Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Магдалинівський районний виробничий відділ Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про виділення земельної ділянки в натурі. Позивач в позові посилається на те, що рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2022 року за нею визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на ѕ частини земельної ділянки із загальної площі 11.250 га, яка належала її матері [PERSON] . Спадкоємцем іншої ј частини земельної ділянки є її сестра [PERSON] . Спадкове майно є об`єктом спільної часткової власності, однак позивач позбавлена можливості самостійно користуватися належною частиною земельної ділянки, а також можливості державної реєстрації самостійного об`єкту нерухомого майна. Позивач зазначає, що землевпорядною організацією створено схему розподілу земельної ділянки, згідно якої позивачеві виділена земельна ділянка площею 8.4375 га. Земельна ділянка розділена таким чином, щоб у кожного власника були рівні можливості у її використанні. На підставі наведених обставин, позивач звертається до суду та прохає виділити в натурі із спільної часткової власності ѕ частину земельної ділянки площею 8.4375, із загальної площі 11.250 га. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що виділ частки майна лише позивачеві є неможливим, а лише поділ цього майна в натурі між сторонами. Спору між сторонами з приводу порядку поділу земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності немає, а поділ земельної ділянки здійснюється на підставі відповідного договору. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2022 року за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на ѕ частини земельної ділянки із загальної площі 11.250 га, яка належала її матері [PERSON] . Спадкоємцем іншої ј частини земельної ділянки є [PERSON] (а. с. 6-8). Відповідно до схеми розподілу земельної ділянки, наданого Магдалинівським районним виробничим відділом Дніпропетровської регіональної філії «Центр Державного земельного кадастру» позивачеві виділяється земельна ділянка площею 8.4375 га, відповідачеві виділяється земельна ділянка площею 2.8125 га (а. с. 11). Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Згідно статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17 (провадження N 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється". Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Виходячи з матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач є співвласниками земельної ділянки, однак позивач бажаючи виділення своєї частки в натурі не надала доказів щодо неможливості вчинення правочину щодо поділу земельної ділянки в натурі між власниками. Позивачем не наведено обставин і доказів, які б свідчили про порушення її матеріального права відповідачем у справі, виходячи з обставин того, що сторони є співвласниками земельної ділянки, у зв`язку із чим право вимоги про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності заявлено передчасно. Таким чином суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed