Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Закарпатгаз» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] , про зобов`язання припинити газопостачання (розподіл природного газу) до будинку [ADDRESS] шляхом перекриття та опломбування запірних пристроїв тимчасово, до фактичного виселення [PERSON] (далі по тексту - третя особа у цій справі, [PERSON] ) і її дітей з цього будинку. В обґрунтування позову сторона позивача зазначає, що позивачка є власником спірного об`єкта нерухомості, яка, як власник, звернулася до відповідача із заявою про припинення газопостачання до належного їй об`єкта нерухомості, на що відповідач відповів відмовою. Вважає таку відмову незаконною та просить задовольнити її вимоги у судовому порядку. Адвокат Кривка Микола Володимирович, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» на підставі довіреності, у письмових поясненнях на позовну заяву проти її задоволення заперечує та просить відмовити у її задоволенні. У письмових поясненнях на позов сторона відповідача заперечує проти наявності підстав для припинення газопостачання до спірного об`єкту нерухомості, оскільки побутовим споживачем відповідного об`єкту побутового споживача є не позивач, як власник об`єкта нерухомості, а [PERSON] , яка фактично проживає у спірному об`єкті та споживає послуги газопостачання і оплачує виставлені відповідачем рахунки за надані послуги. Споживач [PERSON] , яка перебуває у відповідних правовідносинах із відповідачем, до відповідача із заявою про припинення газопостачання не зверталась, а позивач у жодних правовідносинах із відповідачем не перебуває, тому у відповідача були відсутні підстави для задоволення заяви позивачки від 10 березня 2021 року. Сам факт належності позивачці права власності на об`єкт нерухомості, який є об`єктом побутового споживача, не є безумовною підставою для задоволення вимог про припинення правовідносин з надання послуг, стороною яких позивачка не є. Позивачкою також не доведено, які її права порушені безпосередньо відповідачем. Ухвалою суду від 12 липня 2021 року було відкрито провадження у цій справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 19, ч. 4 ст. 187 ЦПК України, оскільки справа є незначної складності та згідно з та п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною. Позивачкою відповідно до положень ч. 1 ст. 93 ЦПК України у позовній заяві поставлені три запитання відповідачу та два запитання третій особі. Згідно із ч. 2 та 3 наведеної статті Кодексу учасник справи, якому поставлено питання позивачем, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті. Відповіді на запитання подаються до суду учасником справи - фізичною особою, керівником або іншою посадовою особою юридичної особи у формі заяви свідка не пізніш як за п`ять днів до підготовчого засідання, а у справі, що розглядається в порядку\~спрощеного провадження, - до першого судового засідання. Копія такої заяви свідка у той самий строк надсилається учаснику справи, який поставив письмові запитання. В той же час, ст. 92 ЦПК України передбачено, що сторони, треті особи та їхні представники, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи, безпосередньо за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою. Адвокатом відповідача [PERSON] були надані письмові пояснення у цивільній справі не у формі заяви свідка, а у формі письмових пояснень, що також передбачено положеннями п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 8 ст. 279 ЦПК України. Відповідні письмові пояснення містять ставлення відповідача до позову та містять пояснення щодо суті поставлених позивачкою запитань щодо підстав набуття третьою особою статусу споживача послуг з постачання природного газу. Відповідні пояснення відповідачем були направлені також стороні позивача адвокату Гончарову В.В. (а.с. 49). Третя особа письмової відповіді на поставлені до неї позивачкою запитання не надала. Третя особа також не скористалась передбаченим ч. 3 ст. 278 ЦПК України правом подати пояснення щодо позову в строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі. Стороною позивача у судовому засіданні заявлено клопотання відповідно до ч. 7 ст. 93 ЦПК України до суду про зобов`язання учасника справи надати відповідь, однак судом не визнано підстав для задоволення такого клопотання, оскільки запитання до третьої особи є аналогічні поставленим відповідачеві запитанням, на які ним були надані письмові пояснення, які підлягатимуть оцінки судом. Крім того, суд виходить з тих підстав, що ненадання учасниками справи відповіді на запитання, які не стосуються предмета доказування, не може бути підставою для зобов`язання такого учасника надати відповідь. Зокрема не входить до предмета доказування у цій справі обставини щодо законності володіння чи користування третьою особою житловим приміщенням. У судове засідання, призначене на 28 жовтня 2022 року на 10 год. 00 хв. сторони (відповідач та третя особа) не з`явились, були повідомлені про розгляд справи належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи суду направлено не було та не було повідомлено про наявність поважних причин, які перешкоджали прийняти участь у судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка\~у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Стороною відповідача будь яких клопотань не подано. Тобто обставин, які перешкоджають, або унеможливлюють розгляд справи не встановлено. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 02.11.2022 року. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що мати позивачки [PERSON] - [PERSON] , була власницею житлового будинку [ADDRESS] (надалі спірний будинок, або об`єкт побутового споживача). [INFO] мати позивачки померла, що підтверджено свідоцтвом про її смерть та не заперечується іншими учасниками спору. Після смерті матері - позивачка, яка на той час мала прізвище [PERSON] , та її сестра [PERSON] , успадкували спірний будинок по 1/2 частці кожна. Підтвердженням цього є свідоцтва від 26 грудня 2018 року про право на спадщину за законом і витяги від 27 грудня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У подальшому згідно з нотаріально посвідченим договором від 06 квітня 2021 року [PERSON] подарувала належну їй 1/2 частку будинку позивачці, у зв`язку з чим остання стала одноосібною власницею будинку. 10 березня 2021 року позивачка разом із сестрою [PERSON] , як співвласники будинку, звернулися до ТОВ «Закарпатгаз Збут» із заявою про припинення постачання природного газу до будинку. Листом від 17 березня 2021 року №88707-Лв-1154-0321 ТОВ «Закарпатгаз Збут» повідомило, що дана заява перенаправлена за належністю до АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз», оскільки саме останнє здійснює припинення газопостачання на території Закарпатської області. 06 квітня 2021 року позивачка разом із сестрою [PERSON] повторно надіслали на адресу відповідача заяву від 05 квітня 2021 року, якою просили повідомити підстави набуття громадянкою [PERSON] статусу споживача послуги з розподілу (доставки) та постачання природного газу до будинку та здійснити заходи по припиненню газопостачання будинку тимчасово, до фактичного виселення [PERSON] і її дітей з нього. У відповідь на таку заяву відповідач листом від 19 квітня 2021 року № 880-Лв-2772-0421 повідомив про відсутність підстав для її задоволення, оскільки актом перевірки ВОГ і системи газопостачання від 13 квітня 2021 року №8456 підтверджено статус [PERSON] як споживача природного газу за адресою будинку, а відомості про [PERSON] є персональними даними і захищаються відповідними законами. Сторона позивача у встановленому нормами ЦПК України порядку з клопотанням про витребування від відповідача документів, на підставі яких третю особу [PERSON] визнано споживачем природного газу, до суду не зверталась. Перевіряючи законність дій відповідача щодо відмови у припиненні газопостачання до спірного об`єкта побутового споживача суд встановив, що підстави такої відмови узгоджуються із положеннями нормативно правових актів, що регулюють спірні правовідносини. Такими актами зокрема є: Цивільний кодекс України; Закон України Про ринок природного газу; Закон України "Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення"; Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496 Про затвердження Правил постачання природного газу; Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам; Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494 Про затвердження Кодексу газорозподільних систем. В обґрунтування позовних вимог сторона позивача посилається на норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а саме на положення п. 6 ч. 1 ст. 1 цього Закону, згідно з яким індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. З урахуванням наведеного сторона позивача вважає, що позивачка є споживачем послуг відповідача в силу тієї обставини, що позивач є власником спірного будинку, до якого подаються послуги, а відтак наділена правом вимагати від відповідача припинення надання житлово-комунальних послуг. Однак з такими доводами позивача погодитись не можна з огляду на інші положення наведеного Закону, а саме ч. 1 та 3 ст. 2, якою передбачено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. При цьому норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Так, відповідно до Закону України Про ринок природного газу, який визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів,\~а саме положень п. 23 ст. 1 цього Закону побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Указаного Закону постачання природного\~газу здійснюється\~відповідно до\~договору,\~за яким\~постачальник зобов`язується\~поставити споживачеві\~природний газ\~належної якості\~та кількості\~у порядку,\~передбаченому договором,\~а споживач\~зобов`язується оплатити\~вартість прийнятого\~природного газу\~в розмірі,\~строки та\~порядку,\~передбачених договором.\~Якість та\~інші фізико-хімічні\~характеристики природного\~газу визначаються\~згідно із\~нормативно-правовими\~актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі\~типового договору,\~що затверджується\~Регулятором та\~оприлюднюється в установленому порядку. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, а саме у розділі І «Загальні положення» передбачено, що цей Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (далі - Договір) є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. Згідно з\~п.\~1.3. (\~в редакції\~Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг\~№ 1080 від 10.06.2020) цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог\~статей 633,\~634,\~641,\~642\~Цивільного кодексу України на невизначений строк у порядку, передбаченому\~Правилами постачання. Фактом укладення цього Договору є включення Постачальником Споживача до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви-приєднання, поданої Споживачем в установленому законодавством порядку. В той же час, як свідчать матеріали справи та не спростовано сторонами цього спору, [PERSON] набула прав споживача до внесення відповідних змін до Постанови №1080, а саме з підстав, які були врегульовані попередньою редакцією цієї постанови наступного змісту: «1.3. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог\~статей 633,\~634,\~641,\~642\~Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем\~заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам\~(далі - заява-приєднання) за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог\~Правил постачання\~та за\~умови,\~що у\~Споживача відсутній\~інший діючий\~постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання разом із\~супровідним листом\~за формою, встановленою у додатку 2 до цього Договору).» Так, із змісту наявної у матеріалах справи (а.с. 16) заяви позивачки та її сестри від 10 березня 2021 року на адресу керівника ТОВ «Закарпатгаз Збут» вбачається, що [PERSON] та її діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають у спірному будинку. Не погоджуючись із наявністю підстав у [PERSON] та її дітей на проживання у спірному будинку позивачка звернулась з позовом до суду про виселення. Як вбачається з Єдиної електронної системи документообігу суду Д-3 23.06.2022 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було винесене рішення у справі № 308/3024/19 за яким за наслідками розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Сюртівська сільська рада про виселення, було цю позовну заяву задоволено. Ухвалено виселити [PERSON] , [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] (ідентифікційний номер [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) з будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Проте на час розгляду цієї справи рішення суду не було законної сили через апеляційне оскарження. Таким чином, третя особа набула прав і обов`язків у зобов`язальних правовідносинах на невизначений строк шляхом приєднання до умов Типового договору на постачання природного газу\~побутовим споживачам у відповідності до редакції п. 1.3 Типового договору, що була чинна у відповідний період.\~ Тобто, згідно з умовами наведеної редакції сам факт отримання послуг та оплати споживачем виставлених постачальною організацією рахунків є свідченням приєднання до Типового договору побутовим споживачем та набуття сторонами зобов`язання відповідних прав та обов`язків, що врегульовані такими зобов`язаннями. Спеціальний закон, який регулює особливості відносин у сферах постачання та розподілу природного газу, не містить норм, які визначають, що споживачем послуг газопостачання можуть бути виключно власники об`єктів побутового споживача. Хоча матеріали\~справи не\~містять доказів\~використання третьою\~особою об`єкта нерухомого майна і отримання житлово-комунальних послуг для власних потреб за згодою власника, а саме безпосередньо позивачки, однак матеріали справи не містять доказів незаконності користування третьою особою спірним будинком саме на час звернення позивачки із заявою про зобов`язання припинення газопостачання. Крім того, обставини законності використання третьою особою є самостійним предметом доведення в іншій справі. Ураховуючи наведене, з урахуванням часу виникнення між третьою особою та відповідачем зобов`язальних правовідносин шляхом вчинення дій, що свідчать про приєднання до типового договору, а саме отримання послуг та оплати цих послуг, суд вважає доведеними наявність зобов`язальних правовідносин між відповідачем та третьою особою. Судом також враховано, що сам відповідач визнає споживачем спірного об`єкту побутового споживача саме третю особу, а не позивача. У підтвердження наявності зобов`язальних правовідносин, що виникли на підставі приєднання споживача до Типового договору, відповідачем складено також акт перевірки вузла обліку газу та системи газопостачання №8456 від 13 квітня 2021 року в ході перевірки споживання природного газу за адресою: [ADDRESS] споживачем природного газу [PERSON] . Відповідна інформація була надана відповідачем позивачу у листі АТ «Закарпатгаз» від 19 квітня 2021 року за № 880-Лв-2772-0421. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 12, ч. 1, 5, 6. 7 ст. 81 ЦПК України \~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками спра ви.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд зокрема виходить із того, що позивачем не доведено наявність зобов`язальних правовідносин між позивачем, як споживачем, та відповідачем, як постачальником. Так позивачем суду не надано укладеного між позивачем та відповідачем договору на постачання природного газу, чи доказів подання заяви-приєднання позивачем на приєднання побутового споживача до Типового договору. Не надано також доказів фактичного споживання позивачем природного газу, та/чи включення відповідачем як постачальником, чи іншим постачальником позивача, як споживача природного газу за спірним об`єктом побутового споживача до свого Реєстру споживачів постачальника. Стороною позивача також не спростовано обставин, за яких третя особа приєдналась до Типового договору на постачання природного газу та набула прав та обов`язків споживача відповідних послуг, що надаються відповідачем до спірного будинку, у якому вона з дітьми проживає на час звернення позивачки з цим позовом до суду. Не надано стороною позивача також доказів фактичного споживання позивачкою послуг газопостачання та сплати виставлених постачальником рахунків за споживання природного газу. Таким чином, встановивши наявність зобов`язальних правовідносин між відповідачем та третьою особою та не встановивши зобов`язальних правовідносин між позивачем та відповідачем, суд визнав недоведеними підстави для зобов`язання відповідача до вчинення дій щодо припинення зобов`язальних правовідносин, стороною яких позивач не є. Позивачкою також не зазначено, яким чином зобов`язання відповідача у судовому порядку припинити надання послуг з постачання газу споживачеві [PERSON] призведе до поновлення порушених прав позивачки, як власника спірного будинку. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення відповідачем, свобод або інтересів позивачки на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що сторона позивача вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище. Позивачкою не\~зазначено у\~позові та\~судом під\~час розгляду\~цього спору\~не встановлено\~обставин,\~які свідчать\~про порушення\~відповідачем гарантованого\~ст.\~41\~Конституції України\~права власності позивачки на належне їй майно. Так, жодних обставин, які свідчать про порушення відповідачем права володіння, користування і розпорядження майном, яке належить позивачці, чи обмеження у здійснені цих прав також не встановлено, як і не встановлено, яким чином відповідач чинить перешкоди у здійсненні позивачкою права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, суд звертає увагу, що цей позов безпосередньо зачіпає та порушує права третьої особи та її дітей щодо отримання послуг постачання природного газу як побутового споживача, зокрема для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень. Сама редакція прохальної частини позову містить вимогу виключно щодо зобов`язання відповідача припинити газопостачання\~(розподіл\~природного газу)\~до будинку\~ [ADDRESS] шляхом перекриття та опломбування запірних пристроїв тимчасово, до фактичного виселення [PERSON] і її дітей з цього будинку. Позивачка не указує, яким чином задоволення наведених вимог позову відновить її права у зобов`язальних відносинах, чи відносинах права власності, в той же час є очевидним, що її вимога заявлена про позбавлення права на отримання відповідної послуги іншою особою на підставі зобов`язальних правовідносин із відповідачем, які є чинними. Відповідно до\~ст.\~13\~ЦК України\~передбачено,\~що цивільні\~права особа\~здійснює у\~межах,\~наданих їй\~договором або\~актами цивільного\~законодавства. При\~здійсненні своїх\~прав особа\~зобов`язана\~утримуватися від\~дій,\~які могли\~б порушити\~права інших\~осіб,\~завдати шкоди\~довкіллю або\~культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч. 6 наведеної статті Кодексу у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Таким правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові, що передбачено ч. 3 ст. 16 ЦК України. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Ураховуючи наведене звернення [PERSON] з позовом про позбавлення права третьої особи на отримання житлово-комунальних послуг, спрямованих на забезпечення умов проживання у житлових приміщеннях, будинках відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг, суд першої інстанції не може визнати такими, що ґрунтуються на законі, з дотриманням моральних засад суспільства та такими, що не вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі шляхом порушення прав такої особи. Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення цього позову, оскільки позивачка не є стороною зобов`язальних правовідносин, які просить припинити; позивачка не довела, що внаслідок виконання відповідачем зобов`язань перед третьою особою порушенні її права власності на будинок; та з тих підстав, що позов подано з наміром завдати шкоди третій особі шляхом порушення прав такої особи. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed