Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-27 00:00:00

[PERSON] (далі позивач), через свого представника, звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому просила: - визначити, що згідно з рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 24.06.1977 у справі № 2-225/1977 померлій бабусі позивача - [PERSON] , належали 33/100 частки в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] . Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON] , а після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй 33/100 частки права власності на будинок за адресою: [ADDRESS] та ще однієї частки в праві власності у вказаному будинку, згідно з рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 24.06.1977, по справі №2-225/1977, в розмірі 67/100 часток, належної на праві спільно сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Згідно з вищевказаним рішенням суду 67/100 часток в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями під номером [ADDRESS] належать на праві спільно сумісної власності відповідачу та бабусі позивача. Після смерті [PERSON] , позивач як спадкоємець за законом, звернулась із відповідною заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого приватним нотаріусом Мельник М.В. було відкрито спадкову справу №257/21. Таким чином відкрилася спадщина за законом на належні їй частки майна в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями. Інші спадкоємці, від спадкового майна відмовились на користь позивача. 27.07.2022 позивач частково оформила спадщину, яка належала її бабусі, зокрема: приватним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадщину, яка складається з 33/100 часток в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , які належали [PERSON] . Надалі постановою приватного нотаріуса Мельник М.В. від 27.07.2022 №102/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на спадкове майно, оскільки один із співвласників вищевказаного нерухомого майна помер і визначити його частку у праві спільної сумісної власності неможливо. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 21.09.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, однак у своїй письмовій заяві від 26.10.2022 позов визнав та просив розглянути справу без нього. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, однак останній у своїй заяві просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Оскільки в підготовче судове засідання сторони не з`явились, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Згідно з рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 24.06.1977, по справі №2-225/1977 - 67/100 часток в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями під номером [ADDRESS] належать на праві спільно сумісної власності відповідачу та бабусі позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] , позивач як спадкоємець за законом, звернулась із відповідною заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого приватним нотаріусом Мельник М.В. було відкрито спадкову справу №257/21. Інші спадкоємці, від спадкового майна відмовились на користь позивача, що підтверджується відповідними заявами у спадковій справі. 27.07.2022 позивач частково оформила спадщину, яка належала її бабусі, зокрема: приватним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадщину, яка складається з 33/100 часток в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , які належали [PERSON] . Надалі постановою приватного нотаріуса Мельник М.В. від 27.07.2022 №102/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на спадкове майно, оскільки один із співвласників вищевказаного нерухомого майна помер і визначити його частку у праві спільної сумісної власності неможливо, тому що немає можливості з`ясувати домовленість між співвласниками і таким чином, визначити склад спадкового майна, а саме: на частку в праві власності на вищезгаданий житловий будинок неможливо. Разом з тим, у своїй письмовій заяві від 26.10.2022 позивач позов визнав. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено в ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Згідно зі ст. 368 ЦК України загальна кількість двох або більше осіб без зазначення частки кожного з них в праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки майна, що є в спільній сумісній власності частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування. В силу норм ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин. Судом було встановлено, що згідно з рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 24.06.1977, по справі №2-225/1977 - 67/100 часток в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями під номером [ADDRESS] належать на праві спільно сумісної власності відповідачу та бабусі позивача [PERSON] . Судом встановлено, що позивач як спадкоємець за законом [PERSON] , після смерті останньої, звернулась із відповідною заявою про прийняття спадщини, а інші спадкоємці, від спадкового майна відмовились на користь позивача. Однак, постановою приватного нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на спадкове майно, оскільки один із співвласників вищевказаного нерухомого майна помер і визначити його частку у праві спільної сумісної власності неможливо. Суд зауважує, що в силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (визначені в ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, попри смерть бабусі позивача [PERSON] , яка була однією із співвласників житлового будинку з господарськими будівлями під номером [ADDRESS] , однак все ж таки цілком можливо визначити, що їй на праві спільної сумісної власності належали 33/100 частки в праві власності на вищевказаний житловий будинок. Крім того, відповідачем було визнано позов, а відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону й порушує права інших осіб. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права інших осіб. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визначення того, що згідно з рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 24.06.1977 у справі № 2-225/1977 померлій бабусі позивача - [PERSON] , належали 33/100 частки в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] , ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Суд, вирішуючи питання судових витрат, враховує письмову заяву відповідача, в якій він визнав позов, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору. Отже, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи та задоволення позову, суд дійшов висновку, що позивачу з державного бюджету слід повернути 50% сплаченого ним судового збору, а інші 50% стягнути з відповідача.

Outcome: approved