Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. 01.04.2007 між Концерном «МТМ», в особі Філії Концерну «МТМ» Вознесенівського району, та [PERSON] було укладено договір №202920 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. За умовами договору теплопостачальна організація відпускає теплову енергію нежитловому приміщенню, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] . За період лютого 2020 року по квітень 2021 року позивач відпустив вказаному нежитловому приміщенню теплову енергію на загальну суму 10\~854,49 грн., що підтверджується актами приймання-передачі та розрахунками. [PERSON] здійснила часткову оплату суми боргу у розмірі 2\~398,97 грн., а тому заборгованість склала 8\~455,52 грн. Відповідач заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії на адресу Концерну «МТМ» не надав, належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії не повернув, тобто фактично погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з сумами, нарахованими позивачем до оплати у відповідні періоди. Проте в порушення умов договору споживач оплату спожитої теплової енергії здійснював не у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у розмірі 8 455,52 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 891,88 грн., три відсотки річних у розмірі 317,47 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~481,00 грн. Ухвалою судді від 22.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 29.09.2022, яке було відкладено на 25.10.2022, у зв`язку із першою неявкою відповідача у судове засідання. Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим його представником було подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, а також відзиву не подала. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, у тому числі, надається населенню м. Запоріжжя для побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Судом встановлено, що відповідачу по справі [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.09.2019 №179539515, договором купівлі-продажу від 02.06.2008 року, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.07.2008 №7241816. 01.04.2007 року між Концерном «Міські теплові мережі» в особі директора філії Концерну «МТМ» Орджонікідзевського району Позднюк Ю.І. з однієї сторони та власником нежитлового приміщення [PERSON] було укладено Договір №202920 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Відповідно до п.1.1. теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами. Відповідно до додатку №1а до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №202920 від 01.04.2007 теплопостачальна організація відпускає теплову енергію нежитловому приміщенню, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.п. 6.2, 6.3. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Згідно п. 6.4. Договору Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату. Відповідно п. 6.7. Договору споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, буд.4, документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру; акт приймання-передачі теплової енергії. Згідно п. 6.7.1. Договору отриманий Акт приймання-передачі теплової енергії споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі п`яти днів з дати отримання. За період з лютого 2020 року по квітень 2021 року Концерн «МТМ» відпустив у нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд.26, прим.1 теплову енергію на загальну суму 10\~854,49 грн., що підтверджується актами звірки взаємних розрахунків, розрахунком основного боргу, рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії. За наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідачем за вказаний період оплату послуг за спожиту теплову енергію здійснювала у не повному обсязі, у зв`язку з чим сума заборгованості становить 8 455,52 грн.. Згідно Закону України про теплопостачання, серед основних обов`язків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Відповідно до п.40 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої, води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, Споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно - технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Відповідно до п. 3.2.6 Договору, Споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені Договором. За вказаний період заперечень з боку споживача щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії на адресу Концерну «МТМ» не надходило. Надані позивачем докази про наявність заборгованості зі сплати спожитої теплової енергії у пред`явленому до стягнення розмірі суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові. Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, якій прострочив виконанню грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуваннях встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від прострочена суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку, який надано позивачем сума 3% річних від простроченої суми складає 317,47 грн., а сума інфляційних втрат у розмірі 891,88 грн. Розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат, відповідачем не спростовано, даних, які б спростовували викладені у позові обставини не надано, та не надано доказів щодо погашення заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положеньст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за отримані послуги не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вищезазначену суму заборгованості, 3% річних та інфляційні втрати. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 2 481,00 грн.

Outcome: approved