Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

08 червня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною [PERSON] , визначивши такі способи участі у спілкуванні та вихованні з донькою: побачення три рази на тиждень: кожної неділі з 10.00 години до 18.00 години та кожного вівторка і четверга з 16.00 години до 19.00 години. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що від шлюбу з відповідачкою у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] , шлюб між батьками було розірвано до її народження, донька проживає разом з відповідачкою, позивач за рішенням суду сплачує на утримання дитини аліменти, позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, не дає йому бачитися з донькою, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити його участь у спілкуванні та вихованні дитини. 12 серпня 2021 року представник відповідачки [PERSON] адвокат Смірнов А.І. надав суду відзив на позовну заяву, в якій зазначав, що дійсно сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду. Після розірвання шлюбу у відповідачки народилася дитина, яка проживає з матір`ю. Але відповідачка заперечує те, що створює перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною, позивач сам довго не цікавився дитиною, не виходив на зв`язок, лише сплачував аліменти, при цьому не намагався налагодити стосунки з донькою. Крім того, з визначеними позивачем способами участі у спілкуванні і вихованні дитини, не може погодитися, оскільки з урахуванням віку дитини, за яким вона потребує дотримання відповідного режиму і догляду, те, що вона довгий час не усвідомлювала про існування у її житті батька, все це може завдати шкоду дитині та негативно вплинути на її психічний та фізичний стан. Представник відповідача також зазначав, що позивач зловживає алкогольними напоями, так відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на відео, що додано до матеріалів тієї справи, вбачається, що він вживає ненормативну лексику, все це свідчить про безвідповідальність і недобросовісність позивача. Крім того графік годин побачень є також неспівмірним з віком дитини, та навіть при визначені іншого графіку, він має включати обов`язкову присутність матері до досягнення дитиною більш дорослішого віку, та мати мінімальну кількість годин на день та разів на тиждень. У судовому засідання позивач та його представник підтримали позовні вимоги, позивач пояснив, що відповідач перешкоджає йому у зустрічах з донькою з березня 2021 р., після подання позову взагалі на дзвінки по телефону не відповідає, однак підтвердити це не може. Відповідачка та її представник заперечували проти задоволення позову. Відповідачка вказувала на те, що вона не створювала позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною, він сам не виходив з ними на зв`язок довгий час, тому з урахуванням того, що він не знає дитину, оскільки від народження з нею майже не бачився, не може довірити йому дитину та зважаючи на стан здоров`я доньки, яка є алергіком і приймає ліки, просила проводити зустрічі з батьком у її присутності протягом 8-ми місяців. Також звернула увагу суду на те, що позивач є безвідповідальною людиною, вона не може йому довіряти. Представник третьої особи Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у їх відсутності та прийняття рішення в інтересах дитини, а також надали суду висновок про визначення способів участі батька у вихованні і спілкуванні з малолітньою донькою. 01 липня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. 11 травня 2022 року закрито підготовче провадження. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, матеріалами справи встановлено, що 16 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який 07 липня 2011 року рішенням Арцизького районного суду Одеської області був розірваний. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: [PERSON] та [PERSON] , про що 31 травня 2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області вчинено актовий запис № 2434. З 25 липня 2018 року дитина зареєстрована по [ADDRESS] , за місцем проживання матері. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2020 року по справі № 523/4299/20 з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на користь позивачки. Згідно з\~висновком Суворовської\~районної адміністрації\~Одеської міської\~ради в\~особі органу\~опіки та\~піклування №\~01-05-3/78вх\~від 07.04.2022\~року,\~орган опіки\~та піклування\~вважає доцільним\~визначити способи\~участі батька,\~ [PERSON] ,\~у вихованні\~малолітньої доньки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~шляхом встановлення\~спілкування,\~враховуючи режим\~дня та\~бажання дитини: щонеділі з 10.00 години до 18.00 години, щовівторка та щочетверга з 16.00 до 19.00 години, без присутності матері за попередньою домовленістю між батьками, протягом одного місяця спілкування у присутності матері. У висновку також зазначено, що за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] , створені належні умови для проживання дитини, є ігрова зона, шафи для одягу, іграшки, книжки. У своїх письмових поясненнях Службі у справах дітей [PERSON] просила врахувати, що [PERSON] не бачився з дитиною більше року, не обізнаний у годуванні дитини, догляду за нею та стану її здоров`я, зловживає спиртними напоями. За нормами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Так, правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про охорону дитинства» (Закон № 2402-III), Цивільним Кодексом (ЦК) України, Сімейним Кодексом (СК) України, зокрема статтями 141, 151 СК за якими, мати, батько мають рівні права та обов`язки, щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків, щодо дитини; батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною першою та другою статті 159 СК якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» вказано, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Суд при розгляді справи також приймає до уваги практику рішень ЄСПЛ, а саме: справа «М.С. проти України», в якій зазначено, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого /*-типу (справа «Ельшольц проти Німеччини»); справа «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії, в якій зазначається, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України»). Визначаючи спосіб участі у вихованні і спілкуванні батька з дитиною суд не бере до уваги заперечення відповідачки з посиланням на стан здоров`я дитини, необхідність лікування та дотримання дієти, оскільки суду не надано відповідних доказів. Також відповідачкою не надано доказів, з яких можна зробити висновок, що позивач може безвідповідально ставитися до своєї дитини. Отже, суд дійшов висновку про те, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому, враховуючи графік робочого часу відповідачки до 16.00 години, визначає спосіб участі батька у вихованні малолітньої доньки, що не суперечить інтересам дитини, наступним чином:\~кожної неділі з 10.00 до 18.00 год. та кожного вівторка і четверга з 17.00 год. до 20.00 год. Перші три місяці проводити зустрічі в присутності матері [PERSON] , що буде достатнім для адаптації в спілкуванні з батьком. Оскільки суду не надано доказів в підтвердження вчинення відповідачкою перешкод для спілкування батька з дитиною, суд вважає, що вимога про зобов`язання [PERSON] \~не чинити\~йому перешкоди\~у спілкуванні\~з дитиною\~ [PERSON] є необгрунтованою та передчасною. Зважаючи на стосунки позивача із відповідачкою, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що при зустрічах з дитиною не потрібно травмувати дитячу психіку, не з`ясовувати стосунки в її присутності, не налаштовувати її один проти одного, та зазначає, що дитина повинна розвиватися фізично, морально та духовно, а не перетворюватися на предмет маніпуляції між батьками та їх родичами. Також суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про те, що частиною четвертою статті 159 СК передбачено, що у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову,\~суд керується\~виключно інтересами\~малолітньої дитини,\~яка має\~право на\~побачення та\~спілкування з\~батьком,\~яке буде\~відповідати вимогам\~закону,\~і узгоджується\~з інтересами\~малолітньої дитини. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial