Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт відсутності арешту на усе його майно та неналежності йому обтяжень за реєстраційним номером 10820525 від 11.02.20211 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. У своїй заяві заявник посилається на ту обставину, що він, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] придбали у власність житловий будинок, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 31.10.2017 року. Власником даного майна вказана його дружина [PERSON] , однак дане майно вважається спільною власністю подружжя, оскільки придбане в період шлюбу. При укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна, заявник дізнався що на все належне йому майно накладено арешт 11.02.2011 року за №10820525 реєстратором Кримською філією державного підприємства «Інформаційний центр» МЮ України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 2077/11, 10.01.2011 року, ВДВС Євпаторійського МУЮ. Разом з тим здійснити перевірку особистих даних вищевказаного боржника на даний час неможливо у зв`язку з ситуацією в АР Крим, Україна. Разом з тим, при накладенні арешту, не було зазначено ідентифікуючих даних боржника, таким чином безпідставно було накладено арешт на майно всіх [PERSON] . Разом з тим, він жодного разу не перебував в АР Крим, не проживав там та не був зареєстрований, тому з метою захисту своїх прав, заявник просить заяву задовольнити. Заявник у судове засідання не з`явився, проте надав на адресу суду заяву про слухання справи у його відсутність, на задоволенні заяви наполягав. Зацікавлена особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв та клопотань не надала, про причини неявки не повідомила, однак її неявка не перешкоджає розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.\~293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно ст.\~315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання (ст. 316 ЦПК України). Встановлено, що дружиною заявника [PERSON] - [PERSON] 31.10.2017 року, тобто в період шлюбу з заявником, було придбано житловий будинок за адресою [ADDRESS] , який зареєстрований на неї ж, [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу та копією свідоцтва про шлюб. При зверненні до нотаріуса заявник та зацікавлена особа виявили, що на все майно [PERSON] була накладено арешт, при цьому не можливо здійснити перевірку особистих даних боржника за даними арештами в державних нотаріальних конторах АР Крим. Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 11.02.2011 року за №10820525 реєстратором Кримська філія державного підприємства «Інформаційний центр» МЮ України було накладено арешт на все майно [PERSON] , ідентифікаційні дані особи відсутні, адреса [ADDRESS] підстава обтяження постанова про відкриття виконавчого провадження, 2077/11, 10.01.2011, ВДВС Євпаторійського МУЮ, обтяжувач відділ державної виконавчої служби Євпаторійського міського управління юстиції. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Конвенцією про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.20 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 01.01.2011 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, які можуть вчиняти виконавчі дії по виконанню рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. Той факт, що арешт, накладений на все майно фізичної особи: [PERSON] не стосується заявника [PERSON] , [INFO] та його майна підтверджується наступним. Згідно копії паспорту заявник є уродженцем Іванівського району Одеської області с. Білка, з 22.02.2000 року [PERSON] , [INFO] зареєстрований на території [ADDRESS] , про що також наявна довідка селищної ради, згідно копії свідоцтва про шлюб, заявник на території Іванівського району Одеської області уклав 17.11.2007 року шлюб з [PERSON] . Наразі неможливо встановити факт того, що заявник та особа, на майно якої накладено заборону це різні люди, через ситуацію, яка склалася на території АР Крим. На підставі зібраних по справі доказів, суд прийшов до висновку, що вищевказана заборона на нерухоме майно стосується іншої особи, а не заявника по даній справі, це випливає з того, що [PERSON] , [INFO] ніякого відношення до АР Крим не має, станом на 1999-2022 там не проживав та не був зареєстрований. Таким чином, в зв`язку з тим, що на даний час розпоряджатися належним йому майном заявник не має можливості, його права підлягають судовому захисту. За таких підстав, заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved