Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його двоюрідний брат по лінії матері [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина. Вказує, що він є спадкоємцем майна [PERSON] за законом, однак не встиг своєчасно звернутись до нотаріальної контори із відповідною заявою, у зв`язку із складними сімейними обставинами, тривалими відрядженнями та поїздками в т.ч. і за кордон. Вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, просив визначити додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини тривалістю 2 місяці з моменту набрання рішенням законної сили. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, до суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, в якій просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та заяву про визнання позову. За таких обставин, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідач визнав позов, таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд задовольняє позовні вимоги. Крім визнання відповідачем позову, судом встановлено, що [PERSON] є двоюрідним братом [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України №00029861493 від 10.03.2021р., витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України №00029861591 від 10.03.2021р., витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №0029824862 від 05.03.2021р., витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України №00029824604 від 05.03.2021р. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Ірпінь Київської області, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №00029823713 від 05.03.2021р., свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Листом завідувача Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавель А.М., [PERSON] повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON] , зокрема у зв`язку з тим, що спадкоємцем був пропущений передбачений законом шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини. [PERSON] є матір`ю позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Згідно із виписки з історії хвороби № 7523 від 04.08.2020р., витягу з медичної карти №11377 від 13.11.2020р., довідки № 3681 від 10.12.2020р., виданих КНП Київської обласної ради «Київський обласний онкологічний диспансер», [PERSON] , 1953р.н. неодноразово проходила обстеження та лікування у медичній установі. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як на підставу пропущення строку для прийняття спадщини позивач посилався на те, що у його матері були проблеми зі здоров`ям, у зв`язку із чим вона проходити численні обстеження та лікування, а тому він був вимушений доглядати за нею та фінансово забезпечувати, а також на те, що у зв`язку із специфікою його роботи, а саме: тривалими відрядженнями, в т.ч. і за кордон, тому після смерті [PERSON] не встиг прийняти спадщину в установлений законодавством строк. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи обставини, що у позивача після смерті двоюрідного брата, були складні сімейні обставини, суд приходить до висновку, що ним пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, тому позовну заяву слід задовольнити. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п' ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Із позовної заяви вбачається, що позивач вказує попередній (орієтовний) розрахунок судових витрат на правову допомогу у розрахунку: правова оцінка документів і складання позовної заяви -1500,00 грн., оплата витрат на правову допомогу із розрахунку 1000,00грн./одне судове засідання. Однак враховуючи те, що у справі відсутні розрахунок судових витрат пов`язаних із правничою допомогою, а також докази понесених позивачем дійсних витрат на правничу допомогу, або те що він має їх понести в майбутньому, суд відмовляє в проханні стягнення витрат на правничу допомогу. При цьому, суд звертає увагу, що наявність довіреності, наданої позивачем адвокату Бокачу І.П., уповноважуючи його бути представником, не підтверджує суму витрат понесених позивачем на правничу допомогу, оскільки не містить таких даних. Разом із цим, в силу ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, суд покладає на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved