Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказав, що 20.04.1985 він уклав шлюб з відповідачем, у якому неповнолітніх дітей немає. Через протилежні погляди на шлюб і сім`ю з початку 2011 року сімейне життя з відповідачем погіршувалося, що в результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На теперішній час вони проживають окремо і не ведуть спільного господарства. Між ними втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Вважаючи примирення та збереження сім`ї неможливим та таким, що суперечить їх інтересам, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Сторони до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи в їх відсутність, при цьому позивач вказав, що він наполягає на позові, а відповідач що вона не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно із ухвалою суду від 11.10.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони 20 квітня 1985 року зареєстрували шлюб у Димитровському міськвиконкомі Донецької області, актовий запис № 143, в якому неповнолітніх дітей немає. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили. Вказані обставини встановлені на підставі копії свідоцтва про шлюб, заяв сторін (а.с. 22). Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України основною засадою, на якій ґрунтується шлюб, є вільна згода жінки та чоловіка. У шлюбі дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно з ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною четвертою ст.4 СК України закріплено та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно за ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався, примирення сторони вважають неможливим, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї не відповідало б їх інтересам та суперечило б моральним засадам суспільства, тому їх шлюб підлягає розірванню. Спір майнового характеру сторонами не заявлений. За приписами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище.\~ Відповідач не заявила про відновлення її дошлюбного прізвища. Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 грн 40 коп. (а.с.4) позивач просить покласти на нього. На підставі ст.ст.110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved