Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.04.2011 у розмірі 11529,29 гривен та судові витрати у розмірі 2270,00 гривен. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 06.04.2011, згідно якої отримала кредит у розмірі 8500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті - заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості у відповідача виникла заборгованість. 08.12.2014 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.12.2015 року позов був задоволений, та з відповідача стягнута заборгованість в розмірі 15284,34 грн нараховану станом на 31.10.2014 року. Відповідно до ст.. 599 ЦК України: зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином, а не в силу вже прийнятого рішення суду. Таким чином, ухвалення рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованості складає 7377,44 грн. Оскільки з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.12.2015 року, тобто за період з 06.04.2011 року по 31.10.2014 року, то за період після подання позовної заяви від 08.12.2014 року, з 09.12.2014 по 23.05.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 11529,29 грн., яка складається з наступного: -10100,69 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; -1428,60 грн. 3 % річних від простроченої суми. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві, і в окремому клопотанні просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, однак про причини своєї неявки суд не повідомив. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату,час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. 06.04.2011 [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява складає між нею і банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві та, що відповідач ознайомлена та згодна з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку». Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від04 грудня 2015 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 15284,34 грн. заборгованості за кредитним договором від 06.04.2011 року та судові витрати. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість у\~ [PERSON] за період з 09.12.2014 року по 23.05.2021 становить 11529,29 грн., яка складається з наступного: 10100,69 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1428,60 грн. три відсотки річних від простроченої суми. Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статі 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статі 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Згідно з частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З правового аналізу зазначених норм вбачається, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та трьох відсотків річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16, провадження № 14 -254цс19. Судом встановлено, що позивач скористався правом звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту, звернувшись 09.01.2015 року до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, вимоги якого задоволено рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.12.2015 року. Згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 по справі № 564/2199/15-ц, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. З матеріалів позову вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки у цій справі відповідач не надав суду жодних доказів виконання ним його грошового зобов`язання, то позивач має право на відшкодування останнім понесених ним інфляційних втрат, а також трьох відсотків річних. Суд приймає до уваги розрахунок наданий позивачем та приходить до висновку про задоволення позову, та стягує з відповідача на користь позивача 11529,29 грн. з яких: 10100,69 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 1428,60 грн. три відсотки річних від простроченої суми. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 8, 2 Конституції України, ст.ст. 207, 509, 526, 527, 530, 549, 610, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 12, 141 ЦПК України, ст.ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII\~та

Outcome: approved