Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, яка обґрунтована тим, що 17.01.2022\~року Донецьким\~окружним адміністративним\~судом прийнято\~рішення по\~справі №\~200/15047/21,\~згідно з\~яким визнано\~протиправною бездіяльність\~Головного управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Донецькій області\~щодо непроведення\~перерахунку відповідно\~до Закону\~України Про\~пенсійне забезпечення\~осіб,\~звільнених з\~військової служби,\~та деяких\~інших осіб\~пенсії на\~підставі довідки,\~виданої Державною\~установою Територіальне\~медичне об`єднання\~Міністерства внутрішніх\~справ України\~по Донецькій\~області від\~25.08.2021\~року №\~33/25-2655,\~зобов`язано\~Головне управління\~Пенсійного фонд)\~України в\~Донецькій області\~здійснити перерахунок\~та виплату\~раніше призначеної\~позивачу пенсії\~за вислугу\~років відповідно\~до Закону\~України Про\~пенсійне забезпечення\~осіб,\~звільнених з\~військової служби,\~та деяких\~інших осіб\~пенсії па\~підставі довідки,\~виданої Державною\~установою Територіальне\~медичне об`єднання\~Міністерства внутрішніх\~справ України\~по Донецькій\~області від\~25.08.2021\~року №\~33\\25-2655,\~починаючи з\~01.12.2019\~року,\~з урахуванням\~фактично виплачених\~сум та\~висновків суду\~викладених у\~рішенні. Рішення Донецького окружного адміністративного суду набуло законної сили, видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Вважає, що відповідач, всупереч вимогам законодавства допустило прийняття незаконного рішення, позивачу довелось звертатись до судових та інших державних органів для захисту своїх прав. Протиправні дії відповідача призвели до того, що позивачу не було призначено пенсію за віком на пільгових умовах, тобто органом державної влади порушено гарантовані Конституцією України та законами України право на соціальний захист, право на достатній життєвий рівень для себе, що включає достатнє харчування, одяг, житло, право на державне пенсійне забезпечення, право на мирне володіння майном. Вказує на те, що у зв`язку з порушенням \~ \~ \~ \~його прав відповідачем, йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які виражаються у відчутті тривоги, розпачу, стресу, пов`язаному з тим, що він маючи достатній пільговий стаж та необхідний вік для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, був позбавлений отримувати забезпечену та гарантовану Державою пенсію на протязі тривалого часу з дня подання заяви про призначення пенсії ( як встановлено судом у справі 200/15047/21 відповідач отримав його заяву про перерахунок пенсії 16.09.2021 року, до теперішнього часу пенсія йому не призначена). Тобто більше двох з половиною років він був позбавлений права на належний соціальний захист та позбавлений пенсійних виплат у старості. Зазначає, що протиправними діями відповідача були порушені його звичайні життєві зв`язки, оскільки він вимушений був звертатися за консультаціями до юристів, а потім до судових органів та до виконавчої служби за захистом своїх прав, тобто докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав. Вказує на те, що порушення його прав носить триваючий характер більше двох з половиною років. Весь цей період він відчував постійний стрес, напругу, пригнічення з приводу свавілля, яке застосовано державним органом до нього. Вказує на те, що оскільки відповідач протиправно належно не виконав покладених на нього повноважень, це порушило його майновий інтерес у розмірі пенсійних сум за період з 01 грудня 2019 року по теперішній час, які позивач не отримав вчасно з вини відповідача. Ця сума є для позивача значною шкодою, зважаючи на те, що він проживає в зоні проведення активних бойових дій. З урахуванням того, що відповідачем у результаті протиправної поведінки порушені гарантовані Конституцією України, законами України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, її права: 1) право на соціальний захист (ст.46 Конституції України); 2) право на достатній життєвий рівень для себе, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст.48 Конституції України); 3) право на державне пенсійне забезпечення (ЗУ «Про пенсійне забезпечення»); 4) право мирно володіти своїм майном (ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод), то розмір відшкодування за кожне порушене право людини і громадянина, яке було гарантоване державою, але порушене органом державної влади, позивач оцінює у розмірі гарантованої державою мінімальної заробітної плати, яка встановлена ЗУ «Про державний бюджет на 2022 рік» (6500 грн.). Отже, розмір моральної шкоди, якого він зазнав, позивач оцінює у 26\~000 грн. (6500 грн. х 4 порушених права). В зв`язку з викладеним, просить відшкодувати йому моральну шкоду, завдану протиправним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначенні пенсії та стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на свою користь 26\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області надав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача з наступних підстав. Так, [PERSON] перебуває як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262). Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17.01.2022 року по справі №200/15047/21 позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не проведення перерахунку відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб пенсії на підставі довідки, виданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області від 25.08.2021 року № 33/25-2655; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонд) України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб пенсії па підставі довідки, виданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області від 25.08.2021 року № 33\\25-2655, починаючи з 01.12.2019 року, з урахуванням фактично виплачених сум та висновків суду, викладених у рішенні. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Головним управлінням було подано апеляційну скаргу на вищезазначене рішення суду, але 22.08.22 судом апеляційної інстанції було Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року у справі № 200/15047/21 повернути заявникові. Рішенням суду, враховуючи ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2022, зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії гр. [PERSON] з 01.12.2019 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 25.08.2021 №33/25-2655 (далі-довідка №33/25-2655), виданої Державною Установою Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області, із урахуванням проведених виплат. Дане Рішення суду виконано в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства. Здійснено перерахунок пенсії гр. [PERSON] в розмірі 9137,02 грн. (розмір пенсії до перерахунку складав 5957,78 грн.) згідно довідки №33/25-2655. 4 Нарахована сума доплати за результатами перерахунку згідно Рішення з урахуванням виплачених сум за період з 01.12.2019 по 30.09.2022 склала 128920,81 грн. (86320,61 грн. + 20345,52 грн. + 22254,68 грн.), а саме: 01.12.2019 - 30.06.2021, 4543,19 грн. (8014,93 грн.- 3471,74 грн.) х 19 місяців = 86320,61 грн.; 01.07.2021 - 28.02.2022, 2543,19 грн. (8014,93 грн.- 5471,74 грн.) х 8 місяців = 20345,52 грн.; 01.03.2022 - 30.09.2022, 3179,24 грн. (9137,02 грн.- 5957,78 грн.) х 7 місяців = 22254,68 грн. Відповідно до ч. 3 КАС України на виконання зазначеного рішення суду, яке набрало законної сили 22.08.2022, управлінням, як суб`єктом владних повноважень, наділеним дискреційними повноваженнями, було виконано в повному обсязі, а саме, здійснено перерахунок пенсії [PERSON] в розмірі 9137,02 грн. згідно довідки №33/25-2655 та нарахована сума доплати за результатами перерахунку з урахуванням виплачених сум за період з 01.12.2019 по 30.09.2022 склала 128920,81 грн. Отже, оскільки відповідачем виконано рішення суду від 17.01.2022 року по справі №200/15047/21 за позовом [PERSON] до Головного управління, на виконання якого здійснено перерахунок пенсії [PERSON] в розмірі 9137,02 грн. згідно довідки №33/25-2655 та нарахована сума доплати за результатами перерахунку з урахуванням виплачених сум за період з 01.12.2019 по 30.09.2022 склала 128920,81 грн., що підтверджено розпорядженням Головного управління від 21.09.22, вважає, що діяли правомірно та відповідачем не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. В подальшому позивачем було надано відповідь на відзив, відповідно до якого, останній вказав, що на теперішній час пенсія йому не нарахована, а також не сплачено заборгованість по пенсійним витратам, крім цього, вказав, що суд у рішенні зобов`язав здійснити прерахунок пенсії та виплатити, а не нарахувати. Менш того відповідач пише «доплата» а не «заборгованість», що є взагалі цинічним. З невиплатою заборгованості відповідачем він не згоден з наступних підстав. Головним розпорядником коштів за бюджетною програмою є Міністерство соціальної Документ сформований в системі «Електронний суд» 01.10.2022 3 політики України, розпорядником нижчого рівня - Пенсійний фонд України, відповідно територіальне управління Пенсійного фонду України не є розпорядником коштів Пенсійного фонду. Отже, залежно від ступеня підпорядкованості та обсягу наданих прав розпорядники поділяються на головних розпорядників та розпорядників нижчого рівня. Розпорядник коштів бюджету нижчого рівня - це розпорядник, який у своїй діяльності підпорядкований відповідному головному розпоряднику та (або) діяльність якого координується через нього. Позивач звертає увагу на те, що управління є розпорядником коштів нижчого рівня, відповідне фінансування пенсійних виплат здійснюється централізовано на підставі сформованої територіальним управлінням розрахункової потреби на фінансування пенсійних виплат, надісланої до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. 09.12.2021 року Правлінням Пенсійного фонду України № 35-1 була прийнята Постанова «Про внесення змін до Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України», якою внесено зміни до Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31 серпня 2009 року № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 вересня 2009 року за № 897/16913 (із змінами) далі за текстом Порядок № 21-2. Відповідно до п. 1 Розділу VII Порядку № 21-2, бюджет Пенсійного фонду з урахуванням пункту 12 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 Розділу VII Порядку № 21-2, затвердження бюджету Пенсійного фонду з урахуванням підпункту 1-1 пункту 14 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України здійснюється Кабінетом Міністрів України протягом місяця з дня набрання чинності законом про Державний бюджет України. Відповідно до п. 6 Розділу VII Порядку № 21-2, якщо до початку нового бюджетного періоду Кабінетом Міністрів України не прийнято постанову про затвердження бюджету Пенсійного фонду, з урахуванням статті 41 Бюджетного кодексу України розробляються та доводяться до територіальних органів Тимчасовий розпис доходів і видатків Пенсійного фонду та тимчасові лімітні довідки. Тимчасовий розпис доходів і видатків Пенсійного фонду затверджується наказом Голови правління Пенсійного фонду до початку планового бюджетного періоду. Затверджений Тимчасовий розпис доходів і видатків Пенсійного фонду доводиться до виконання територіальним органам до початку планового бюджетного періоду. Відповідно до п. 1 Розділу ІХ Порядку № 21-2, фінансування пенсійних виплат здійснюється відповідно до щомісячного Плану-графіка поденного фінансування виплати пенсій і видатків на утримання апарату Фонду (далі - План-графік). Формування та погодження Плану-графіка здійснюється згідно із Порядком покриття тимчасових касових розривів Пенсійного фонду України, пов`язаних з виплатою пенсій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 грудня 2010 року № 1080. Поденні суми видатків на пенсійні виплати (поденна потреба) формуються з урахуванням заявки територіальних органів. Якщо при формуванні Плану-графіка на певну дату виникне неможливість здійснити планове фінансування пенсій за рахунок залишків власних коштів Пенсійного фонду, поточних власних надходжень та надходжень з державного бюджету (тимчасовий касовий розрив), на цю дату залучається позика за рахунок коштів єдиного казначейського рахунку, про що укладається відповідний договір. Тому посилання боржника на неприйняття бюджету ПФУ на 2022 рік безпідставне, оскільки законодавством передбачена навіть позика для ПФУ. Відповідно до п. 2 Розділу ІХ Порядку № 21-2, фінансування пенсійних виплат здійснюється з урахуванням Порядку казначейського обслуговування коштів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2017 року № 312. Отже, посилаючись на нехватку коштів та неприйняття бюджету на 2022 рік, боржник ухиляється від своїх обов`язків. Боржник має здійснити заявку до ПФУ для формування поденних сум видатків на пенсійні виплати (поденна потреба). Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.04.2016 року № 9-3 схвалено «Методичні аспекти управління фінансами Пенсійного фонду України». Відповідно до п. 3.1 Розділу ІІІ цієї Постанови, бюджетно-фінансові структурні підрозділи під час організації управління фінансами: - готують пропозиції щодо структури та змісту бюджетних програм щодо забезпечення пенсійних виплат, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету; - здійснюють на плановий період та наступні за плановим два бюджетні періоди розрахунки з відповідними обґрунтуваннями щодо доходів та видатків бюджету Пенсійного фонду України за статтями доходів (видатків), у тому числі в розрізі підвідомчих органів; - забезпечують складання заявки про потребу в коштах на виплату пенсій, формування плану-графіку поденного фінансування (календарного графіку поденного фінансування) пенсійних виплат і адміністративних видатків, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на Пенсійний фонд України. Таким чином, бюджетно-фінансовий структурний підрозділ має забезпечити складання заявки про потребу в коштах на виплату пенсій, формування плану-графіку поденного фінансування (календарного графіку поденного фінансування) пенсійних виплат. Саме тому бездіяльність боржника призвела до того, що виділення коштів для виплати йому заборгованості не відбулося. Вважає, що завдання відповідачем йому моральної шкоди очевидне та не потребує додаткових доведень. З огляду на викладене просив суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також з метою дотримання розумних строків її розгляду суд вважає за можливе справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності заперечень проти такого розгляду справи з боку сторін, що відповідає вимогам ст.279 ЦПК України. Позивач\~\~ [PERSON] до судового засідання не з`явився, в своїх позовних вимогах просив позов задовольнити та слухати справу без його участі. Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в судове засідання не з`явився, до суду надав відзив, неодноразово повідомлявся про розгляд справи, із заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Представника Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Секретарем судового засідання були надіслані повідомлення на офіційну електронну адресу відповідачів, а також неодноразово повідомлено за номером мобільного телефону представника, про що в матеріалах справи міститься телефонограма. Незважаючи на це на дату розгляду справи, відповідач не надав заяв про розгляд справи без участі, про відкладення розгляду справи та інше. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З огляду на викладене, оскільки представники відповідачів, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин неявки, представник Головного управління пенсійного фонду в Донецькій області подав відзив в якому заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. 17.01.2022 року Донецьким окружним адміністративним судом прийнято рішення по справі № 200/15047/21, згідно з яким визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо непроведення перерахунку відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб пенсії на підставі довідки, виданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області від 25.08.2021 року № 33/25-2655, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонд) України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб пенсії па підставі довідки, виданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області від 25.08.2021 року № 33\\25-2655, починаючи з 01.12.2019 року, з урахуванням фактично виплачених сум та висновків суду викладених у рішенні. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року встановлення судового контролю за виконанням рішення суду. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протягом 30 днів з дня отримання копії даної ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.01.2022 року по справі № 200/15047/21. 01 серпня 2022 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №200/15047/21 виданого 01 липня 2022 року про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб пенсії па підставі довідки, виданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області від 25.08.2021 року № 33\\25-2655, починаючи з 01.12.2019 року, з урахуванням фактично виплачених сум та висновків суду викладених у рішенні. Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області\~на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року\~у справі\~№ 200/15047/21\~повернуто заявникові. Головним управлінням пенсійного фонду України в Донецькій області від 01 жовтня 2022 року перераховано пенсію [PERSON] на підставі рішення суду від 17 січня 2022 року. Відповідно до розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії сума виплати пенсії [PERSON] у період з грудня 2019 року по вересень 2022 року становить 128920,81 грн. Вказане підтверджується довідками наданими в якості доказів відповідачем. Тобто фактично рішення Донецького окружного адміністративного окружного суду №200/15047/21 за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, в частині перерахунку пенсійних виплат виконано відповідачем 01 жовтня 2022 року, що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області наданої до відзиву. Згідно зі статтями 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень статті 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55\~Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56\~Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. За змістом статті 1173\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Відповідно до статті 23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачеві посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив та чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумарність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що "застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування". У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що "згідно зі статтею 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56\~Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167\~ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення." Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року, справа № 227/2918/19, порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного урядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Суд приймає до уваги той факт, що Донецьким окружним адміністративним судом від 17.01.2022 року прийнято рішення по справі № 200/15047/21, згідно з яким визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо непроведення перерахунку відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб пенсії на підставі довідки, виданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області від 25.08.2021 року № 33/25-2655, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонд) України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб пенсії па підставі довідки, виданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області від 25.08.2021 року № 33\\25-2655, починаючи з 01.12.2019 року, з урахуванням фактично виплачених сум та висновків суду викладених у рішенні. Фактично рішення суду, в частині нарахування пенсійних виплат, відповідачем виконано 01 жовтня 2022 року. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення компенсації моральної шкоди, завданої [PERSON] , оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що за рішенням відповідача позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії, на яку позивач має право. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладеній в Постанові від 27 травня 2020 року у справі № 554/8204\\16-ц провадження № 61-527 св 19. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Статтею 46\~Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Статтею 56\~Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених\~законом\~і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Згідно ч. 1ст.107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим\~Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом. Пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280визначено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до ч. 2ст.\~72\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73\~цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відповідно до ч. 1ст.\~25\~Бюджетного кодексу\~України державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення). Частиною 2ст.\~6\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до\~закону\~мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845(далі - Порядок). Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц вказано, що відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення. В постанові Верховного Суду від 09 лютого 2021 року по справі № 425/793/19 вказано, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені та які завдали особі моральної шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Окрім наведеного вище при ухваленні рішення суд зазначає, що саме по собі ухвалення судом рішення на користь позивача не може компенсувати йому немайнових втрат, оскільки позивач був змушений звертатися до суду, очікувати позитивного рішення на свою користь, а станом на теперішній час позивач вже протягом тривалого часу очікує фактичного виконання рішення. Крім того, позивач правомірно очікував фактичного та швидкого виконання рішення суду з боку органу державної влади, проте такого виконання так і не відбулося, фактично рішення суду було виконано 01 жовтня 2022 року, внаслідок чого, за вказаний період, позивач відчував та продовжує відчувати негативні емоції. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.3,19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. В даному випадку такі негативні емоції з урахуванням їх тривалості та розміру невиплаченої пенсії, призвели до моральних страждань позивача. На переконання суду, наведене є достатніми доказами того, що позивачу було завдано моральної шкоди. Враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалість часу її заподіяння, вартість майна, якого відповідач позбавив позивача внаслідок тривалої бездіяльності, суд вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди у сумі 10000 грн. Такий розмір моральної шкоди відповідає характеру правопорушення, яке вчинено органом державної влади, його тривалості, вимогам розумності і справедливості. Натомість, заявлена позивачем до стягнення сума моральної шкоди в розмірі 26\~000 грн., на думку суду, є завищеною та недостатньо обґрунтована відповідними розрахунками чи міркуваннями, з яких виходив позивач під час визначення розміру шкоди. Разом з тим, суд зазначає, що відшкодування, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України. Законом України\~«Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» не передбачено відшкодування моральної шкоди, проте встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі. Отже, шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Відповідно до пунктів 63, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження№ 14-514цс19) у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року\~у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22),\~від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова\~№ 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі\~№ 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) (пункт 44)). У пункті 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада\~2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Згідно з пунктом 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження№ 14-538цс19) зроблено висновок про те, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)).У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до Держави України, не є обов`язковою(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)). Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі№ 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 9 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)). Таким чином, участь Державної казначейської служби України в якості відповідача у цій справі не була обов`язковою. З огляду на вказане, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , слід задовольнити частково та стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, суму в розмірі 10 000 грн. З урахуванням змісту статті 25\~Бюджетного кодексу\~України та пп. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, стягнення з Державного бюджету України шляхом списання певної суми коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача є належним та ефективним способом захисту його прав. Державна казначейська служба України чи її компетентний орган повинні самостійно визначити в межах наданих їм повноважень з якого рахунку слід списати ці кошти та який орган Казначейства має здійснити таке списання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що згідно із п. 13 ч. 2ст.\~3\~Закону України\~«Про судовий\~збір» не справляється судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. Отже, судовий збір за подання подібних позовів не повинен справлятися взагалі, а тому у суду відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідачів в дохід держави. Про наявність будь-яких інших судових витрат жоден із учасників справи не заявляв.

Outcome: partial