Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким припинити право власності [PERSON] на Ѕ частки квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , визнавши за нею право власності на Ѕ частки вказаної квартири. Позовну заяву обґрунтовує тим, що з відповідачем вони зареєстрували шлюб 18.01.2003. Від спільного проживання народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . У період перебування в шлюбі приватним нотаріусом Рожковецьким І.В. посвідчено договір-купівлі-продажу від 20.10.2013 однокімнатної квартири [ADDRESS] . Право власності зареєстровано на неї, як на покупця нерухомого майна. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 22.05.2018 шлюб між ними було розірвано. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 10.12.20200 було проведено поділ вищевказаного нерухомого майна та визнано за кожним право власності по Ѕ частині квартири. У даному житлі зареєстрована вона з дітьми, а відповідач зареєстрований та проживає за іншою адресою. Між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо користування спільним нерухомим майном. В ході досудового врегулювання спору вона пропонувала відповідачу викупити його частку у спільній квартирі, однак названа ним ціна не відповідала ринковій вартості нерухомості в м. Калуш. Провести реальний поділ однокімнатної квартири площею 46 м.кв. не можливо, оскільки вона неподільна. Вони перебувають у неприязних відносинах, що безперечно свідчить про неможливість спільного проживання у квартирі. Відповідач є працездатною особою, забезпечений житлом, де і проживає. На праві приватної власності відповідачу належить ј частки чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 80,2 кв.м. Єдиною підставою для вирішення спірного питання щодо користування та володіння нерухомим майном з врахуванням даної ситуації є припинення права власності відповідача на частку у майні та внесення на депозитний рахунок суду вартості цієї частки або шляхом виплати безпосередньо відповідачу коштів, визначених висновком експерта. Позивачка у судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила задоволити, окрім цього, пояснила, що вона разом з дітьми постійно проживає у спірній квартирі, іншого житла не мають. Квартира маленька, однокімнатна. У цій кімнаті живе вона, повнолітня дочка та неповнолітній син. Можливості проживати відповідачу в цій же кімнаті немає. Відповідач у вказані квартирі не проживає близько 4-5 років, з часу розірвання шлюбу, при цьому він зареєстрований та живе разом з мамою у квартирі, частку у якій має у власності. Відповідач часто вчиняв конфлікти, погрожував їй завданням фізичного насильства, застосовував до неї таке насильство, нищив майно, про що свідчать її неодноразові звернення в поліцію та кримінальне провадження. За одного з таких конфліктів вони досягнули усної домовленості про те, що вона сплатить колишньому чоловіку вартість його частки у майні. В ході розгляду справи відповідач заявляв клопотання про призначення експертизи для визначення вартості спірної квартири, так як не погоджувався зі сумою, яку вказано в оцінці, що долучена до позовної заяви. Тобто погоджувався на отримання коштів, а не згідний був лиш з оцінкою. В подальшому виїхав за кордон, де перебуває уже тривалий час. Вона внесла всю необхідну суму на депозит суду, та просить позов задоволити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, оскільки немає всіх, передбачених ст. 365 ЦК України, підстав для його задоволення. Окрім цього, відповідач не висловив згоду на отримання грошової компенсації його частки. Зазначає, що відповідач не проживав у спірному житлі, як йому відомо, з основної причини - це розірвання шлюбу. Але також йому відомо, що він не ніг потрапити у квартиру, оскільки був поміняний замок до вихідних дверей, у зв"язку з чим викликалася поліція, однак конфлікт був врегульований добровільно. Як саме, йому не відомо. Щодо усної домовленості про компенсацію частки відповідача у цій квартирі позивачкою, яка була досягнута сторонами, йому також нічого не відомо. Не заперечив, що відповідач має частку в іншій квартирі, в якій зареєстрований та проживав після розірвання шлюбу. Також не заперечує щодо тривалого перебування відповідача за кордоном. При цьому просить суд врахувати правову позицію, яка висловлена в постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 345/2723/17. Не вважає квартиру неподільною, частка відповідача є значною, не доведено неможливість спільного проживання, що в сукупності є підставою для відмови у позові. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду\~від 22.04.2021 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку в об`єкті права спільної часткової власності залишено без руху. 29.04.2022 позивачка подала до суду заяву з квитанцією та внесла депозит на рахунок суду на виконання ухвали суду про залишення позовної заливи без руху (т. 1 а.с. 50). Ухвалою суду від 29.04.2022 відкрито провадження у справі, призначено відкрите підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання та відзиву на позовну заяву. 26.05.2021 відповідач [PERSON] подав до суду клопотання про призначення оціночно-будівельної експертизи у справі (т. 1 а.с. 55-56). Ухвалою суду від 27.05.2021 призначено у вказаній справі судову оціночно-будівельну експертизу. Провадження у справі зупинено на час проведення оціночно-будівельної експертизи. Також, ухвалою суду від 27.05.2021 накладено арешт на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] 25 серпня 2021 року на адресу суду через канцелярію суду поступив лист завідувача Івано-Франківського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Лишака О. про неможливість здійснити виконання вказаної ухвали суду в зв`язку з відсутністю експертів за напрямком проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи (т. 1 а.с. 82). Ухвалою суду від 13.09.2021 поновлено провадження у справі зі стадії підготовчого судового розгляду. 06.10.2022 представник відповідача адвокат Бойко Р.Б. подав до суду клопотання, в якому просив доручити проведення судової оціночно-будівельної експертизи судовому експерту Пілянському І.С. (т. 1 а.с. 87). Ухвалою суду від 06.10.2021 призначено у вказаній справі судову оціночно-будівельну експертизу. Проведення оціночно-будівельної експертизи доручено експерту Пілянському І.С. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 20.12.2021 поновлено провадження у справі зі стадії підготовчого судового розгляду. 29.12.2021 представник позивачки адвокат Німак М.Я. подав до суду клопотання про призначення повторної судової оціночно-будівельної експертиз (т.1 а.с. 142-143). Ухвалою суду\~від 29.11.2021\~у справі\~призначено повторну\~судову оціночно-будівельну\~експертизу. Проведення повторної судової оціночно-будівельної експертизи доручено експертам Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 15.03.2022 вказана ухвала суду від 29.11.2021 залишена без змін. 20.06.2022 на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість проведення судової оціночно-будівельної експертизи № СЕ-19/109-22/3357-ОБ від 10.06.2022 по матеріалах цивільної справи № 345/1687/21 (т. 2 а.с. 7-8). Ухвалою суду від 20.12.2021 поновлено провадження у справі зі стадії підготовчого судового розгляду. Відповідачка в підготовчому судовому засіданні від клопотання про призначення повторної оціночно-будівельної експртизи відмовилася, внесла на депозитний рахунок суду додаткові кошти в розмірі відповідно до висновку експерта. Ухвалою суду від 25.08.2022 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони у справі є батьками спільних дітей, а саме: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 14.01.2004 та [NUMBER] від 12.10.2012 (т. 1 а.с. 8, 9). Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.10.2013, посвідченого приватним нотаріусом Рожковецьким І.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3822, позивачка [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Зальна площа квартири становить 46,8 кв.м., житлова площа становить 16,8 кв.м. (т. 1 а.с. 10). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер витягу 11935742 від 30.10.2013, за позивачкою [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру за адресою [ADDRESS] (т. 1 а.с. 11). Відповідно до будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у квартирі по [ADDRESS] , встановлено, що в вказаному житлі зареєстрована позивачка та її діти [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 12-14). На вищевказану квартиру виготовлений технічний паспорт від 06.05.2008 (т. 1 а.с. 15-16). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.05.2018 шлюб між сторонами було розірвано. Дітей залишено при матері (т. 1 а.с. 17). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.12.2020 проведено поділ спільного майна між [PERSON] та [PERSON] та визнано за кожним із них право власності по Ѕ частки на квартиру за адресою [ADDRESS] (т. 1 а.с. 18-19). Відповідно до висновку поліцейського Калуського РВП від 01.03.2018 встановлено, що 06.02.2018 у відділ поліції поступила заява від [PERSON] в якій остання просить прийняти міри до її чоловіка [PERSON] , який сьогодні близько 00:30 год. по місцю проживання вчинив сімейний конфлікт, погрожував фізичною розправою, ображав нецензурними словами. За результатами перевірки [PERSON] винесено офіційне попередження про неприпустимість вчинення сімейного насильства (т. 1 а.с. 20). Вказане звернення [PERSON] було зареєстровано в ЖЕО № 1135 від 06.02.2018, перевірку закінчено, наведені у заві факти знайшли часткове своє підтвердження, що стверджується листом начальника відділу поліції від 05.03.2018 (т. 1 а.с. 21). Також, відповідно до висновку поліцейського Калуського РВП від 05.07.2018 встановлено, що 10.06.2018 у відділ поліції поступила заява від [PERSON] , в якій остання просить прийняти міри до її чоловіка [PERSON] , який 10.06.2018 близько 23:00 год. по місцю проживання вчинив конфлікт, а саме: погрожував їй та дочці фізичною розправою, обзивав нецензурними словами. Перевірку закінчено та факти викладені у заяві знайшли своє підтвердження. При встановленні місця проживання [PERSON] його буде опитано та прийнято рішення згідно чинного законодавства (т. 1 а.с. 22). Вказане звернення [PERSON] було зареєстровано в ЖЕО № 5184 від 10.06.2018, наведені у заяві факти знайшли часткове своє підтвердження, що стверджується листом начальника відділу поліції від 11.07.2018 (т. 1 а.с. 23). Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.03.2019 кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито у зв`язку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення (т. 1 а.с. 24). Відповідно до довідки про результати розгляду звернення [PERSON] від 07.04.2021 встановлено, що 14.02.2021 о 14:01 год. колишній чоловік [PERSON] здійснює погрози в сторону [PERSON] . Дане повідомлення було зареєстроване в ІТС ФПНП (журналі ЄО) Калуського РВП від 09.03.2021 за № 2278. Інформація частково знайшла своє підтвердження (т. 1 а.с. 25), що також підтверджується листом начальника відділу поліції від 07.04.2021 (т. 1 а.с. 26). Згідно з відповіддю на запит від 05.04.2021 вх. № 2647/59/01-2021 Калуський РВП повідомляє, що 11.03.2021 о 17:27 год. зі служби 102 надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що колишній чоловік сильно стукає у двері. Працівники поліції встановили, що конфлікт виник через майно, а саме: квартиру, оскільки [PERSON] має Ѕ частки вказаного майна. Під час розмови з учасниками події встановлено, що вони дійшли спільної згоди (т. 1 а.с. 27). З інформації з Реєстру права власності на нерухоме майно встановлено, що за відповідачем зареєстровано право приватної власності на ј частку чотирикімнатної квартири за адресою [ADDRESS] (т. 1 а.с. 31). Відповідно до звіту про оцінку майна від 12.04.2022 складеного ТОВ «ДЕПАРК ГРУПП» встановлено, що ринкова вартість квартири за адресою [ADDRESS] становить 226 320,00 грн. (т. 1 а.с. 32-40). Відповідно до висновку судового експерта Пілянського І.С. від 13.12.2021 № 7/Е та додатків до нього встановлено, що ринкова вартість квартири за адресою [ADDRESS] становить 470920,00 грн. (т. 1 а.с. 99-139). Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Частинами першою, другою і четвертою статті 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин першої, другої, шостої\~статті 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. У частині першій статті 356\~ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою третьою статті 358\~ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно зі\~статтею 365\~ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинене, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс12 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-2784цс15. Результат аналізу статті 365\~ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 зроблено висновок про те, що не зазначення у статті 365\~ЦК України конструкції «за наявності одночасно» свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої\~статті 365 ЦК України\~не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Вказані судові рішення свідчать про єдність практики застосування статті 365 ЦК України. Виходячи із встановлених у справі обставин, з у рахуванням при вирішенні спору інтересів усіх співвласників, суд вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. В силу положень стаття 183\~ЦПК України речі діляться на подільні та неподільні. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Юридично неподільним визнаються речі, фізичний поділ яких прирівнюється до знищення речі або нерозумного зменшення її цінності. Неподільною може бути як проста річ (музичний інструмент, скульптура тощо), так і складна річ (картина, автомобіль, будівля, споруда тощо). Подільними визнаються речі, фізичний поділ яких лише пропорційно зменшує вартість отриманих в результаті поділу частин: земельна ділянка... Подільними речами є речі, визначені родовими ознаками. Класифікація речей на подільні та неподільні має практичне значення ще й в аспекті поділу спільної власності і виділення часток із неї. Подільні речі можуть бути поділені між співвласниками з виділом кожному із них його частки в натурі. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить по Ѕ частці однокімнатної квартири загальною площею 46 кв.м., житлова площа 16,8 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] . Водночас вказана квартира є неподільною річчю, оскільки житлове приміщення має одну кімнату та не має ізольованих часток, а допоміжні приміщення (кухня, коридор, ванна кімната) знаходять у спільному користуванні. Окрім цього, судом встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні відносини, внаслідок чого спільне володіння і користування житловим приміщення є неможливим. Тривалість неприязних відносин підтверджується даними наявними в матеріалах справи, а саме: висновками працівників поліції за результатами звернень позивачки. Також факт неприязних відносин підтверджується ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, якою кримінальне провадження по обвинуваченню відповідача у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито у зв`язку з відмовою потерпілої позивачки від обвинувачення, що за своєю суттю не являться реабілітуючою обставиною. Відповідно до ст. 47 ЖК Української РСР визначено норму жилої площі на одну особу в розмірі 13,65 квадратного метра. Спільне користування квартирою з кімнатою, площею 16,8 кв.м, при нормі житлової площі на одну особу 13,4 кв.м є неможливим. Таким чином вище вказані обставини підтверджують неможливість спільного проживання у квартирі сторін за встановлених судом обставин. Вирішуючи питання щодо істотності шкоди у разі припинення частки відповідача, суд враховує, що [PERSON] , окрім 1/2 частки спірної однокімнатної квартири, має у власності ј частку чотирьохкімнатної квартири за адресою [ADDRESS] , в якій зареєстрований та проживав до виїзду за кордон. Також суд бере до уваги твердження позивачки про те, що відповідач у спірному житлі не проживає з часу розірвання шлюбу між сторонами, не надає коштів на утримання квартири, а зазначені витрати самостійно несе позивачка, яка постійно проживає у вказаному житлі з двома дітьми, які іншим житлом не забезпечені. Сам відповідач тривалий час перебуває за кордоном. Спірна квартира є неподільною. Сторони розірвали шлюб. Між ними склалися неприязні відносини. Відповідач неодноразово вчиняв конфлікти, у зв"язку з чим позивачка викликала поліцію. В поліції внаслідок перевірок такі факти знаходили своє підтвердження. Також до суду був скерований обвинувальний акт відносно відповідача про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, потерпілою в якому була [PERSON] , яка в подальшому відмовилася від обвинувачення. Таким чином, зважаючи на незначний розмір жилої площі спірної однокімнатної квартири - 16,8 кв.м., кількість осіб, які в ній проживають, а також неприязні відносини між сторонами, фактична можливість спільного проживання та користування життлом відсутня. У зв`язку з викладеним, суд вважає припинення частки відповідача у праві спільної часткової власності не завдасть його інтересам істотної шкоди та це не буде суперечити статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Водночас посилання представника відповідача на те, що відповідач не висловив згоду на отримання грошової компенсації за його частку у квартирі, а тому необхідно відмовити у позові є неспроможними, оскільки принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації не передбачений положеннями ст. 365 ЦК України. Також судом не береться до уваги твердження представника відповідача про відсутність всіх підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, для припинення права власності відповідача на його частку, оскільки, як вже зазначалося вище, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. При цьому суд також не бере до уваги посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду від 15.03.2018 у справі 345/2723/17, у якій суд дійшов висновку, що припинення права власності відповідача на частку спірної квартири може завдати істотної шкоди її інтересам у зв`язку з відсутністю у останньої іншого житла, оскільки у даній справі встановлено наявність у [PERSON] іншого житла, та суд вважає доведеним на підставі вищевикладених обставин, що припинення права власності останнього на частку спірної однокімнатної квартири не завдасть істотної шкоди його інтересам, крім того, таке припинення є платним, тобто [PERSON] отримає кошти у розмірі вартості його частки у спірній квартирі, які внесені [PERSON] на депозитний рахунок суду, а також, це буде відповідати інтересам його дітей та позивачки. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність припинення права власності [PERSON] на 1/2 частку квартири по [ADDRESS] , та виплати останньому з депозитного рахунку Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 235 460,00 гривень вартості його 1/2 частки вказаної квартири, внесені позивачкою згідно з квитанцією № 0.0.2105572103.1 від 27.04.2021 та № 0.0.2651569315.1 від 23.08.2022, а також слід визнати за [PERSON] право власності на Ѕ спірної квартири, задовольнивши позовні вимоги. На підставі викладеного ст. 41 Конституції України, ст.ст. 183, 317, 319, 356, 358, 365 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 263-265, 267-268 ЦПК, суд

Outcome: approved