Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

29 червня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного\~товариства «Укртрансгаз»\~про стягнення\~середнього заробітку\~за час\~затримки у\~виплаті належної\~суми з\~дня звільнення\~по день\~фактичного розрахунку,\~в якому\~зурахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 27-31) [PERSON] просив суд стягнути з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на його користь середній заробіток за весь час затримки належної до виплати при звільненні суми з дня звільнення з роботи по день фактичного розрахунку за період з 05.12.2017 по 09.04.2021 в розмірі 342444,15 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2020, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 01.04.2021 та постановою Верховного Суду від 10.05.2022, позов [PERSON] до АТ «Укртрансгаз» про стягнення невиплаченої заробітної плати за фактично відпрацьовані години задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за періоди виконання у вихідні дні роботи тимчасово відсутнього працівника (змінного оператора), який перебував у відпустці за період з 2003 по 2015 рік включно, в сумі 104844,12 грн. (сто чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні, 12 коп.), з відрахуванням (утриманням) з вказаної суми коштів всіх передбачених законодавством України податків, зборів та інших обов`язкових платежів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Крім того, позивач вважав, що при звільненні з роботи йому не було виплачено індексацію заробітної плати, тому звернувся до суду із відповідним позовом. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.10.2021 (справа №127/11066/21), яке залишено\~без змін\~постановою Вінницького\~апеляційного суду\~від 13.01.2022\~та ухвалою\~Верховного Суду\~від 23.02.2022,\~у задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про індексацію стягнутої невиплаченої заробітної плати відмовлено. Позивач вважає, що оскільки його було звільнено з роботи 05.12.2017, а остаточний розрахунок роботодавець провів з ним лише 09.04.2021, тому відповідач повинен відповідно до ст. 117 КЗпП України виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в загальному розмірі 342444,15 грн. При визначенні середнього заробітку за час затримки у виплаті належної суми з дня звільнення по день фактичного розрахунку позивач виходив з того, що його середній заробіток на момент незаконного звільнення, а саме 12.04.2016 зазначено у рішенні Вінницького міського суду від 11.10.2016 по справі №127/8425/16-ц і становить 9220,68 грн. Згідно із довідкою форми ОК-5 Пенсійного фонду України, позивач після поновлення на роботі за рішенням Вінницького міського суду від 11.10.2016 до остаточного звільнення, а саме 05.12.2017 не отримував від відповідача регулярних виплат заробітної плати, тому при розрахунку середнього заробітку просив врахувати середній заробіток в сумі 9220,68 грн. Згідно розрахунку позивача за грудень 2017 року належна позивачу сума складає 7733,47 грн. (9220,68 грн./31 х 26), за 2018 рік 110648,16 грн. (9220,68грн.- х 12), за 2019 рік 110648,16 грн. (9220,68 грн. х 12), за 2020 рік 110648,16 грн. (9220,68грн. х 12), за січень - березень 2021 року 27662,04 грн., за квітень 2021 року 2766,20 грн. (9220,68 грн./30 х 9), всього за період з 05.12.2017 по 09.04.2021 становить 342444,15 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Просив поновити строк звернення до суду з підстав викладених у заяві (а.с. 24-26), яка мотивована тим, що оскільки при нарахуванні Вінницьким міським судом невиплаченої заробітної плати за періоди виконання у вихідні дні роботи тимчасово відсутнього працівника (змінного оператора), який перебував у відпустці, за період з 2003 року по 2015 рік включно, у сумі 104844,12 грн не було враховано інфляцію за вказаний період, тому після набрання рішенням законної сили у квітні 2021 року позивач звернувся до Вінницького міського суду з позовом, відповідно до якого просив стягнути на свою користь з АТ «Укртрансгаз» індексацію стягнутої Вінницьким міським судом Вінницької області від 23.12.2020 невиплаченої заробітної плати за період з 2003 по 2015 рік в сумі 119905,94 грн. Дата виплати позивачу даної суми була б датою остаточного розрахунку з ним боку відповідача, після якої позивач мав звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки у виплаті належної суми з дня звільнення по день фактичного розрахунку. Однак рішенням Вінницького міського суду від 01.10.2021 по справі №127/11066/21 позивачу в задоволенні позову було відмовлено. Постановою Вінницького апеляційного суду 13.01.2022 апеляційну скаргу позивача залишено без розгляду. Ухвалою Верховного суду від 23.02.2022 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 січня 2022 року у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення індексації невиплаченої заробітної плати відмовлено. Але в зв`язку з введенням в Україні з 24.02.2022 режиму воєнного стану дане рішення було оприлюднено 05.04.2022. Так як з 24.02.2022 по цей час позивач перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] , то про вказану ухвалу дізнався лише у червні 2022 року, тобто після відкриття громадянам доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень, тому вважає, що пропустив строк з поважних причин. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, пославшись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву (а.с. 83-88). Відзив мотивований тим, що на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2020 та постанови Вінницького апеляційного суду від 01.04.2021 у справі №127/25304/16-ц, відповідачем АТ «Укртрансгаз» 09.04.2021 було повністю сплачено позивачу 104844,12 грн., з відрахуванням (утриманням) з вказаної суми коштів всіх передбачених законодавством України податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Отже, повний розрахунок із позивачем було проведено відповідачем 09.04.2021, про що позивачу було відомо. Відтак, враховуючи те, що після 09.04.2021 відповідач не здійснював більше жодних виплат на користь позивача, останній в свою чергу мав право звернутись до суду. Проте позивач не звернувся до суду протягом тримісячного строку, а також не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення до суду з відповідним позовом, а також того, що своєчасному зверненню перешкоджали непереборні обставини, які зробили неможливим або значно ускладнили таке звернення. Враховуючи норми чинного законодавства та практику Верховного Суду, відповідач вважає, що наявні підстави для відмови у задоволенні позову. Також зазначено, що позивач здійснив невірний розрахунок середнього заробітку за весь час затримки належного до виплати при звільненні. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивача [PERSON] , оператора 5-го розряду газорозподільчої станції «Вінниця Східна» служби газорозподільчих станцій Бердичівського лінійного управління магістральних газопроводів було вперше звільнено з роботи у Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» наказом від 12.04.2016 №061-к у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації та відсутністю його згоди на переведення на іншу роботу згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 5, 33). Рішенням Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 11.10.2016,\~яке залишено\~без змін\~ухвалою Апеляційного\~суду Вінницької\~області від\~16.03.2017\~та постановою\~Верховного Суду\~від 04.07.2018\~(справа\~№127/8425/16-ц) позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Київтрансгаз» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати задоволено частково. Скасовано наказ начальника Бердичівського ЛВУМГ Лохмана В.В. №061-к від 12.04.2016 про звільнення [PERSON] як незаконний. Поновлено [PERSON] на посаді оператора 5 розряду газорозподільної станції «Вінниця Східна». Стягнуто з Бердичівського ЛВУМГ філії УМГ Київтрансгаз на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 12.04.2016 по день ухвалення рішення суду в розмірі 55324,08 грн. Стягнуто з ПАТ «Київтрансгаз» судовий збір в сумі 551,20 грн. на користь держави. В частині стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 9 220,68грн. та поновлення на роботі рішення суду допущено до негайного виконання. В решті вимог відмовлено (а.с. 6, 55). В подальшому, наказом Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» від 05.12.2017 №191-к звільнено [PERSON] , оператора 5 розряду газорозподільної станції ГРС Вінниця Східна Бердичівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів (табельний номер - 24080502) 05.12.2017 за прогул без поважних причин (23.11.2017 не вийшов на роботу та відмовився надати пояснення про причину відсутності), п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 54). Позивач пояснив\~суду,\~що він\~оскаржував до\~суду звільнення\~його з\~роботи 05.12.2017,\~однак судом\~у задоволенні\~позову йому\~було відмовлено.\~Разом з\~тим,\~звільнивши позивача\~з роботи\~05.12.2017\~відповідач не\~здійснив повний\~розрахунок із\~позивачем,\~зокрема,\~за періоди виконання позивачем у вихідні дні роботи тимчасово відсутнього працівника (змінного оператора), який перебував у відпустці за період з 2003 по 2015 рік, тому [PERSON] звернувся до суду із відповідним позовом. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2020, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 01.04.2021 та постановою Верховного Суду від 10.05.2022 (справа №127/25304/16-ц) позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення невиплаченої заробітної плати за фактично відпрацьовані години, починаючи з 17.05.2002 по даний час задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за періоди виконання у вихідні дні роботи тимчасово відсутнього працівника (змінного оператора), який перебував у відпустці за період з 2003 по 2015 рік включно, в сумі 104844,12 грн., з відрахуванням (утриманням) з вказаної суми коштів всіх передбачених законодавством України податків, зборів та інших обов`язкових платежів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок держави (а.с. 8-14, 44-50, 56, 59-66). 09.04.2021 відповідач АТ «Укртрансгаз» повністю здійснив фактичний розрахунок з [PERSON] і виконав рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2020, яке залишено без змін згідно із постановою Вінницького апеляційного суду від 01.04.2021 у справі №127/25304/16-ц. Зокрема, 09.04.2021 відповідачем АТ «Укртрансгаз» було перераховано [PERSON] 84399,52 грн.; сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 22% у розмірі 19800,00 грн. на рахунок Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків; сплачено податок на прибуток/на доходи фізичної особи у розмірі 18871,94 грн.; сплачено військовий збір у розмірі 1572,66 грн. на рахунок Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, що підтверджується копіями платіжних доручень від 09.04.2021 №4117, №4120, №4118, №4119 (а.с. 89-92). Крім того, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.10.2021 (справа №127/11066/21), яке залишено\~без змін\~постановою Вінницького\~апеляційного суду\~від 13.01.2022,\~у задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про індексацію стягнутої невиплаченої заробітної плати відмовлено (а.с. 57-58, 67-72). Згідно із\~ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Частиною 1 ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно із ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Відповідно до п. 25 постанови пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суди мають враховувати, що тримісячний строк звернення із заявою до КТС або безпосередньо до суду, який обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (статті 225, 233 КЗпП), і відповідно до цього з`ясовувати зазначену дату. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові. Офіційне тлумачення ч. 1 ст. 233 КЗпП України надано в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року 4-рп/2012, яким встановлено, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується позивачем, відповідач здійснив фактичний розрахунок з [PERSON] 09.04.2021, проте з позовом до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] звернувся лише 29.06.2022, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду. Суд, оцінюючи поважність зазначених позивачем у заяві (а.с. 24-26) причин пропуску строку звернення до суду, зазначає таке. Частиною 1 ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно із ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку звернення до суду. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні строку звернення до суду є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Суд вважає, що зазначені позивачем у заяві (а.с. 24-26) причини пропуску строку звернення до суду не є поважними, оскільки позивач не довів суду належними доказами наявність обставин, які унеможливили позивача звернутися до суду з цим позовом протягом трьох місяців після фактичного розрахунку відповідача по заробітній платі, який було здійснено відповідачем 09.04.2021. Вирішення судом спору між сторонами по справі №127/11066/21 за позовом [PERSON] до АТ «Укртрансгаз» про індексацію стягнутої невиплаченої заробітної плати і по якому позивачу було відмовлено у позові, не є обставиною, яка перешкоджала позивачу звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки у виплаті належної суми з дня звільнення по день фактичного розрахунку - 09.04.2021. Належних доказів поважних причин пропуску строку, встановленого ст. 233 КЗпП України позивачем суду не надано. Зазначені обставини є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] з підстав пропуску строку звернення до суду із зазначеними позовними вимогами. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , тому на підставі ст. 141 ЦПК судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed