Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

10 серпня 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позовні вимоги обгрунтувала тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності № 159 від 15 січня 1996 року вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . До квітня 2001 року в будинку був зареєстрований та проживав відповідач [PERSON] , з яким 27 квітня 2001 року вона розірвала шлюб, і з тих пір відповідач в будинку не проживає та не користується ним. Відповідач в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає, що створює для позивачки суттєві перешкоди, оскільки вона позбавлена можливості оформити субсидію та інші соціальні допомоги. Позивачка просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В суді [PERSON] позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи, судові витрати просила залишити за нею. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з`явився, відзиву на позов, заяв та клопотань від нього не надходило. Відповідно до ст. ст. 280-281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності № 159 від 15 січня 1996 року (а.с.6). В будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , але фактично за місем реєстрації не проживає, що підтверджується довідкою Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 04 серпня 2022 р.( а.с.8). З акту №1131 про підтвердження факту не проживання особи за місцем реєстрації на території с. Хомутець від 04 серпня 2022 року слідує, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично за вказаною адресою не проживає з 28 квітня 2001 року (а.с.9). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 27 квітня 2001 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 27 квітня 2001 року. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що вони є сусідами позивачки. Відповідач [PERSON] після розлучення з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з квітня 2001 року, в будинку відсутні будь-які його речі. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є власником житлового будинку [ADDRESS] , не проживає в ньому з 27 квітня 2001 року та витрат з утримання будинку не несе. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст. 321 ЦК України). Сттею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Враховуючи, що відповідач без поважних причин не проживає за місцем реєстрації більше одного року, не є власником будинку [ADDRESS] , то він підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ст.ст. 319, 321, 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України та

Outcome: approved