Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, у якому просила стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 85568,39 грн. та моральну шкоду у розмірі 8000,00 грн., завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також вирішити питання судових витрат. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 15.09.2021 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю тролейбуса 2372 КП «Київпастранс» під керуванням третьої особи та належного позивачу автомобіля Mercedes-Benz державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби зазнали пошкоджень. Винним у ДТП визнано водія тролейбуса [PERSON] , який є працівником відповідача, що підтверджено судовим рішенням. Позивач зверталася до відповідача з письмовою вимогою про відшкодування завданої шкоди, однак останній відмовив у задоволенні вимоги, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду та посилаючись на ст.ст. 23, 1172, 1187 ЦК України просить стягнути з відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки, шкоду, завдану його працівником під час виконання трудових обов`язків, а також покласти на відповідача судові витрати у справі на підставі ст. 141 ЦПК України. Ухвалою від 21.02.2022 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов, третій особі надано строк для надання письмових пояснень. Відповідач надав відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог в частині стягнення майнової шкоди у розмірі 10282,40 грн., оскільки позивач не надав доказів її понесення. Також відповідач заперечив проти вимоги про стягнення моральної шкоди через ненадання позивачем висновку експерта-психолога чи висновку експерта-медика щодо стану здоров`я позивача і обумовленості негативних емоційно-вольових переживань погіршенням стану здоров`я. Просив суд відмовити у задоволенні вимог у цій частині за недоведеністю. Третя особа [PERSON] у встановлений судом строк письмових пояснень по суті спору не надав. Позивач подала відповідь на відзив відповідача, якою визнала допущені у позові помилки при визначенні розміру позовних вимог, заявила про уточнення позовних вимог та просила стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 77568,39 грн. що складається з 75285,99 грн. за пошкодження автомобіля, 1200,00 грн. за проведення товарознавчої експертизи, 90,00 грн. за послуги зв`язку, 992,40 грн. судовий збір, а також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 8000,00 грн. за завдані моральні страждання через неможливість користуватися пошкодженим автомобілем впродовж тривалого часу, через зміну звичного життєвого укладу, через ігнорування та затягування відповідачем процесу відшкодування шкоди, через витрати часу та зусиль на підготовку претензійних та позовних матеріалів. В судове засідання сторони та їх представники не з`явились, про дату час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 15.09.2021 о 07 год. 20 хв. [PERSON] , керуючи тролейбусом 2372 в м. Києві на перехресті вул. Білоруської та М.Довнар-Запольського, при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz» д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, чим порушив п.10.1 ПДР України. В результаті ДТП автомобіль позивача отримав технічні пошкодження. Дані обставини підтверджено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.11.2021 у справі № 761/36175/21, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, а тому відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України вони не підлягають доказуванню. Встановлено також, що автомобіль «Mercedes-Benz» д.н.з. [NUMBER] належить позивачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія/№ [NUMBER] від 26.10.2019. Отже, внаслідок неправомірних дій третьої особи позивач зазнав порушення свого права власності, яке підлягає судовому захисту. На момент вчинення ДТП [PERSON] працював в КП «Київпастранс» на посаді водія тролейбуса та спричинив ДТП під час виконання трудових обов`язків, що визнається учасниками справи та не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до правової позиції, викладеної у п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим роботодавцем в регресному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. В силу вищевикладених приписів КП «Київпастранс» є особою, відповідальною за шкоду, завдану його працівником [PERSON] під час виконання трудових обов`язків, отже, позов пред`явлено до належного відповідача у справі. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку № 20210915/Ф від 23.12.2021, складеного суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕРТПЛЮС», вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля марки «Mercedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , в результаті пошкодження автомобіля становить 75285,99 грн. Вказаний розмір матеріального збитку стороною відповідача не оспорювався, а відтак приймається судом до уваги. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача в частині стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, у розмірі 75 285,99 грн., у зв`язку з чим вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат за проведення товарознавчої експертизи у розмірі 1200,00 грн., витрат за відправку поштової кореспонденції у розмірі 90,00 грн., та витрат зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн., суд зауважує, що витрати, понесені стороною на сплату судового збору, отримання доказів на підтвердження своїх вимог та вчинення інших процесуальних дій, не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України та не відносяться до майнових вимог у такій категорії справ, а тому у цій частині позовних вимог слід відмовити. Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України такі витрати відносяться до судових витрат, що підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 8000,00 грн., суд врахував такі обставини та дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Позивач стверджує, що вона зазнала душевних страждань у зв`язку з пошкодженням належного їй транспортного засобу, через що вона вимушена була докладати додаткових зусиль та часу для зміни звичного укладу життя, для вирішення питання щодо відшкодування шкоди, для проведення ремонту пошкодженого автомобіля, для пошуку інших шляхів забезпечення потреб свого чоловіка з інвалідністю [PERSON] та потреб її батьків похилого віку, особливо після 24.02.2022, коли в умовах воєнного стану був обмежений рух громадського транспорту та існувала загроза евакуації. Суд не бере до уваги доводи позивача стосовно її чоловіка з інвалідністю та батьків похилого віку, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, матеріали справи не містять доказів сімейних зв`язків між позивачкою та [PERSON] , а також родинних зв`язків між позивачкою та її батьками, а також того факту, що автомобіль використовувався для задоволення їх потреб. Разом з тим, суд погоджується з твердженнями позивача, що позбавлення її можливості використовувати власний автомобіль протягом тривалого часу, небажання відповідача добровільно відшкодувати завдану шкоду неминуче призвело до моральних страждань через необхідність зміни звичного укладу життя, необхідність докладання значних зусиль та часу для відновлення порушеного права. Особливо важливим є доступність власного транспорту в умовах воєнного стану, який був введений на всій території України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 (затверджено Законом України № 2102-IX від 24.02.2022) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Загальновідомими є факти припинення чи обмеження роботи громадського транспорту, об`єктів громадської інфраструктури, закладів охорони здоров`я, пунктів торгівлі тощо по всій території України, в тому числі у м. Києві, у зв`язку з воєнними діями, внаслідок чого мешканці вимушені шукати альтернативні можливості для пересування та забезпечення своїх нагальних потреб. Крім того, в умовах воєнного стану в будь-який момент може постати потреба термінової евакуації з небезпечних місць, що звичайно ж ускладнюється за відсутності власного транспорту в робочому стані. Відчуття неможливості швидкої евакуації власними засобами із небезпечної зони очевидно підсилює душевні переживання позивача за життя і здоров`я своє та своїх близьких. Отже, для суду є очевидним факт заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням у результаті дорожньо-транспортної пригоди належного йому автомобіля. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд відповідно до приписів ст. 23 ЦК України враховує обставини, які є істотними у певній спірній ситуації, зокрема, характер та обсяг страждань позивача (фізичних, душевних, психічних тощо), характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо), тяжкість вимушених змін у його життєвому укладі, час та зусилля, витрачені для відновлення попереднього стану, готовність та здатність відповідача до відновлення порушених прав потерпілої особи тощо. Розмір відшкодованої шкоди повинен відповідати правовідносинам сторін, їх ступеню вини, потребам та можливостям здійснити дійсні відшкодування шкоди без постановлення будь-кого зі сторін у скрутне становище. З матеріалів справи вбачається, що з моменту заподіяння шкоди (15.09.2021) і до проведення відновлювального ремонту транспортного засобу позивача минуло більше семи місяців. Впродовж вказаного періоду позивач докладав зусиль для відновлення порушеного права, зокрема, витрачав власний час та кошти на проведення товарознавчої експертизи, на позасудове врегулювання з відповідачем питання відшкодування завданої шкоди, на проведення відновлювального ремонту автомобіля, на звернення до суду за захистом порушених прав. Зокрема, позивач направив відповідачу письмову заяву про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП від 05.01.2022 (вх. 053/01/71 10.01.2022). Відповідач же фактично обмежився відпискою на вказану заяву, не зазначивши вагомих причин для відмови у її задоволенні та не вживши заходів для позасудового вирішення спору. Так, у своєму листі-відповіді № 06-1/68 від 18.01.2022 відповідач зазначив, що його не було попереджено про дату і час проведення експертизи, як передбачено п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, у зв`язку з чим він не зміг забезпечити участь свого представника. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 01.12.2021 відповідачу було вручено поштове відправлення з письмовим повідомленням від 29.11.2021 про проведення експертизи пошкодженого транспортного засобу 10.12.2021 о 12 год. 00 хв. за адресою м Київ. вул. Кирилівська, 105. Крім того, пунктом 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Наказ Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159), на який покликається відповідач, не передбачено обов`язкового виклику заінтересованих осіб для технічного огляду транспортного засобу, такий виклик здійснюється лише у разі потреби. Враховуючи вказані обставини, а також відсутність заперечень відповідача щодо визначеного експертом розміру майнової шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу, відсутність доказів неможливості відповідача відшкодувати шкоду через скрутне фінансове становище чи інші обставини, суд доходить висновку про свідоме ігнорування відповідачем прав та інтересів позивача та небажання виконати свій обов`язок у деліктному зобов`язанні при фактичному визнанні обґрунтованості майнових вимог позивача. Суд наголошує, що одним із фундаментальних засад цивільного законодавства та зобов`язального права є ідея добросовісності, розумності та справедливості, суть якої полягає в необхідності сумлінного здійснення учасниками цивільних відносин своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про права та інтереси інших учасників з метою недопущення їх порушення, закріплення можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Принципи добросовісності, справедливості та розумності як одна із загальних засад цивільного права спрямовані на ствердження в українській правовій системі принципу верховенства права, що закріплений у ст. 8 Конституції України. Своєю поведінкою, яка проявилась у фактичній відмові у відшкодуванні завданих збитків за надуманими підставами, ігноруванні прав та інтересів позивача, недобросовісній поведінці за майновим зобов`язанням, відповідач підсилив та подовжив моральні страждання позивача. Суд критично оцінює доводи відповідача про необхідність доведення моральної шкоди висновком експерта-психолога чи висновками експертів-медиків, оскільки суд в силу ст. 23 ЦК України вправі самостійно визначати розмір грошового відшкодування моральної шкоди з урахуванням обставин справи та вимог розумності і справедливості. Враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивач у зв`язку з пошкодженням у результаті ДТП належного їй на праві власності автомобіля, тяжкість та тривалість вимушених змін у його житті, розмір майнової шкоди, поведінку відповідача як боржника у деліктному зобов`язанні, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення немайнової вимоги позивача та стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди у розмірі 8000,00 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі: а) витрати на залучення спеціалістів, експертів та проведення експертиз; б) витрати на вчинення інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. В силу вимог процесуального законодавства суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат має встановити, зокрема, чи пов`язані заявлені витрати з розглядом справи (п.1 ч.3 ст. 141 ЦПК України) та чи підтверджено їх розмір належними та допустимими доказами (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Позивач заявив про понесення ним витрат у розмірі 1200,00 грн. на проведення товарознавчої експертизи з визначення розміру матеріального збитку. На підтвердження понесених витрат позивач надав копію договору між позивачем та ТОВ «ЕКСПЕРТПЛЮС» №0112/21-1 від 01.12.2021 про проведення товарознавчої експертизи, копію звіту ТОВ «ЕКСПЕРТПЛЮС» №20210915/Ф від 23.12.2021 про визначення розміру матеріального збитку та копію квитанції № 00РТ-78ХН-9ММ2-8ТВЗ від 10.12.2021. Відповідно до умов договору №0112/21-1 від 01.12. 2021, вартість робіт становить 1200,00 грн. без ПДВ (п.2.1.). Розрахунок за проведену роботу проводить Замовник шляхом перерахування на рахунок Виконавця коштів згідно пункту 2.1. Договору (п. 2.2.). Підставою для розрахунків між сторонами є акт приймання-передачі робіт (п. 4.2.). Дослідивши надані докази, суд зауважує, що квитанція № 00РТ-78ХН-9ММ2-8ТВЗ від 10.12.2021 не містить ні назви одержувача коштів, ні призначення платежу, що не дає підстав для висновку про пов`язаність цих витрат з розглядом даної справи. У зв`язку з ненаданням позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження витрат у розмірі 1200,00 грн. на проведення товарознавчої експертизи, ці витрати не підлягають стягненню з відповідача. Стосовно витрат позивача на відправку поштової кореспонденції у розмірі 90,00 грн. суд вважає, що ці витрати пов`язані з розглядом даної справи, підтверджені належними та допустимими доказами (фіскальні чеки від 29.11.2021 та 24.01.2022), отже підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 992,10 грн., що був сплачений позивачем за подання позову до суду, згідно з квитанцією №458Т-ТК0Н-Р3Т1-РТХ5 від 09.02.2022. На підставі ч. 9 ст. 141 ЦПК України суд повністю покладає на відповідача зазначені судові витрати, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, які проявились в недобросовісній поведінці як боржника у зобов`язанні, ігноруванні прав та інтересів позивача, наданні необґрунтованої відмови у відшкодуванні завданих збитків за відсутності вагомих правових підстав та доказів фізичної неможливості виконання свого обов`язку. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved