Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Смартівей Юкрейн» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за Договором № 7591311782 від 18.03.2021р. у розмірі 36248,99 грн., що відповідно до розрахунку, наданого позивачем складається з: сума кредиту - 18 250,00 грн.; проценти за користування кредитом в пільговий період з 19.03.2021 до 25.03.2020 p. включно - 1390,07 грн.; згідно умов Договору проценти за користування кредитом в період пролонгації з 26.03.2021 року до 24.04.2021 року включно - 14917.19 (тіло кредиту після часткової сплати кредиту) * 1,29% = 192,43 грн. в день тобто 30 днів *192,43 грн. = 5772,90 грн.; проценти за користування кредитом після завершення пільгового періоду з 25.04.2021 до 03.07.2021 p. включно 14917.19 * 1,49% = 222,27 грн. в день, тобто 70 днів * 222,27 грн. = 15558,90 грн.; сплачено позичальником - 3905,00 грн. сплачено за рахунок бонусів - 817,88 грн.; нараховано пені та/або штрафів - 0,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. та 5 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору № 7591311782 від 18.03.2021р. При цьому позивач вказує, що він взяті на себе зобов`язання за Договором виконав належним чином. Ухвалою судді від 25.08.2021р. у згаданій справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 10 грудня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач не визнає позовні вимоги, заперечує проти задоволення позову в повному обсязі з огляду на наступне. Відповідач зазначає, що договір, який наданий позивачем, не містить ознаки кредитного договору, оскільки видавати кошти в позику під процент мають право лише ліцензовані фінансові установи. Окрім цього, на думку відповідача, кредитний договір мав бути укладений у письмовій формі, а розмір заборгованості, на який посилається позивач, не доведений належними доказами, перш за все документом, який підтверджує факт надання відповідачу коштів, а також розрахунок заборгованості не узгоджується з умовами кредитного договору, оскільки є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. 18.03.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Смартівей Юкрейн», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений Договір № 7591311782, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у формі відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) або повністю в межах строку дії договору кредитної лінії, який становить 180 календарних днів на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути у передбачені цим Договором строки кредит (транш) та сплатити проценти за користування кредитом, зазначені в пункті 3.1. цього Договору. Згідно з п. 1.2. Договору розмір кожного окремого траншу кредитної лінії, ліміт кредитної лінії, строк кредитування, розмір процентів викладено сторонами у відповідному додатку, який є невід`ємною частиною цього Договору. Стаття 3 Договору визначає порядок нарахування та сплати процентів за користування кредитом, у якій передбачено, що протягом строку кредитування розмір процентів складає 1,49% та у пільговий період 1,29% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються на фактичне число календарних днів користування кредитом, починаючи з дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення визначеного Договором строку, на який надається кредит. Річна процентна ставка складає 543,85% річних та у пільговий період 470,85%. Також, відповідачем 18.03.2021 року було укладено три додаткових угод до Договору про збільшення суми кредиту на 8250,00 грн. у загальному розмірі. Додатковою угодою від 25 березня 2021 року про зміну Договору кредитної лінії № 7591311782 від 18 березня 2021 р, сторони домовились про пролонгацію пільгового періоду або строку кредитування (строку користування кредитом), якщо пільговий період не передбачено умовами Основного договору, на 30 (тридцять) календарних днів. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідності до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 638 Цивільного Кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» цей Закон регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладення електронного договору. За частиною 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Положення частини 6 даної статті Закону передбачають шляхи надання відповіді особи, якій адресова пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчиненні дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначені форми підписання електронного правочину: електронним підписом або електронним цифровим підписом відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що елекронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору У відповідності до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядку їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов`язання за Договором, надавши відповідачу грошові кошти в кредит, що підтверджується довідкою від 16.08.2021 вих. № 16082021/3 за підписом керівника департаменту підтримки термінових грошових переказів та електронних послуг АТ КБ «Приватбанк» Чаплінської М.В., відповідно до якої відповідачу на його картковий рахунок булу проведено операції по зарахування коштів у загальному розмірі 18250 грн, тобто вказане спростовує твердження відповідача про не укладення договору позики із позивачем. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, а також сплати відсотків належним чином не виконав, з огляду на що в нього утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку позивача складає суму 36248,99 грн. У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розрахунок заборгованості, складений позивачем, суд бере до уваги, оскільки узгоджується з умовами кредитного договору, поряд із цим, відповідачем контррозрахунку не надано. Посилання відповідача на те, що умови договору є несправедливими в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачі», судом не беруться, оскільки матеріали справи не містять відомостей про визнання окремих положень кредитного договору недійсним, крім того відповідачем зустрічних позовних вимог з даного питання не заявлялось. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). За таких обставин, на думку суду, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а відповідачем зворотного суду не доведено. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Позивач просить стягнути з відповідача 5 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Позивачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано Договір №12/20 про правове забезпечення підприємницької діяльності від 31.12.2020р., Акт приймання-передачі послуг від 17.08.2021р., платіжне доручення №5834 від 17.08.2021р. Суд, з урахуванням положень ЦПК України, практики Верховного Суду з питань стягнення витрат на правову допомогу, дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Outcome: approved