Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом який обґрунтовано тим, що вона є власником квартири, розташованої по [ADDRESS] . В будинку зареєстровані, окрім неї, її дочка [PERSON] , онука [PERSON] та колишній зять [PERSON] . Проте з 2021 року відповідач у вищевказаному житлі не проживає, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні будинку не бере, місце проживання його невідоме, на зв`язок не виходить, добровільно з реєстрації не знімається. Крім того, вона не має можливості реалізувати своє право вільно розпоряджатися вказаною квартирою. Посилаючись на те, що [PERSON] більше року без поважних причин не проживає в квартирі, комунальні послуги не сплачує та участі в утриманні цього майна не бере, вона позбавлена змоги вільно розпоряджатися вказаною квартирою, просила визнати його таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 26.09.2022 відкрито провадження у справі. Позивач та її представник позивача в судовому засідання не з`явилися, направили заяву про розгляду справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують. Відповідач в силу п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважаюєся таким, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 12024788 від 03.10.2006, реєстраційний номер 15785953, 2-х кімнатна квартира, розташована по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу (ВЕВ 536449 від 20.09.2006) належить [PERSON] (а.с.18-20). Згідно з інформаційної відомості «Центру надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Чорнухинської селищної ради Полтавської області про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні /будинку №2487 від 06.07.2022, акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства /фактичного місця проживання осіб від 17.08.2022, зять позивача [PERSON] зареєстрований у квартирі, розташованої у [ADDRESS] , але не проживає протягом двох років (а.с.21-24). [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який розірвано 09.12.2021 (а.с.16-17). Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з п.2 ч.1 ст.395 ЦК України речовими правами на чуже майно, зокрема, є право користування (сервітут). Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно ч.1 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Нормами статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Положення статті 406 ЦК України у спорі між власником та колишнім членом його сім`ї з приводу захисту права власності на житлове приміщення, можуть бути застосовані за умови наявності таких підстав - якщо сервітут був встановлений, але потім припинився. Однак встановлення такого сервітуту презюмується на підставі статті 402, частини першої статті 405 ЦК України. Припинення права користування житловим приміщенням колишнього члена сім`ї власника житлового будинку може бути підтверджено у судовому порядку, якщо це право пов`язане із захистом права власності відповідно до статті 391 ЦК України, за змістом якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність реєстрації відповідачів у вказаному будинку є презумпцією встановлення такого сервітуту на підставі статті 402 ЦК України і створюють перешкоди позивачу у праві володіння, користування та розпорядження його майном. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки право відповідача, -який тривалий час у згаданому будинку не проживає не проявляють до нього інтересу і докази поважності причин його відсутності у справі відсутні, - на користування чужим майном (будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч.2 ст.406 ЦК України. В зв`язку з задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved