Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Велтлінер» (далі також ПрАТ «СК «Велтлінер») 17.11.2020 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] . У позовній заяві просило стягнути із відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 20212,44 гривень та стягнути понесені судові витрати. Заявлені вимоги обґрунтовувало тим, що 09.02.2018 між ПрАТ «СК «Велтлінер» та [PERSON] було укладено договір №КА049063 добровільного страхування наземного транспортного засобу «Audi» (р.н.з. [NUMBER] ) із франшизою при страховому випадку «пошкодження транспортного засобу» у розмірі 0%. 31.08.2018 о 14:05 год. у м.Львові на перехресті вулиць Тракт - Глинянський - Ромаданівська [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ» (р.н.з. [NUMBER] ) допустив зіткнення із автомобілем «Audi» (р.н.з. [NUMBER] ) під керуванням [PERSON] . Згідно рахунку № [NUMBER] від 26.09.2018, виданого ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ауді» становить 50000 гривень. У зв`язку з цим, ПрАТ «СК «Велтлінер» виплатило страхове відшкодування у загальному розмірі 50000 грн., що було перераховане на рахунок ФОП [PERSON] та підтверджується платіжним дорученням №766 від 01.10.2018. Як було встановлено, на момент ДТП цивільно - правова відповідальність була застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК6630247, виданого ПрАТ «СК «Альфа страхування». ПрАТ «СК «Альфа Страхування» виплатило ПрАТ «СК «Велтлінер» відшкодування у розмірі 29 787,56 грн., тобто з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Відтак, невідшкодована частина витрат, які понесло ПрАТ «СК «Велтлінер» на виплату страхового відшкодування становить 20 212,44 грн. Просить позов задоволити. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 29.01.2021 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 15.06.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з тим подав клопотання про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у відсутності представника позивача на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи. За наведених обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності представника позивача та відповідача на підставі наявних у ній доказів, які суд вважає достатніми для ухвалення рішення по суті заявлених вимог. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені позовні вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 09.02.2018 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «Велтлінер» було укладено договір №Ка049063 добровільного страхування наземного транспортного засобу. Згідно повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду, 31.08.2018 о 14:05 год. у м.Львові на перехресті вулиць Тракт - Глинянський - Ромаданівська [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ» (р.н.з. [NUMBER] ) допустив зіткнення із автомобілем «Audi» (р.н.з. [NUMBER] ) під керуванням [PERSON] . Згідно звіту №ФД-00197 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту КТЗ автомобіля «Ауді» р.н.з. [NUMBER] з урахуванням зносу становить 23554,2 грн. (включаючи ПДВ). Згідно рахунку №00000275 від 26.09.2018, виданого ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ауді» становить 50000 гривень. Фактичне проведення ремонту підтверджується актом виконаних робіт 25/08 від 08.10.2018. Згідно страхового акту №149/18 - КАСКО до Договору страхування №КА049063, сума страхового відшкодування за ремонт Audi А6, д/н [NUMBER] , згідно рахунку № [NUMBER] від 26.09.2018 року становить 50 000,00 гривень. Згідно платіжного доручення №766 від 01.10.2018 ПрАТ «СК «Велтлінер» перерахувало ФОП [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 50 000, 00 грн. Згідно платіжного доручення №31567 від 21.12.20187 року ПрАТ «СК «Альфа Страхування» перерахувало ПрАТ «СК «Велтлінер» 29787,56 грн. 17.04.2020 року позивач звернувся до відповідача із претензією про відшкодування шкоди в порядку суброгації. З претензії вбачається, що 21.12.2018 року ПрАТ «СК «Альфа страхування» виплатило ПрАт «СК «Велтлінер» відшкодування у розмірі 29 787, 56 грн., тобто із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Відтак невідшкодована частина витрат становить 20 212,44 грн. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №6-108цс12 від 6 листопада 2013 року у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 р., при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом частини першої та другої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України). Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Отже, сторона самостійно повинна довести обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог чи заперечень і саме така сторона повинна нести ризик настання наслідків, пов`язаних із не наданням доказів. Зокрема, відповідач не був позбавлений можливості доводити обставини, які б підтверджували відсутність підстав для стягнення з нього заявленої в позовних вимогах грошової суми, чи її не співмірність, однак докази позивача жодним чином належними та допустимими доказами не спростував. Тому з врахуванням наведених мотивів суд приймає рішення про задоволення позову. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 2102 грн., сплата якого підтверджується платіжним дорученням №2051 від 01.12.2020 року. 25.10.2022 року представник позивача подав на адресу суду заяву про стягнення з відповідача понесені судові витрати у розмірі 5 677 гривень. Крім цього судом встановлено, що між ПрАТ «СК «Велтлінер» та АО «Танасишин, Михалевський і партнери» укладено 27.04.2018 року договір про надання юридичної допомоги. Згідно детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 28.09.2022 року, ним на надання професійної правничої допомоги було витрачено 6,5 годин. Згідно Акту виконаних робіт №28/09/2022 сторони домовилися, що розмір оплати наданої правової допомоги становить 3 575 гривень (6,5 годин*550 грн./год. = 3 575 грн.). Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження таких обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, постановах Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц, від 09.06.2020 у справі №466/9758/16-ц, від 30.09.2020 у справі №379/1418/18. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, на переконання суду заява представника позивача про стягнення витрат на професійну правовому допомогу підлягає задоволенню.

Outcome: approved