Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

30 грудня 2021 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшла постанова Верховного Суду від 14 грудня 2021 року відносно засудженого [PERSON] , [INFO] за частиною другою статті 286 КК України, на виконання в частині розгляду цивільного позову в порядку цивільного судочинства. Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року, цивільний позов [PERSON] до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 30 025,46 грн, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 14 грудня 2021 року вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову [PERSON] про стягнення із [PERSON] 200 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 січня 2022 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. У заявленому у кримінальному провадженні цивільному позові позивач [PERSON] просила суд стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн, яка полягає у пережитих стражданнях після дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), та з урахуванням тривалої втрати працездатності й фактично незворотних процесів у стані здоров`я, а також витрат необхідних на відновлення здоров`я. 06 липня 2022 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Бірюка М.М., до суду надійшла заява, в якій представник позивача зазначає таке. Постановою суду касаційної інстанції встановлена обґрунтованість моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн. Як встановлено вироком суду першої інстанції, засуджений [PERSON] добровільно сплатив потерпілій 107 460,54 грн матеріальної шкоди та доведено витрати потерпілої [PERSON] у розмірі 30 025,46 грн, що разом становить 137 486 грн матеріальної шкоди завданої потерпілій. Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю. Тобто, сума 5 % моральної шкоди, яку повинно сплатити Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» як страховик на користь потерпілої [PERSON] , складає 6 874,30 грн (137 486/100*5). Оскільки загальний розмір доведеної моральної шкоди завданої потерпілій [PERSON] складає 200 000 грн, з засудженого [PERSON] слід стягнути моральну шкоду в розмірі 193 125,70 грн (200 000 грн - 6 874,30 грн). Враховуючи викладене вище, представник позивача просить суд стягнути з ПАТ «Страхова Група «ТАС» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 6 874,30 грн, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну коду у розмірі 193 125,70 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 липня 2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Лебідь Л.М., про зупинення провадження у справі, подане в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, відмовлено. 10 серпня 2022 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Лебідь Л.М., до суду надійшов відзив, в якому представник відповідача вважає доведеними та визнає позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди на суму 10 000,00 грн. 16 серпня 2022 року від представника відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» - Синельнікова М.О., до суду надійшли пояснення на цивільний позов, в яких представник ПАТ «Страхова група «ТАС» зазначає, що оскільки позивачу страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю згідно вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року в частині, залишеній без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року та постановою Верховного Суду від 14 грудня 2021 року, становить 30 025,46 грн, тому моральна шкода спричинена позивачу може становити 5 % від цієї суми, а саме 1 501,27 грн. У зв`язку з цим, в позові [PERSON] до ПАТ «Страхова група «ТАС» в частині, що перевищує 1 501,27 грн, просить відмовити. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному у цивільному позові. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Лебідь Л.М., в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, погодилася на відшкодування відповідачем моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. Представник відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» - Синельніков М.О., в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про що міститься відповідна розписка у матеріалах справи, дата та час засідання, а саме: 26 жовтня 2022 року, 14 год. 30 хв., узгоджувалась судом із сторонами 04 жовтня 2022 року. У судове засідання 26 жовтня 2022 року представник відповідачів не з`явився, подав заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі на 26 жовтня 2022 року, 13 год. 00 хв. До матеріалів заяви долучив роздруківку із офіційного веб-порталу судової влади України в мережі інтернет про призначення справи Північним апеляційним господарським судом № 910/11699/20 до розгляду, де відповідачем є Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС». Разом з тим, представником відповідача не додано документів, що посвідчують його повноваження на ведення справи № 910/11699/20. Крім того, дата засідання була узгоджена судом із сторонами заздалегідь - 04 жовтня 2022 року, заперечень висловлено не було. Таким чином, представником відповідача не наведено поважних причин неявки у судове засідання. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі належні обставини справи, суд приходить до таких висновків. Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року цивільний позов [PERSON] до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 30 025,46 грн, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн. Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року апеляційну скаргу обвинуваченого [PERSON] залишено без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року відносно [PERSON] за частиною другою статті 286 КК України - без змін. Постановою Верховного С,уду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 14 грудня 2021 року вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову [PERSON] про стягнення із [PERSON] 200 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства. У постанові зазначено, що зазначений у вироку розмір моральної шкоди, який не оскаржується в касаційній скарзі, визначено судом з огляду на характер та обсяг перенесених потерпілою страждань, пов`язаних з ушкодженням здоров`я. Однак рішення суду про стягнення 200 000,00 грн у повному об`ємі зі [PERSON] без урахування відповідальності страховика, визначеної договором страхування та посвідченої відповідним полісом, суперечить вимогам Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі- Закон № 1961-IV). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Згідно зі статтею23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року). Згідно із пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступним змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності. Як зазначено у пункті 9 вказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Між тим, до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. У постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року в справі № 466/8242/18 (провадження № 61-943св20) зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду нагадує, що в постанові 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) вказано, що «за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди». Враховуючи, що розмір стягнутої вироком суду моральної шкоди позивачем не оспорюється, крім того, враховуючи висновки, що містяться у вироці суду першої інстанції та закріплені постановою суду касаційної інстанції, позивачем подано до суду заяву про стягнення моральної шкоди саме в розмірі 200 000,00 грн, а тому суд не має правового підґрунтя для відступу від зроблених висновків та стягує з відповідачів моральну шкоду саме в розмірі 200 000,00 грн. При цьому, враховуючи зроблені у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2021 року висновки, суд розподіляє міру відповідальності відповідачів щодо відшкодування моральної шкоди таким чином. Згідно зі статтею 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). При цьому, відповідно до положень статті 26-1 Закону № 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТ СБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Постановою Верховного Суду від 14 грудня 2021 року встановлено, що цивільна відповідальність [PERSON] на час ДТП була застрахована в ПАТ «СГ «ТАС», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цим полісом, в якому страхувальником є ПАТ «СГ «ТАС», забезпечена відповідальність осіб перед потерпілими за участю керованого автомобіля марки «Renault Megane», державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до договору страхування страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування в таких сумах: 200 000,00 грн - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100 000,00 грн- за шкоду, заподіяну майну. Також визначено франшизу в розмірі 2 000,00 грн. Тобто, з урахуванням наявності договору страхування, відповідальність у певних межах була покладена як на особу, яка застрахувала свою відповідальність, так і на страхову компанію. Крім того, Верховний Суд звернув увагу на те, що місцевий суд констатував часткове відшкодування матеріальної шкоди обвинуваченим та одночасно визнав доведеною завдану матеріальну шкоду на суму 30 025 грн, яку стягнув із ПАТ «СГ «ТАС». Зазначений у вироку розмір моральної шкоди, який не оскаржувався в касаційному порядку, визначено судом з огляду на характер та обсяг перенесених потерпілою страждань, пов`язаних з ушкодженням здоров`я. Однак рішення суду про стягнення 200 000,00 грн у повному об`ємі зі [PERSON] без урахування відповідальності страховика, визначеної договором страхування та посвідченої відповідним полісом, суперечить вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи доводи, викладені судом касаційної інстанції, суд приходить до висновку, що моральна шкода, розмір якої визначено вироком суду та не заперечується позивачем, підлягає стягненню з винуватця ДТП, за мінусом 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що підлягає стягненню з страховика ПАТ «СГ «ТАС». Оскільки вироком суду з ПАТ «СГ «ТАС» стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 30 025,46 грн, тому в рахунок відшкодування моральної шкоди зі страхової компанії підлягає стягненню 1 501,27 грн (30 025,46*0,05). Таким чином, розмір моральної шкоди, завданої [PERSON] потерпілій [PERSON] становить 198 498,73 грн. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача ПАТ «СГ «ТАС» в рахунок відшкодування моральної шкоди, 6 874,30 грн, як просить позивач, оскільки в силу положень статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» межа відповідальності страховика за заподіяну моральну шкоду залежить лише від розміру страхової виплати, яка в даному випадку становить 30 025,46 грн. Враховуючи викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення даного цивільного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved