Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

у вересні 20148 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила: - в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на квартиру, загальною площею 160,60 кв.м., жилою площею 92,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на квартиру, загальною площею 87,7 кв.м., жилою площею 51,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; транспортний засіб марки «SUZUKIGRANDVITARA», 2007 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номер [NUMBER] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості частки у рухомому майні у розмірі 135 229 грн.; - вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у загальному розмірі 18 286 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 25.12.1999 року між сторонами у справі укладено шлюб, у період якого сторони набули наступне нерухоме та рухоме майно: квартиру, загальною площею 87,7 кв.м., жилою площею 51,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ;квартиру, загальною площею 160,60 кв.м., жилою площею 92,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ;транспортний засіб марки «SUZUKI GRAND VITARA», 2007 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . Позивач зазначає, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між подружжям. Відповідач відмовляється у добровільному порядку здійснити розподіл спільного майна, а також заперечує право позивача на частку у спільному майні подружжя. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.09.2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 101). Постановою Київського апеляційного суду від 29.01.2019 року ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24.09.2018 року залишено без змін (т. 1 а.с.158-160). 08.04.2019 року відповідачем подано відзив на позов, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначає, що квартиру, загальною площею 87,7 кв.м., жилою площею 51,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є спільним сумісним майном подружжя та підлягає розподілу між подружжям у рівних частинах.Квартиру, загальною площею 160,60 кв.м., жилою площею 92,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідач вважає своєю особистою приватною власністю, оскільки вказана квартира була проінвестована за особисті кошти відповідача, отримані від продажу належного йому до укладення шлюбу майна, а саме квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Спірний транспортний засіб відповідач також просить поділити між подружжям у рівних частинах, визнавши за кожним право власності на Ѕ частину автомобіля (т. 1 а.с. 177-181). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.04.2019 року закрито підготовче провадження (т. 1 а.с. 185). 02.05.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначали, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами (т. 1 а.с. 187-188). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.09.2019 року у справі призначено судову будівельну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта (т. 1 а.с. 227-228). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2020 року провадження у справі поновлено (т. 2 а.с. 34). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.03.2020 року у справі призначено судову будівельну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта (т. 2 а.с. 62-63). 08.08.2022 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи від 29.07.2022 року № 13221/20-42/13222/20-42/19061/19062/22-42 (т. 2 а.с. 109-134). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.08.2022 року провадження у справі поновлено (т. 2 а.с. 136). 31.10.2022 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника. 31.10.2022 року представником відповідача подано заяву про відкладення розгляду справи, у зв?язку із його перебуванням на лікарняному, однак. з доказів, доданих до заяви вбачається, що листок непрацездатності закрито 31.10.2022 року. Відповідач у судове засідання не з?явився. В судове засідання представник позивача надала заяву про судовий розгляд без її участі. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з"явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином. Дослідившиматеріали справи, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що 25 грудня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міського виконкому Київської області, про що складено актовий запис № 423, що стверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 26). Станом на час розгляду справи, шлюб між сторонами не розірвано. 19.11.2001 року [PERSON] набув право власності на 57/100 частин квартири [ADDRESS] , на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою Л.І. за реєстровим номером 5607 (т. 1 а.с. 66-67). 23.11.2001 року КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна» проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на 57/100 частин квартири [ADDRESS] , про що здійснено запис в реєстрову книгу № д. 421-276 за реєстровим номером 4959, що вбачається з реєстраційного посвідчення (т. 1 а.с. 68). Крім того, 15.03.2002 року [PERSON] набув право власності на 43/100 частин квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стичинською Г.М. за реєстровим номером 848 (т. 1 а.с. 64-65). 21.03.2002 року КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна» проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на 43/100 частин квартири [ADDRESS] , про що здійснено запис в реєстрову книгу № д. 421-276 за реєстровим номером 4959, що вбачається з реєстраційного посвідчення (т. 1 а.с. 69). Також, з матеріали справи вбачається, що 19.04.2005 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу № 669-С/КІ від 14.04.2005 року, [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 34). 21.04.2005 року КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна» проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , про що здійснено запис в реєстрову книгу № 424-103 за реєстровим номером 44435, що вбачається з реєстраційного посвідчення (т. 1 а.с. 35). Крім того, також вбачається, що [PERSON] набуто у власність транспортний засіб марки «SUZUKI GRAND VITARA», 2007 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номер [NUMBER] на підставі довідки-рахунку серії ЄГП № 874801 (т. 1 а.с. 36). З наведеного вбачається, що у період шлюбу подружжям [PERSON] набуто у власність наступне рухоме та нерухоме майно: квартиру, загальною площею 87,7 кв.м., жилою площею 51,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; квартиру, загальною площею 160,60 кв.м., жилою площею 92,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; транспортний засіб марки «SUZUKI GRAND VITARA», 2007 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Кодексом про шлюб та сім?ю України, Сімейного кодексу України та ЦК України зокрема, в частині щодо права особистої приватної власності на майно, яке набуте під час шлюбу, спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. За змістом положень ст. 22 Кодексу про шлюб та сім?ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі,якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до положень ст. 29 Кодексу про шлюб та сім?ю України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділуспільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя,з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно частини першої статті 21 СК України шлюб - сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Оспорюючи поширення правового режиму права спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 160,60 кв.м., жилою площею 92,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] не надав в розпорядження суду жодних доказів в обґрунтування обставин, необхідних для спростування презумпції, хоча тягар доказування покладається законом у даному випадку саме на відповідача. Відтак, суд надходить до висновку про те, що на заявлене до розподілу спірне майно поширюється правовий режим права спільної сумісної власності подружжя. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи від 29.07.2022 року № 13221/20-42/13222/20-42/19061/19062/22-42 (т. 2 а.с. 109-134), ринкова вартість квартири [ADDRESS] на дату оцінки, 29.07.2022 року, становить 5 031 583 грн. Ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на дату оцінки, 29.07.2022 року, становить 8 277 156 грн. Розділити (виділити частку) квартири [ADDRESS] на ізольовані жилі приміщення та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири, технічно неможливо. Розділити (виділити) квартиру [ADDRESS] ізольовані жилі приміщення та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири, технічно неможли во. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Чинне законодавством передбачає певні способи розподілу майна подружжя. Так, зокрема, при вирішенні питання про розподіл спільного майна подружжя суд може застосувати і такий спосіб поділу майна, як розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості і частки кожного із подружжя у спільному майні. За встановлених обставин, суд надходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved