Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

Позивач АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб шляхом підписання заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) відповідно до умов Договору комплексного обслуговування фізичних осіб укладеного між банком та клієнтом від 23 червня 2021 року. Згідно п.3.3 заяви [PERSON] просив збільшити наданий йому раніше кредит на споживчі потреби шляхом надання відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) на картковий рахунок № [NUMBER] . 23 червня 2021 року відповідачу було збільшено ліміт/розмір кредитної лінії до 15\~000,00 грн. та встановлено процентну ставку з користування кредитом в розмірі 46,8 процентів річних, а також визначено, що строк кредитування відповідає строку дії платіжної картки з урахуванням умов договору та можливістю наступної пролонгації на строк дії випущеної нової платіжної картки. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв`язку з чим Банк звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість у розмірі 19\~329,24 грн та судові витрати по справі у розмірі 2481,00 грн. Відповідно до\~кредитного договору визначено умови та порядок здійснення банком комплексного банківського обслуговування клієнта, врегульовано відносини сторін при наданні клієнту послуг банку. Згідно з умовами цього договору банк, у разі приєднання клієнта до договору, зобов`язується надати клієнту, визначені договором та обрані клієнтом послуги, а клієнт зобов`язується їх оплатити в розмірах та в порядку, передбачених договором та тарифами. Крім того, 23 червня 2021 року [PERSON] підписано Заяву на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) з наміром отримати кредит на свій картковий рахунок. Однак [PERSON] \~\~не виконує належним чином договірні зобов`язання, в результаті чого станом на 09 серпня 2022 року виникла заборгованість в розмірі 19\~329,24 грн., з яких: заборгованість за кредитом\~14\~975,49 грн.; сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом 3\~648,89 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 77,54 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 30,82 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 437,40 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 159,10 грн. Позивач зазначає, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням прав Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Івано-Франківського обласного управління АТ" Ощадбанк" і стало підставою звернення банку до суду з даним позовом. Ухвалою судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2022 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте надав заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив стягнути в користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України в особі: філії Івано-Франківського обласного управління АТ" Ощадбанк" з відповідача [PERSON] заборгованість в сумі 19\~329,24 грн. та стягнути сплачені судові витрати по справі в сумі 2481,00 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, просить відмовити в задоволені позову. Окрім того, ним було надано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки через запровадження військового стану він не в змозі сплачувати кредит. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, з таких підстав. Так, між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб шляхом підписання заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) відповідно до умов Договору комплексного обслуговування фізичних осіб укладеного між банком та клієнтом від 23 червня 2021 року. Згідно заяви Банк збільшив [PERSON] збільшено ліміт/розмір кредитної лінії до 15\~000,00 грн. та встановлено процентну ставку з користування кредитом в розмірі 46,8 процентів річних, а також визначено, що строк кредитування відповідає строку дії платіжної картки з урахуванням умов договору та можливістю наступної пролонгації на строк дії випущеної нової платіжної картки (а.с.5). Згідно розрахунку заборгованості за основним боргом , процентами , 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання [PERSON] \~\~не виконує належним чином договірні зобов`язання, в результаті чого станом на 09 серпня 2022 року виникла заборгованість в розмірі 19\~329,24 грн., з яких: заборгованість за кредитом\~14\~975,49 грн.; сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом 3\~648,89 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 77,54 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 30,82 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 437,40 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 159,10 грн. (а.с.12). Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно із ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 3ст. 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконує свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1ст.3 ЦК України. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями ч.1ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із частиною першою статті 1050ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно Кредитного договору Банк має право вимагати від Позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань по цьому Договору. Факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору знайшов своє підтвердження при розгляді справи і є підставою відповідно до змісту договору, наданого позивачем розрахунку боргу та вимог чинного законодавства до задоволення позову в частині стягнення .заборгованості за основним боргом та процентів за користування кредитом. Стосовно вимог про стягнення трьох відсотків річних і інфляційних втрат, суд звертає увагу на таке: За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), на яку посилався заявник в касаційній скарзі, дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18) викладено висновок про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц дійшов висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому погодився з висновками суду апеляційного суду про те, що, пред`явивши у червні 2015 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені (на загальну суму 22455,73 долари США), кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому апеляційний суд правильно стягнув з позичальника заборгованість за кредитним договором з урахуванням того, що проценти після спливу строку кредитування не нараховуються. В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №5017/1987/2012 колегія суддів зазначила про те, що згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20 цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Враховуючи, що в договорі передбачений розмір процентів, саме ці проценти підлягають стягненню. Враховуючи викладене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в відповідача на користь позивача підлягають сягненню судові витрати в сумі 2481,00 грн. сплаченого судового збору по справі в користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: partial