Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

04 липня 2022 року заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, в якій просила встановити факт постійного проживання на території України станом на момент проголошення Незалежності України (24 серпня 1991 року) та 13 листопада 1991 року у неповнолітньому віці на території України разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . В уточненій заяві [PERSON] посилалася на те, що вона [INFO] народилась у смт. Межова Межівського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.10.2013 р. серія [NUMBER] з відповідним актовим записом № 82. Проживала з мамою, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , до 1992 року, а потім з мамою переїхала жити по [ADDRESS] . З 1993 року по 2002 рік вона навчалась в Межівській СШ № 1 Межівського району Дніпропетровської області і отримала свідоцтво про неповну середню освіту № [NUMBER] НР від 21.06.2002, що підтверджується Довідкою від 12.02.2014 р. № 48 виданої Межівською ЗОШ І - III ступенів № 1. По закінченню школи вона переїхала жити до батька у [ADDRESS] , де проживає і по теперішній час. Паспорт громадянина України вона ніколи не мала. У 2014 році вона звернулась до Миргородського МВ УДМС України в Полтавській області із заявою щодо встановлення особи та видачі паспорта громадянина України на її ім`я. 07.05.2014 Миргородським МВ УДМС України в Полтавській області їй було видано довідку за реєстраційним номером № 36 - 3525 в якій було зазначено, що за її заявою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь - якої держави. Запропоновано звернутися до суду для встановлення факту проживання на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року та набрання чинності Законом України «Про громадянство» від 13 листопада 1991 року -13 листопада 1991 року. Таким чином, встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року необхідно їй для подальшого звернення до відділу міграційної служби для встановлення належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України. Представник заявниці, адвокат Ковердяєва Л.В. в судовому засіданні заяву [PERSON] підтримала та наполягала на її задоволенні. Просила встановити факт постійного проживання на території України станом на момент проголошення незалежності України, 24 серпня 1991 року у неповнолітньому віці на території України разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , так як [PERSON] народилася на території України , її матір є громадянкою України та з часу народження [PERSON] з матір`ю територію України не залишали. Представник заінтересованої особи Миргородського відділу Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, Управління державної міграційної служби України в Полтавській області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Свідок [PERSON] суду пояснила, що заявниця є її двоюрідною сестрою. Вона проживала в смт. Межова Дніпропетровської області з мамою [PERSON] . Після смерті матері, [PERSON] приїхала до м. Миргород. Свідок [PERSON] стверджував, що заявниця [PERSON] з моменту народження (у 80 -х роках) проживала на території України в смт. Межова, Дніпропетровській області зі своєю мамою та бабусею. Він є батьком заявниці та проживав у смт. Межова до 2000 року. Беззаперечно стверджував, що [PERSON] в 1991 році постійно проживала разом з матір`ю на території України в смт. Межова, Дніпропетровської області, навчалася в школі. Суд, заслухавши учасників судового процесу, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява [PERSON] підлягає до задоволення за наступних обставин. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у смт. Межова Межівського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 21.10.2013, актовий запис № 82 . В графі мати зазначена [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки №48 від 12.02.2014 виданої Межівською ЗОШ І - III ступенів № 1, з 1993 року по 2002 рік [PERSON] навчалась в Межівській СШ № 1 Межівського району Дніпропетровської області і отримала свідоцтво про неповну середню освіту № [NUMBER] НР від 21.06.2002 (а.с.9). Відповідно до Акту підтвердження фактичного місця проживання особи від 27.06.2022 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно письмових пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживає з 2002 року по [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до відповіді Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області від 29.08.2022, 15.04..1987 Межівським РВВС [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Дзержинівка Солонянського району Дніпропетровської області документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] . 29.03.2001 у зв`язку з обміном вищевказаного паспортного документу [PERSON] документована Межівським РВ УМВС України у Дніпропетровській області паспортом громадянина України серії [NUMBER] . Згідно п. 3 ст.3 ЗУ «Про громадянство України» [PERSON] є громадянкою України (а.с.61). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільно стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] батьками є [PERSON] (заява матері), та [PERSON] , [INFO] (а.с. 73-74). Відповідно до даного Витягу батьки постійно проживають за місцем прописки: мати з 1980 року , місце роботи смт. Межова, СПТУ -76- учениця . Миргородським міським відділом міграційної служби України в Полтавській області відмовлено [PERSON] в задоволенні заяви про отримання паспорта громадянина України, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують громадянство будь - якої держави та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України (а.с. 8). Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Згідно до положень п.п. 1,2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 8 цього ж Закону, передбачає принцип набуття громадянства України за територіальним принципом, зокрема, якщо особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Відповідно до п. 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; - копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування. Згідно п. 25 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 цього ж Порядку передбачено, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Тобто, відсутність документу, що підтверджує факт постійного його проживання на території УРСР та України на дату проголошення державної Незалежності України позбавляє права заявника звернутись за оформленням набуття громадянства України за територіальним походженням особи, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території колишньої УРСР, що стала територією України. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України. За таких обставин, враховуючи викладене, вимоги заявника є обґрунтовані і суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання [PERSON] станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та 13 листопада 1991 року у неповнолітньому віці на території України разом з матір`ю, громадянкою України, [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved