Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

03 листопада 2020 року Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення аліментів. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що з 26.11.2014 сторони перебувають у шлюбі.Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] [INFO] , про що свідчить Свідоцтво про народження видане 29 жовтня 2015 року Дарнецьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а/з № 4070). Позивач зазначає, що син знаходиться на повному її утриманні. Відповідач ухиляється від своїх прямих обов`язків та належним чином не допомагає у вихованні та фінансовому забезпеченні дитини, хоча працює неофіційно та отримує щомісячний дохід у розмірі 100000-120000 грн. на місяць. Також, Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що Відповідач інших утриманців немає, він працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він може сплачувати аліменти на утримання дитини. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. Відповідачу надано право протягом 15 діб з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач заперечення-не пізніше 10.12.2020 року. Відповідно до ухвали суду, яка внесена до протоколу судового засідання від 12.12.2020 року суд ухвалив: забезпечити докази в цивільній справі шляхом витребування у : Головного управління ДПС у м. Києві інформацію про доходи [PERSON] ; АТ КБ « Приватбанк» інформацію про рахунки та виписку із таких рахунків [PERSON] ; АТ « Універсалбанк» інформацію про рахунки та виписку із таких рахунків [PERSON] . Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому зазначається, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Зазначає про те, що дійсно перебував у шлюбі із позивачем. Від цього шлюбу у них народився спільний син. Після розірвання шлюбу, син залишився проживати разом із Позивачем. Відповідач стверджує, що після розірвання шлюбу, він не припинив піклуватися про сина. Підтверджує і той факт, що син відвідує заклад дошкільної освіти № 421, за харчування в якому він сплачує. Також, купує одяг, взуття, їжу, ліки та іграшки, на картковий рахунок позивача були здійснені перекази грошових коштів(аліменти) на суму 1507,54 грн. та 200 грн. - на підтвердження цього надає суду квитанції. Проте, Відповідач зазначає, що з Позивачем була домовленість про те, що Відповідач буде перераховувати аліменти в розмірі 1500 грн та нести інші витрати на утримання сина. Відповідач зазначає і той факт, що від попередніх шлюбів він має двох доньок - 2003 року народження та 2003 року народження, підтверджує це свідоцтвом про народження (а.с.58-59). Не заперечує і той факт, що офіційно працевлаштований відповідно до трудового кодексу. Згідно довідки про доходи від 16.11.2020 року, розмір доходу з вересня 2020 року становить 5050 грн., з якого і може сплачувати аліменти. Позивач готовий сплачувати кошти в розмірі 1000(одна тисяча) грн., оскільки такі суми сплачуються на утримання інших дітей. Відповідач заперечує той факт, що арендує квартиру. Оскільки, жодних договорів на оренду квартири не укладав, а має лише право з орендарем проживати. Станом на день подачі позову і до даного часу [PERSON] мешкає за іншою адресою, про що відомо [PERSON] . Що стосується поїздок на відпочинок Відповіача за кордон, то всі поїздки здійснювалися за рахунок Позивача з її карткового рахунку. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, представник відповідача проти задоволення вимог позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Суд, заслухавши вступне слово сторін, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заперечень та поданих стороною відповідача доказів, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач є батьками сина - [PERSON] [INFO] . Що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини.(а.с.11). Також матеріалами справи підтверджено, що сторони по справі проживають окремо. При цьому, як стверджує позивач саме на неї лежить обов`язок утримувати дитину, вона вимушена самостійно піклуватись про забезпечення його усім необхідним. Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує про те, що він на даний час офіційно працєвлаштований, у нього на утриманні є від попередніх шлюбів дві донька [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а тому він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, що вказаний позивачкою. 16.03.2021 року №7084/5/26-15-12-06-23-сі ДПС у м. Києві надала суду відповідь, відповідно до витягу з протоколу судового засідання від 14.12.2020, щодо отримання інформації про доходи [PERSON] . Відповідно до додатку відомості, отриманні з інформаційного фонду служби Державного реєстру фізичних осіб-платників доходів та утримання податків фізичної особи, можливо надати лише з І кварталу 2020 по ІV квартал 2020 (з 01.01.2020 по 31.12.2020). Відповідно до затвердженого наказом Міністерства фінансів України 13.01.2015 з а№ 4, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за № 111/26556, податковий розрахунку подається окремо за кожний квартал подається протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарем днем звітного кварталу до контролюючих органів за місцезнаходженням податкового агента-юридичної особи. Згідно з регламентом комп`ютерної обробки податкової звітності, затвердженого наказом ДФС України від 04.08.2017 №515, обробка податкових розрахунків здійснюється протягом 9 робочих днів після гранічного строку подання. Таким чином, відомості за І-й квартал 2021 року (З 01.01.2021 ПО 31.03.2021) можливо буде отримати після 24.05.2021 року. Також відповідно до відповіді від 13.05.2021 №14449/5/26-15-12-06-23-сі [PERSON] на дату надання відповідь, не перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві, як фізична особа-підприємець чи особа, яка проводить незалежну професійну діяльність. АТ «Універсалбанк» вих. № 15691-А-БТ від 31.12.2020 щодо надання інформації про наявність рахунків та виписку із таких рахунків на ім`я [PERSON] , надав інформацію згідно Додатків №1, №2. АТ КБ « Приватбанк» від 31.08.2022 № 20.1.0.0.0/7-220830/14323 надав виписку про рахунки та рух коштів на ім`я [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 Сімейного Кодексу України, так і положень ст. 183,Частиною першою статті 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до вимог ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, що регулюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей, зокрема, ст. 182, 183, 184 Сімейного кодексу України. Даний висновок міститься у правовій позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 05.02.2014 року по справі № 143цс13. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2022 року - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривень, з 1 грудня - 2833 гривень. З врахуванням всіх обставин справи, наявних в матеріалах справи доказів, а також матеріального становища дитини, її стану здоров`я, обов`язку батьків утримувати дітей в розмірі, необхідному для їх гармонійного розвитку, що має стати стимулом для відшукання можливостей збільшення заробітку, а також матеріального стану платника аліментів, що має інших утриманців, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4000 гривень щомісячно, починаючи з 28 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 СК України). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 908,00 грн. На підставі викладено та

Outcome: partial