Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.10.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1238 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В належній їй квартирі зареєстрований рідний брат позивачки [PERSON] [PERSON] зазначає, що її брат зареєстрований в даній квартирі 20 років, з них більше 10 років він там не мешкає, а проживає в іншому невідомому для неї місці. Крім того, відповідач не сплачує житлово-комунальні послуги, які нараховуються в тому числі і на нього. Факт реєстрації відповідача в належній їй квартирі чинить перешкоди у вільному користуванні, володінні та розпорядженні власністю. За цих підстав, позивач змушена звернутися до суду за захистам своїх прав. Ухвалою суду від 18.08.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи. Позивач в судовому засіданні підтримали заяву в повному обсязі та просили суд її задовольнити посилаючи на обставини викладені в позовній заяві, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечували. У судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, повторно не з`явився та не повідомив суд про причини неявки. Відзиву з приводу поданої позовної заяви від відповідача до суду не надходило. Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.\~\~ Положеннями ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі під №1238 виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. 28.10.2020 року, власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с.6). Згідно з договором про поділ спадщини від 28.10.2020 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] розділили між собою належну їм спадщину за законом, визначивши, що квартира за адресою: [ADDRESS] , переходить до [PERSON] (а.с.7). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.9). Відповідно до акту про приживання громадян від 16.08.2022 року який був складений у складі комісії, а саме: голови правління ОСББ «Будівельник 18» - Козакової І.П., мешканців будинку [PERSON] , [PERSON] встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за вказаною адресою більше 20 років (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. При цьому відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що мешкає по сусідству із позивачкою. Знає її досить тривалий час. З відповідачем знайома лише візуально. За адресою мешкання позивачки він не проживає. Про будь-які суперечки з приводу квартири їй нічого невідомо. Отже, оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] ,як член сім`ї позивачки [PERSON] яка є власником житлового приміщення, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , не проживає у ньому більше 10 років, витрати на утримання житла не несе, комунальні послуги не сплачує, підстав для збереження за ним житла немає, а також, враховуючи те, що, зокрема, розмір комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих у приміщенні осіб і зазначені витрати в даному випадку несе позивачка як власник, а також те, що позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатися належним їй майном, суд вважає, що факт реєстрації відповідача у квартирі позивачки порушує право останньої як власника, тому є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved