійшов висновку, що предметом договору позики були саме грошові кошти в іноземній валюті - доларах США, і що відповідач, розуміючи це, згодився повернути позивачу предмет позики - 14175,00 доларів США, навіть якщо грошовий еквівалент цієї суми в національній валюті України буде іншим, ніж на час отримання грошей у борг. В позовній заяві [PERSON] вказав, що [PERSON] лише частково виконав свої зобов`язання за договором позики, оскільки сплатив на його користь грошові кошти в загальній сумі 57730,00 грн. На підтвердження отримання від відповідача грошових коштів позивач [PERSON] подав разом з позовом копії сторін листування з [PERSON] , на яких зафіксоване поповнення картки позивача. Від так суд вважає встановленими ті обставини, що грошові кошти в загальній сумі 57300,00 грн. були сплачені [PERSON] та, відповідно, отримані [PERSON] саме на виконання зобов`язань за договором позики. Позивач [PERSON] в позові наголосив на тому, що грошові кошти в загальній сумі 57300,00 грн. були сплачені саме в якості процентів за користування позикою. Але з такими доводами позивача суд не погоджується з тих підстав, що вказані грошові кошти були сплачені частинами 25 листопада 2021 року, 26 грудня 2021 року, 26 січня 2022 року та 28 січня 2022 року, тобто ще до виникнення у відповідача обов`язку по оплаті процентів. Тому ці грошові кошти суд розцінює як такі, що були сплачені відповідачем в якості повернення позики. З огляду на те, що позика підлягає поверненню в іноземній валюті, сплачені відповідачем грошові кошти в загальній сумі 57300,00 грн. суд зарахувати на сплату позики за офіційним курсом Національного банку України станом на день оплати. Так, 25 листопада 2021 року відповідачем [PERSON] було сплачено 28450,00 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на рівні 26,9273 грн. за 1 долар США, дорівнювало 1056,55 доларів США. 26 грудня 2021 року відповідачем [PERSON] було сплачено 14280,00 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на рівні 27,2747 грн. за 1 долар США, дорівнювало 523,56 доларів США. 26 січня 2022 року відповідачем [PERSON] було сплачено 10000,00 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на рівні 28,6658 грн. за 1 долар США, дорівнювало 348,85 доларів США. 28 січня 2022 року відповідачем [PERSON] було сплачено 5000,00 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на рівні 28,9879 грн. за 1 долар США, дорівнювало 172,48 доларів США. Так як відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконує 29 січня 2022 року, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 12073,56 доларів США, яка ним до теперішнього часу не погашена. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З тексту представленої позивачем розписки вбачається, що [PERSON] зобов`язався щомісяця не пізніше 15 числа, починаючи з 22 квітня 2022 року, сплачувати на користь позичальника [PERSON] проценти за користування позикою на рівні 5% від суми позики. У відповідності з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду по справі № 910/10156/17 (постанова від 10 квітня 2018 року), відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні. Отже, обов`язок позичальника сплатити проценти за користування позикою та, відповідно, право позикодавця на отримання цих процентів обмежені в часі саме тим періодом, на який була надана позика. В даному випадку відповідач [PERSON] повинен не пізніше 15 травня 2022 року, 15 червня 2022 року, 15 липня 2022 року, 15 серпня 2022 року і 15 вересня 2022 року сплачувати проценти за користування позикою в сумі 708,75 доларів США (14175,00 х 5% = 708,75). З огляду на принцип диспозитивності, закріплений в ст. 13 ЦПК України, і виходячи із змісту позовної вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] процентів за користування позикою саме в національній валюті України - гривні, суд визначає розмір процентів, які відповідач зобов`язався сплачувати, саме в гривні за офіційним курсом Національного банку України станом на день, коли таке зобов`язання могло бути виконано відповідачем без прострочення. Так, станом на 15 травня 2022 року офіційний курс Національного банку України був встановлений на рівні 29,2549 грн. за 1 долар США, тому [PERSON] повинен був сплатити проценти в розмірі 20734,41 грн. (708,75 х 29,2549 = 20734,41). Станом на 15 червня 2022 року офіційний курс Національного банку України був встановлений на рівні 29,2549 грн. за 1 долар США, тому [PERSON] повинен був сплатити проценти в розмірі 20734,41 грн. (708,75 х 29,2549 = 20734,41). Станом на 15 липня 2022 року офіційний курс Національного банку України був встановлений на рівні 29,2549 грн. за 1 долар США, тому [PERSON] повинен був сплатити проценти в розмірі 20734,41 грн. (708,75 х 29,2549 = 20734,41). Станом на 15 серпня 2022 року офіційний курс Національного банку України був встановлений на рівні 36,5686 грн. за 1 долар США, тому [PERSON] повинен був сплатити проценти в розмірі 25917,99 грн. (708,75 х 36,5686 = 25917,99). Станом на 15 вересня 2022 року офіційний курс Національного банку України був встановлений на рівні 36,5686 грн. за 1 долар США, тому [PERSON] повинен був сплатити проценти в розмірі 25917,99 грн. (708,75 х 36,5686 = 25917,99). Таким чином, за час користування позикою, як це визначено у розписці, відповідач [PERSON] повинен був сплатити на користь [PERSON] проценти в загальному розмірі 114039,21 грн. Але відповідачем до теперішнього часу свого обов`язку не виконав. Однак з огляду на диспозитивність цивільного процесу, закріплену в ст. 13 ЦПК України, суд задовольняє позовні вимоги частково, а саме стягує з відповідача проценти за користування позикою в сумі 56286,82 грн., оскільки саме таку суму позивач просив стягнути з відповідача. На підставі вищевикладеного, суд задовольняє позовні вимоги частково та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 12073,56 доларів США, та проценти за користування позикою в розмірі 56286,82 грн. Також, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial