Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

20.09.2022р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - Студениківської сільської ради Бориспільського району Київської області - про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер [PERSON] (спадкодавець), який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджуються свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.01.1997 року. В день смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить, крім іншого, право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що складається з наступних земельних ділянок: № [NUMBER] , площею 1,668 га (рілля I категорії); № [NUMBER], площею 1,2069 га. (рілля ІІ категорії); [NUMBER], площею 1,0757 га (сінокіс), які знаходяться в адміністративних межах Баришівської селищної ради Гостролуцького Старостинського округу Броварського району Київської області, право підтверджується сертифікатом серії KB № 0077515 від 30.12.1996 року та довідкою Виконкому Баришьської селищної ради № 143 від 23.06.2022 року. За життя [PERSON] склав заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Гостролуцької сільської ради від 24.02.1992 року за реєстром № 30, відповідно до змісту якого все майно що буде належати йому на день смерті заповідається сину [PERSON] . Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , немає. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, він звернувся до Баришівської районної державного нотаріальної контори, проте 14.09.2022 року нотаріусом надано листа № 777/02-14, в якому зазначено, що оглянувши надані правовстановлюючий документ, а саме Сертифікат серії КВ № 0077515 нотаріус не може видати спадкоємцю Свідоцтво про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що у зазначеному Сертифікаті вбачається виправлення у прізвищі власника, а саме 3 " [PERSON] " на " [PERSON] ". В зв`язку з вищевикладеним, він звернувся до суду із вищевказаним позовом, який просив задовільнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 22.09.2022р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 13.10.2022р. 13.10.2022р. на адресу суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Коцупатрого О.М. про зміну первісного відповідача належним. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 13.10.2022р. клопотання адвоката Коцупатрого О.М. задоволено, замінено первісного відповідача - Студеніківську сільську раду - на належного відповідача Баришівську селищну раду Броварського району Київської області. Судове засідання призначено на 20.10.2022р. на 10:00год. 17.10.2022р. на адресу суду надійшла заява представника відповідача - Баришівської селищної ради Київської області щодо визнання позову та розгляду справи у відсутність представника відповідача. 13.10.2022р. на адресу суду надійшла заява представника позивача - Коцупатрого О.М. - щодо розгляду справи у відсутність позивача та його представника. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Коцупатрий Л.М. у підготовче судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, просили задовільнити позов у повному обсязі. Представник відповідача - Баришівської селищної ради Броварського району Київської області - у підготовче судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, з позовним вимогами погодились у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.11.1960 р. ( а.с. 11). [PERSON] помер [INFO] що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Гостролуцькою сільською радою Баришівського району Київської області 04.01.1997р. (а.с. 13). Зі змісту заповіту [PERSON] , посвідченого секретарем виконавчого комітету Гостролуцької сільської ради від 24.02.1992 року за реєстром № 30, вбачається, що « все майно, що буде належати йому на день смерті і на що він буде мати право, заповідається його сину [PERSON] » (а.с. 12). Згідно сертифікату серії KB № 0077515 від 30.12.1996 року, [PERSON] на підставі рішення Баришьської селищної ради №143 від 23.06.2022 року, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Гостролуччя» розміром 4,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (а.с. 14). Згідно розпорядження Баришівської районної державної адміністрації Київської області № 375 від 23.12.1996р., «затверджено документацію по паюванню сільськогосподарських угідь, переданих у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам «Семенівське», «Гостролуччя», «Селищанське», «Лехнівське», «Пилипчанське» та «Агрофірма Поділля», встановивши площу сільськогосподарських угідь, що підлягають розпаюванню в розмірах згідно з додатком» ( а.с. 15,16). Згідно довідки Гостролуцького Старостинського округу Баришівської селищної ради Броварського району Київської області № 143 від 23.06.2022р., « відповідно до сертифікату серії KB № 0077515 від 30.12.1996 року, за померлим [PERSON] , згідно з протоколом № 1 від 03.12.2005р., з розподілу земельних часток, закріплені земельні ділянки : № [NUMBER] , площею 1,668 га (рілля I категорії); № [NUMBER], площею 1,2069 га. (рілля ІІ категорії); [NUMBER], площею 1,0757 га (сінокіс) (а.с. 19). Зі змісту архівної довідки комунальної установи «Баришівський трудовий архів» Баришівської селищної ради Київської області №92 від 25.08.2022р. , вбачається, що [PERSON] працював в КСП "Гостролуччя" (до 28.07.1994 року- радгосп "Бiльшовик", до 1969 року - колгосп "Бiльшовик"), з червня 1955 року по вересень 1996 року (а.с. 20). Постановою державного нотаріуса Баришівської районної державної нотаріальної контори Малиновської Н.В. № 777/02-14 від 14.09.2022р., було відмовлено [PERSON] в видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що знаходиться у колективній власності КСП «Гостролуччя» , розміром 4,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі відповідно до сертифікату серії КВ № 0077515, оскільки «вбачається незастережне виправлення в прізвищі власника, а саме - з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 21). Виходячи із змісту статей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини другої статті 16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням цільового призначення. У ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) міститься важливе положення: визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо спадкоємець подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 529 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), « при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги, в рівних частках, є діти (у тому числі усиновлені), дружина (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) передбачено, що прийняте спадкове майно визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, « судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», а саме в п. 11 роз`яснив, що « при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай)». Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам i організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року. Відповідно до пункту 2, 5 зазначеного Указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери. які раніше працювали в ньому залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Закону N 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - свідоцтво про право на спадщину; - посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Враховуючи неможливість оформлення прав на земельну частку (пай), позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, що цілком узгоджується з вимогами діючого законодавства. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у позовній заяві позивач не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору сплачених позивачем при зверненні до суду с вищевказаним позовом.

Outcome: approved