Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

Представник Комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради (далі КНП «ХОЗЗНПД» ХОР) звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] . Заява вмотивована тим, що пацієнт страждає на важкий психічний розлад маячний розлад, внаслідок чого він безпорадний та неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, він становить небезпеку для себе та оточуючих (збуджений, тривожний, вночі не спить, проявляв агресію до племінника, не критичний до свого стану та обставин госпіталізації). Усвідомлена згода відсутня у зв`язку із наявністю у нього важкого психічного розладу. Представник психіатричного закладу у судовому засіданні заяву підтримала та додатково до означеного в тексті заяви пояснила, що усі фактичні відомості щодо життя [PERSON] вона знає фактично із телефонної розмови з його матір`ю, яку вона не бачила особисто. Мати жодних претензій чи побоювань щодо небезпеки для себе не висловлювала. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він дійсно проживає з матір`ю та племінником за адресою: [ADDRESS] . Племінник раніше притягався до кримінальної відповідальності з приводу наркотиків, але так її і не поніс. Однак, він щось вживає і постійно провокує його на бійки. Останній раз накинувся на нього у стані наркотичного сп`яніння. У нього, [PERSON] , конфлікт із матір`ю, яка намагається його виселити із квартири, неодноразово вимагала, щоб він виїхав. Він не є співвласником квартири, оскільки не брав участі у приватизації. Змушений там проживати, оскільки не має коштів зняти окреме житло або виїхати до сім`ї в Російську Федерацію через війну. Готує собі їжу самостійно, щоб не турбувати матір. До цього ж вона погано готує. Перечитавши заяву та висновки комісії-лікарів-психіатрів, пояснив, що їх зміст цілком не відповідає дійсності, є вигадками. Прокурор Корєхова В.К. заяву підтримала, пояснивши, що покладається на думку медичних спеціалістів. Мотивувати інші підстави задоволення заяви, що потребують юридичної оцінки та не вимагають знань у сфері медицини, не вважала за доцільне.\~ Представник органу опіки та піклування заперечувала проти задоволення клопотання. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Комісія лікарів-психіатрів 21 жовтня 2022 року встановила наявність у [PERSON] важкого психічного розладу маячного розладу, внаслідок чого він безпорадний та неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, становить небезпеку для себе та оточуючих. Однак, матеріалами справи не підтверджується, що особа вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Докази даних фактів суду не надано взагалі. Більше того, [PERSON] пояснив, що готує собі їжу самостійно. Ні заява, ні висновки комісії лікарів-психіатрів не розкривають суті неспроможності самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність. За наслідками розгляду справи залишається таємницею про які потреби йде мова. Ці потреби не те що не були доведені належними та допустимими доказами, вони не були названі. Не було також доведено доказами те, що [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього\~ чи оточуючих. Коло оточуючих, для яких є ризик такої асоціальної поведінки, не було ідентифіковано у заяві (висновках). Зі слів представника медичного закладу мати на це не скаржилась (відносно неї). Суд звертає увагу, що йому не було надано будь-яких доказів таких ризиків, а анкетні дані матері та/або племінника навіть не озвучено. Клопотання про їх допит не надходило. У зв`язку з викладеним, суд не бере до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів в частині, що констатує потребу лікування в умовах стаціонару. Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи, викладені у заяві представника Комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку, а тому у задоволенні заяви слід відмовити. З метою вірного застосування норм матеріального права при оцінці фактичних обставин справи суд враховує висновки Верховного Суду. Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (Обов`язковість судових рішень) висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України (Законність і обґрунтованість судового рішення) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На виконання даних норм суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №2-1/07: « 78. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею, включно з правом на відшкодування будь-якої шкоди, завданої позбавленням свободи, якщо воно буде визнане таким, що не відповідає чинному законодавству України. 79. Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. 80. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступень якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. 81. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції. Проте відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу ». У справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року, Європейський суд з прав людини вказав на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічнохворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком. Такі ж висновки містяться й в інших рішеннях Європейського суду з прав людини, а саме, у рішенні від 28 жовтня 2003 року у справі Ракевич проти Російської Федерації, рішенні від 27 березня 2008 року у справі Штукатуров проти Російської Федерації (див.: постанову Верховного Суду від 13.06.2018 р. у справі №465/5284/17-ц). Суд не вбачає доказів того, що психічні розлади досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі. А з пояснень представника лікарні не вбачається, що особа становить небезпеку для оточуючих. У зв`язку з цим слід розглянути можливість амбулаторного лікування. Відповідно до постанови Верховного Суду від 26.06.2018 р. у справі №727/10451/16-ц\~ сама по собі наявність висновку лікарів-психіатрів про примусову госпіталізацію при відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи недостатня для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію особи до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди. На підставі статей 14, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: dismissed