Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

У лютому 2022 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі також - [PERSON] , [PERSON] , відповідачі) про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (далі також - спірна квартира). Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач та його дружина [PERSON] є власниками спірної квартири, у якій зареєстровані він, [PERSON] , [PERSON] (син), [PERSON] (онук), та відповідачі [PERSON] , яка є колишньою дружиною [PERSON] та її дочка від першого шлюбу [PERSON] . З квітня 2016 року відповідачі в спірній квартирі фактично не проживають, однак з реєстрації за вищевказаною адресою не знялися, чим порушують майнові права позивача. Ухвалою від 10.02.2022 суд залишив позов без руху з підстав подання позовної заяви без додержання вимог, викладених у статті 177 ЦПК України. Ухвалою від 04.07.2022 суд відкрив провадження за даним позовом та призначивсправу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 05.09.2022, яке у зв`язку з неявкою учасників справи було відкладене на 31.10.2022. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав частково- просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, від вимог до [PERSON] відмовився пославшись на те, що вона добровільно знялась з реєстрації за адресою спірної квартири. Також пояснив, що на даний час його син [PERSON] знявся з реєстрації у спірній квартирі, а шлюб між ним і [PERSON] розірваний в судовому порядку. Відповідачі правом на подання відзиву не скористались, від відповідачки [PERSON] надійшла чергова заява про відкладення розгляду справи, яка мотивована посиланням на діючий в Україні воєнний стан. Позивач категорично заперечував проти відкладення розгляду справи, а тому з огляду на вимоги статті 223 ЦПК України та ураховуючи, що діючий в Україні воєнний стан не позбавляє учасників справи викласти свою позицію у письмовій формі, а наявні в матеріалах справи докази є достатніми для прийняття обґрунтованого рішення, суд не знайшов підстав для відкладення розгляду справи та дійшов висновку про можливість її розгляду за відсутності відповідачів. Заслухавши позивача та дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Позивачу та його дружині [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до пояснень, викладених у позовній заяві, та згідно з даними довідки форми 3, виданої Комунальним концерном "Центр комунального сервісу" Дарницького району м. Києва станом на 07.09.2016, у спірній квартирі зареєстроване місце проживання співвласників, їх сина [PERSON] , двох його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , дружини [PERSON] та дочки дружини [PERSON] (а.с. 13). Факт реєстрації місця проживання відповідачів у спірній квартирі на дату відкриття провадження у справі підтверджується витребуваними судом відомостями з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». У грудні 2021 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Як стверджує позивач, відповідачі, будучи зареєстрованими у спірній квартирі, не проживають у ній без поважних причин з квітня 2016 р., їх особистих речей у квартирі немає, комунальних платежів вони не сплачують і участі в утриманні житла не беруть. Вимоги позову обґрунтовані посиланням на норми цивільного законодавства, які регулюють відносини власності, закріплюють право власника вільно, на власний розсуд, володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, використовувати житлову нерухомість (будинок, квартиру) для особистого проживання і проживання членів своєї сім`ї та інших осіб, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (статті 317, 319, 383, 321, 391 ЦК України, стаття 150 Житлового кодексу УРСР) та положення статті 405 ЦК України, якою встановлено сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування житлом, а також підстави та умови, за яких член сім`ї власника втрачає право на користування житлом. За положеннями цієї норми члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України). За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). Зважаючи на предмет та підстави даного позову, саме на позивача покладається тягар доказування обставин, які відповідно до закону є підставами для втрати членом сім`ї власника житла права на користування ним. З огляду на обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доказуванню у даній справі підлягає, зокрема, відсутність відповідачів у спірній квартирі без поважних причин понад один рік та відсутність між сторонами угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою або інших умов припинення права користування нею. На підтвердження вимог позову позивачем надано акт, підписаний ним та сусідами [PERSON] і [PERSON] , у якому зазначено, що [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірній квартирі з квітня 2016 р.(а.с. 14). Аналіз положень ЦПК України, які визначають правила доказування у цивільному процесі, дає підстави для висновку, що письмові свідчення осіб, які в якості свідків не допитувались, до присяги не приводились і про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань не попереджувались, можуть бути взяті судом до уваги як письмові докази з подальшою їх оцінкою згідно з правилами оцінювання доказів лише у разі засвідчення підписів таких осіб в установленому законом порядку. Судом установлено, що підписи [PERSON] та [PERSON] у вищевказаному акті не засвідчені в установленому законом порядку. Більше того, в акті відсутні усі фактичні дані, сукупність яких є підставою для припинення права користування житлом членами сім`ї (колишніми членами сім`ї) власника житла, зокрема причини залишення відповідачами спірного житла та непроживання у ній понад встановлені законом терміни, відсутність у відповідачів зацікавленості спірною житловою площею та відсутність між сторонами угоди щодо умов припинення права користування нею. У позовній заяві позивач зазначав, що [PERSON] та [PERSON] зможуть підтвердити зафіксовані в акті обставини в судовому засіданні, проте клопотання про їх допит він не заявив і явку свідків в судове засідання не забезпечив, незважаючи на те, що саме з цієї підстави його позов було залишено без руху. Зважаючи на викладене, акт про непроживання відповідачів у спірному житлі не відповідає критерію допустимості для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а інших доказів суду не надано. З матеріалів справи також вбачається відсутність належних доказів припинення сімейних відносин між сином позивача та відповідачкою [PERSON] . Отже на підставі оцінки наведених у позовній заяві аргументів і оцінки доданих до позовної заяви доказів суд дійшов висновку про недоведеність вимог [PERSON] про визнання [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed