Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

02 серпня 2022 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до відповідача ТОВ «ТТВК» із вимогою про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки (а. с. 2-5). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що у період часу з 16 грудня 2013 року по 30 червня 2022 року вона працювала у Філії № 1 ТОВ «ТТВК». 31 березня 2022 року, укладений між позивачкою та відповідачем трудовий договір призупинено, на підставі наказу директора ТОВ «ТТВК» № 62-К. 30 червня 2022 року її було звільнено з займаної посади за угодою сторін на підставі наказу генерального директора ТОВ «ТТВК» № 112-К від 27 червня 2022 року. Зі змісту вищезазначеного наказу вбачається, що бухгалтерії доручено провести остаточний розрахунок та виплатити позивачці компенсацію за 103 дні основної та додаткової відпустки за період роботи з 16 грудня 2013 року по 31 березня 2022 року. Зазначає, що того ж дня їй було надано розрахунок компенсації за невикористані дні відпустки, проте, зазначені кошти ані у день звільнення, ані на момент звернення до суду їй не виплачені. Тому прохає стягнути з ТОВ «ТТВК» компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпустки за період роботи з 16 грудня 2022 року по 31 березня 2022 року та додаткової соціальної відпустки за 2013-2022 календарні роки у розмірі 125413 гривень 83 копійки. Ухвалою суду від 05 серпня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 34), копія якої надіслана учасникам справи 05 серпня 2022 року за вихідним № 12525/22-вих/2/204/1862/22 (а. с. 35). 07 вересня 2022 року на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» повернуто конверт, яким відповідачу, направлялись позовна заява з додатками та копія ухвали про відкриття провадження (а. с. 36). Станом на 03 жовтня 2022 року відповідачем відзиву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, на підставі вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 16 грудня 2013 року позивачку прийнято на роботу директором філії № 1 ТОВ «ТТВК» у м. Дніпропетровську, підтвердженням чого є запис в трудовій книжці (а. с. 32) та наказ про прийняття на роботу [PERSON] № 241/1-К від 13 грудня 2013 року (а. с. 23). Наказом № 62-К від 31 березня 2022 року, з 01 квітня 2022 року призупинено дію трудового договору [PERSON] на строк дії воєнного стану на території України, без виплати заробітної плати на період призупинення дії трудового договору (а. с. 21-22). 30 червня 2022 року відповідачем звільнено позивачку за угодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП України, підтвердженням чого є копія наказу № 112-К від 27 червня 2022 року (а. с. 20). На день звільнення остаточний розрахунок із нею відповідачем не проведений. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися не припущеннях. Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін. Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Положеннями ст. 43 Конституції України, кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Приписами ч. 1 ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачем не спростовано, що на дату звільнення позивачки, відповідачем не проведено з нею остаточного розрахунку. Відповідно до п. 7 глави IV Постанови КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні, які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. Згідно із вимогами абз. 6 п. 2 глави ІІ Постанови КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року, час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану. Відповідно до розрахунку при звільненні, який видано Філією № 1 ТОВ «ТТВК» у м. Дніпропетровську, середньоденна заробітна плата (за календарними днями) позивачки становить 1217 гривень 61 копійка. За відповідачем перед позивачкою рахується заборгованість по компенсації за невикористану відпустку за 103 дні у сумі 125413 гривень 83 копійки (а. с. 14). Однак судом не береться до уваги даний розрахунок в частині суми заборгованості, оскільки обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться іншим шляхом. З огляду на викладене суд доходить висновку, що середньоденна заробітна плата для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки позивачки, повинна бути розрахована шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців, за виключенням святкових та неробочих днів, що встановлені законодавством, а також за виключенням із розрахункового періоду останніх трьох місяців, коли був припинений трудовий договір [PERSON] , у зв`язку із чим за нею не зберігався заробіток. Відповідно до довідки, сформованої засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 30 червня 2022 року (а. с. 9-13), заробітна плата [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) становить за: липень 2021 року - 34165 гривень, серпень 2021 року - 41011 гривень 37 копійок, вересень 2021 року - 29760 гривень 45 копійок, жовтень 2021 року - 34165 гривень, листопад 2021 року - 34165 гривень, грудень 2021 року - 37498 гривень 18 копійок, січень 2022 року - 32300 гривень, лютий 2022 року - 34165 гривень, березень 2022 року - 46386 гривень 33 копійки, загальна сума - 323616 гривень 33 копійки. З урахуванням вимог ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ, кількість робочих днів у: липні 2021 року - 22, серпні 2021 року - 21, вересня 2021 року - 22, жовтні 2021 року - 20, листопаді 2021 року - 22, грудні 2021 року - 22, січні 2022 року - 19, лютому 2022 року - 20, березні 2022 року - 22, що сумарно становить 190 днів. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація за невикористані дні основної та додаткової відпустки у розмірі 175434 гривні 12 копійок, виходячи із розрахунку 323616 гривень 33 копійки (заробітна плата за період часу з липня 2021 року по березень 2022 року включно) / 190 (кількість робочих днів за період часу з липня 2021 року по березень 2022 року включно) * 103 (кількість невикористаних днів основної та додаткової відпустки). Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги, в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку підлягають задоволенню, через що з відповідача на користь позивачки слід стягнути суму компенсації за невикористану відпустку, в межах заявлених позовних вимог, у розмірі 125413 гривень 83 копійки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подачу фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір, який становить 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2022 року становить 2481 гривні. 1 % ціни позову становить 1254 гривні 14 копійок. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1254 гривні 14 копійок. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved