Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

Адвокат Німець О.М., яка діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У позовній заяві позивача посилається на те, що 01.12.2019 року о 11 год. 25 хв. невідомі особи у [PERSON] викрали/замінили сім-карту за номером ( [NUMBER] ), який належав позивачці та продовжували ним користуватися до 05.12.2019 року 16 год. 06 хв. Заволодівши номером телефону позивачки, ці особи заволоділи також електронною поштою позивачки та її персональними даними, які знаходилися на електронній пошті. Мючи всі необхідні документи, невідомі особи від імені позивача скористалися програмою Приват24, а також намагалися отримати на ім`я позивачки будь-які кошти, від будь-кого та в будь-який спосіб, такий як оформити кредит через Приват24, оформити кредит через Товариства з обмеженою відповідальністю, які надають гроші у швидкий та доступний спосіб (Качайгрош, CLY, Топкредіт, м-маркетінг, ШарПей, мікрокеш, Монетка, Грошівсім, Турбозайм, Займ, Кешберрі, Позика, КешАп, Кредіт, Мікрозум, ФайнаГотівка та інші). Вказує, що 05.12.2019 року позивачка звернулася до поліції та подала заяву про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України (КП 12019070030003904). Представник позивачки в позовній заяві зазначає, що 07.12.2019 року у позивачки слідчим Крайнюк М.В. були відібрані пояснення та вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого. Вказує, що надалі позивачка дізналася, що злочинці отримали на її ім`я грошові кошти від ТОВ «CLY», ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Займер». За таких обставин позивачка повідомила вищевказані юридичні особи про шахрайські дії, подала їм заяву та витяг з ЄРДР. 01.12.2020 року ТОВ «Займер» надало відповідь позивачці, в якій зазначено, що інформація надана позивачем прийнята до уваги. Зазначає, що 02.03.2022 року головний бухгалтер за місцем роботи позивачки повідомила, що отримано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 11.02.2022 року. Дана постанова винесена на підставі виконавчого напису №15822 від 18.12.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» заборгованість в розмірі 18 960 грн. 06.06.2022 року позивачка довідалася про закриття кримінального провадження 12019070030003904 від 29.12.2021 року. Крім того, представник позивача наголошує, що даний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню ще й тому, що виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, який між сторонами не укладався та який нотаріально не посвідчений, при відсутності безспірності заборгованості, про наявність якої відповідач не поінформував позивачку попередньо. Вказує, що даний виконавчий напис виданий на підставі договору про надання фінансового кредиту №95568 від 01.12.2019 року, який був укладений в електронній формі між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] , серія паспорта [NUMBER] , адреса [ADDRESS] . Даний кредитний договір не містить правильних персональних даних позивача, таких як ім`я, номер паспорта, адресу проживання. Документів, які б підтверджували наявність заборгованості, розрахунків та доказів про кредитування немає. Зазначає, що як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р.. Проте, вказує, що вказана Постанова № 1172 не відносить кредитний договір до Переліку документів, а якими можливе стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови № 1172 та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі з виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнана судом незаконною та нечинною, відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Тобто, зазначає, що на час вчинення спірного виконавчого напису, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 08.08.2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області задоволено заяву позивача про забезпечення позову. У порядку забезпечення позову до вирішення справи по суті зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №15822 від 18.12.2021 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем про примусове стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» грошових коштів у сумі 18960,00 грн. 20.09.2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, проте представник позивача подав до суду заяву, згідно якої просить провести розгляд без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення справи до суду не надходило, відзиву на позовну заяву не подали. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення справи до суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович подав до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без його участі. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 18.12.2021 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 15822, згідно з яким запропоновано стягнути на користь ТОВ «ЗАЙМЕР», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ», заборгованість з [PERSON] , [INFO] , яка є боржником за Кредитним договором №95568 від 01.12.2019 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.12.2019 року по 12.11.2021 року. Сума заборгованості складає 17560,00 грн., що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2000,00 грн., прострочена заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом - 5680,00 грн., сума заборгованості по штрафам і пеням - 9880,00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із стягувача в розмірі 1400,00 грн., яка підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 18960,00 грн. Судом також встановлено, що 11.02.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. винесено постанову про відкриття звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (ВП № 68489737) з примусового виконання виконавчого напису № 15822, виданого 18.12.2021 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованості в розмірі 18 960,00 грн. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 18.12.2021 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 18.12.2021 року нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 18.12.2021 року передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем оскаржуваний виконавчий напис на кредитному договорі, який не посвідчувався нотаріально, є незаконним. Крім того, на підтвердження відсутності безспірності заборгованості на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом позивачка надає копію листа ТОВ «ЗАЙМЕР» від 01.12.2020 року Вих. № 1019, згідно якого у відповідь на лист [PERSON] , який ТОВ «ЗАЙМЕР» отримало 30.11.2020 року, інформація, надана [PERSON] про початок досудового розслідування кримінального провадження №12019070030003904 від 06.12.2020 року взята до уваги. Згідно копії Витягу з ЄРДР по кримінальному провадженні №12019070030003904 від 06.12.2020 року, Ужгородським ВП ГУНП в Закарпатській області здійснювалося досудове розслідування за ч. 1 ст. 190 КК України. Згідно даного витягу з ЄРДР 01.12.2019 року невстановлена особа шахрайським шляхом взяла кредит на ім`я [PERSON] через службу онлайн-кредитів «Качай гроші». Дане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 184 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, що підтверджується копією постанови про закриття кримінального провадження від 29.12.2021 року. Відповідно до п. 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок), в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 18.12.2021 року, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. п. 3.1-3.2, 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 18.12.2021 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Пунктом 2 Переліку документів передбачено, що такими документами є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Стягнення з позивача боргу, який не є безспірним з порушенням процедури повідомлення його про його наявність, відбулося у позасудовому порядку і він був позбавлений можливості заперечувати щодо вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умови що: 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року за результатами розгляду касаційних скарг Кабінету Міністрів України та публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 вказана постанова залишена без змін. Таким чином, судом було скасовано п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, відповідно до якого встановлювалася можливість здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Постановою Великої палати Верховного Cуду від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 рішення Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року залишено без змін. Враховуючи викладене, з 22.02.2017 року законодавством України не було передбачено можливості здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Однак, кредитний договір № 95568 від 01.12.2019 року, наданий ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був посвідчений нотаріально. Даний договір був підписаний електронним підписом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 статті 207 ЦК України регламентовано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. У постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 судом зазначено, що нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку № 1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Проте, незважаючи на вказані вимоги закону, відповідач звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, а приватний нотаріус в свою чергу всупереч правилам, встановленим Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, вчинив виконавчий напис від 18.12.2021 року, згідно з яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість в розмірі 18960,00 грн. Така ж позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). У Постанові Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом, виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідачем та приватним нотаріусом не подано до суду належних та достовірних доказів безспірності заборгованості. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а вимоги позивача визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, то суд дійшов наступного висновку. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Суд повинен врахувати заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру судових витрат на правничу допомогу заявленим позовним вимогам, складність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та (або) значення справи для сторони. Законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року по справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20). Між адвокатом Німець О.М. та [PERSON] укладено Договір про надання правничої допомоги №13-04/22 від 11.04.2022 року. Відповідно до п. 2.1 даного Договору оплата правничої допомоги здійснюється відповідно до обсягу роботи та розрахунку її вартості (як уже виконаної так і тієї, яку адвокат виконає у майбутньому), зазначених в описах наданих адвокатом послуг. Згідно Опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за укладеним з [PERSON] договором від 11.04.2022 р. про надання правничої допомоги адвокатом виконані наступні роботи: вивчення наданих Клієнтом документів та отримання додаткових доказів (2 год. - 1000,00 грн.), надання консультації Клієнту (1 год. - 1000,00 грн.), підготовка позовних матеріалів до суду, що включає написання позовної заяви, сплата судового збору, подача до суду (4 год. - 4000,00 грн.) - всього 6000,00 грн. Відповідно до квитанції 0.0.2557329077.1 від 25.05.2022 року [PERSON] сплатила на користь Німець О.М. 6000,00 (шість тисяч гривень) за договором 13-04/22 про надання правничої допомоги від 11.04.2022 року. Вивчивши подані документи, якими обґрунтовується розмір витрат на послуги адвоката, вважаю що такий є необґрунтованим, вартість послуг є неспівмірними із складністю справи. На підставі вищевикладеного, суд враховуючи заявлені позовні вимоги, складність справи, час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вважає необхідним стягнути з ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на користь [PERSON] витрати на професійну (правничу) правову допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: approved