Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Гадяцької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. Свій позов мотивує тим, що більше п`ятидесяти років проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно дісталось йому у спадок від батька [PERSON] , який помер [INFO] . Присадибна земельна ділянка площею 0, 0600 га, яка розташована за вказаною адресою є комунальною власністю Гадяцької міської територіальної громади. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.12.1989, посвідченого державним нотаріусом Гадяцької державної нотаріальної контори, йому належить 5/6 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Іншу 1/6 частину цього ж домоволодіння успадкувала [PERSON] - дружина спадкодавця, як обов`язкову частку у спадщині. Оскільки [PERSON] проживала в м. Красноград Харківської області та не мала на меті проживати в м. Гадяч, тому він домовився з нею про викуп належної їй 1/6 частини вказаного будинку. Наприкінці 1988 року він поїхав в м. Красноград Харківської області, де передав [PERSON] кошти за її частку будинку, яку вони визначили за згодою сторін. Договір купівлі-продажу не оформили, оскільки [PERSON] на той час не оформила 1/6 частину свого спадкового майна. 24.12.1988 [PERSON] надала довіреність його куму [PERSON] продати належну їй частину будинку. [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] помер [INFO] . Через халатне відношення до документів, доручення видане на ім`я [PERSON] , не було реалізоване, а договір купівлі-продажу вказаної частки будинку не укладався. Він з 16.12.1970 зареєстрований та проживає у вказаному будинку, відкрито водоліє та користується ним, сплачує комунальні послуги, проводить ремонт. Оскільки позивач не може оформити 1/6 частину вказаного домовлодіння шляхом укладення правочину, тому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/6 частину будинковлодіння за адресою: [ADDRESS] , що в цілому складється з житлового будинку літ. «А-1, а» та господарських споруд: сарай з погребом - «Б», сарай - «В», вбиральня - «Г», гараж - «Д», сарай - « Е», огорожа №1. Згідно ухвали Гадяцького районного суду від 09.02.2022 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ухвали від 08.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідачаГадяцької міської ради до суду не з`явився, направив заяву, в якій просив розглянути справу без участі його участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладене, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги[PERSON] до Гадяцької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю не підлягають до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 27.12.1989 Гадяцькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 3466, яке також зареєстроване в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №19, реєстровий запис № 2175, на праві власності належить 5/6 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] на праві власності належить 1/6 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується - свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 27.12.1989 Гадяцькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованим в реєстрі за № 3467 та в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №19, реєстровий запис № 2175. Згідно довіреності від 24.12.1988, завіреної державним нотаріусом Кегичівської державної нотаріальної контори, [PERSON] уповноважила [PERSON] продати за ціну та на умовах на його розсуд належні їй 7/60 частин жилого будинку за адресою: [ADDRESS] . Довіреність видана строком на один рік та дійсна до 24.12.1989. Позивач вказує, що власниця 1/6 частини спірного домоволодіння [PERSON] померла [INFO] , але доказів про її смерть суду не надав. Ухвалою суду від 26.05.2022 за клопотанням позивача зобов`язано Кечигівський відділ ДРАЦС у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надати суду копію актового запису про смерть [PERSON] . На виконання ухвали Гадяцького районного суду від 26.05.2022, Кегичівським відділом ДРАЦС у Красноградському районі Харківської області на адресу суду надійшло повідомлення, згідно якого не можливо надати копію актового запису про смерть [PERSON] , так як не можна ідентифікувати особу без зазначення дати її народження. Позивачем на дату розгляду справи не надано документів щодо дати народження [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом РАЦС Гадяцького РУЮ Полтавської області. Згідно довідки виконавчого комітету Гадяцької міської ради № 02-11/703 від 28.12.2021, в житловому будинку по [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Як роз`яснено у пунктах 9, 11 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно з положеннями ст. ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Одночасно з цим, право власності за набувальною давністю можна визнати лише за особою, яка фактично не є законним володільцем такого майна, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна, не може вимагати визнання за нею права власності за давністю володіння. Крім того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, - то така сторона обрала невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Наведене свідчить про те, що для визнання права власності за набувальною давністю необхідно одночасно наявність, з одного боку, добросовісності володіння (коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності), з іншого - відсутність у володільця титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Зі змісту позовної заяви, заявлених позовних вимог та матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачу відомо, що частина спірного домоволодіння належить [PERSON] , факт її смерті позивачем не підтверджено. На думку суду, підстав для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно саме за набувальною давністю не має, оскільки, добросовісність позивача на зазначений ним як початковий момент заволодіння нерухомим майном була відсутня, оскільки він знав, що власником іншої частини нерухомого майна є [PERSON] , а у разі її смерті - її спадкоємці. Посилання позивача на довіреність [PERSON] від 24.12.1988, якою вона уповноважила [PERSON] продати належну їй частину жилого будинку за адресою: [ADDRESS] не є належним та допустимим доказом, оскільки у довіреності не вказано позивача як покупця спірної частини будинку. При прийнятті рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надав суду доказів на підтвердження позовних вимог, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed