Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк», через свого представника Гребенюка О.С., звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на корить позивача заборгованість за договором №MKGWSE00000031 від 30.05.2006 року в сумі 41 368,43 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.05.2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір №MKGWSE00000031, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 5000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з порушенням відповідачкою умов кредитного договору, станом на 11.02.2022 року у неї перед позивачем виникла заборгованість в сумі 41 368,43 грн, з яких: 3175,61 грн. - заборгованість за кредитом; 36 959,61 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1048,89 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 184,32 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Ухвалою суду від 27.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду. Справу було призначено до розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відзив на позовну заяву відповідачем подано не було. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, та як вбачається з матеріалів позовної заяви, останній просить справу слухати у його відсутність та в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причину неявки суду не повідомили. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. За таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності учасників процесу. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.05.2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір №MKGWSE00000031, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 5000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, станом на 11.02.2022 року у неї перед позивачем виникла заборгованість в сумі 41 368,43 грн, з яких: 3175,61 грн. - заборгованість за кредитом; 36 959,61 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1048,89 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 184,32 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частинами 1-3 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 638 договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що кредитний договір (заява позичальника) сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У заяві позичальника №MKGWSE00000031 від 30.05.2006 року, яка містить підпис позичальника, зазначені умови надання кредиту. Сторона відповідача не надала будь-яких доказів, що на час підписання ним цієї заяви існували інші умови надання кредиту. У такому випадку факт укладення кредитного договору між сторонами є доведеним саме згідно з заявою позичальника, яка додана позивачем до позовної заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість за кредитом, яка станом на 11.02.2020 року складає 41 368,43 грн. Відповідачкою не надано власного розрахунку заборгованості з обґрунтуванням його правильності та повноти. За таких обставин, стягненню з відповідачки підлягає 3175,61 грн заборгованості за кредитом. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховано 36 959,61 грн заборгованості за відсотками за користуванням кредитом за процентною ставкою 24 % за період з 30.05.2006 року по 11.02.2022 року. З заяви позичальника №MKGWSE00000031 від 30.05.2006 року, що підписана відповідачем, вбачається, що банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 5000,00 грн терміном на 24 місяці з 30.05.2006 року по 29.05.2008 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2 % на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту. Позивачем також нараховано 1048,89 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 184,32 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Банк, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилається на Умови надання споживчого кредиту фізичним особа («Розстрочка») (Стандарт), як невід`ємну частину спірного договору. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами надання споживчого кредиту фізичним особа («Розстрочка») (Стандарт) відповідачка була ознайомлена та погодилась з ними, підписуючи заяву позичальника №MKGWSE00000031 від 30.05.2006 року. Роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді зазначеної справи. За таких обставин, відсутність у заяві позичальника домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24 % надані банком Умови надання споживчого кредиту фізичним особа («Розстрочка») (Стандарт) не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки не підтверджують зазначених обставин. Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Таким чином, Умови надання споживчого кредиту фізичним особа («Розстрочка») (Стандарт), які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13.11.2006 року шляхом підписання заяви позичальника. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 цього закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримало вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. За таких обставин, оскільки у заяві позичальника №MKGWSE00000031 від 30.05.2006 року передбачена сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 2 %, тому стягненню з відповідача підлягає заборгованість за відсотками за користуванням кредитом у розмірі 36 959,61 грн. У такому випадку суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача лише 3175,61 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 36 959,61 грн. - заборгованості за відсотками за користуванням кредитом. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з позивачки підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 2481,00 грн.

Outcome: partial