Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

22.10.2020 року до суду надійшла позовна заява Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовних вимогах Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація просить: визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] ; усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] без надання іншого приміщення. Вимоги Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації обґрунтовані тим, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» затверджено перелік підприємств, організацій та установ, майно яких передається до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, згідно з додатками 1-10 до цього розпорядження. Так, додатком 10 таблиці 5 Житлове господарство п. 855 будинок [ADDRESS] передано до сфери управління Шевченківської РДА. Рішенням виконавчого комітету Старокиївської ради народних депутатів від 13.02.1998 р. № 24 [PERSON] (наймач), був виданий ордер на квартиру [ADDRESS] . На підставі довіреності від 07.09.2017 р. наданою [PERSON] гр. [PERSON] (чоловік відповідача) за вищезазначеною спірною адресою була зареєстрована [PERSON] (відповідач). 23 лютого 2018 року [PERSON] (наймач) помер, тому строк дії договору найму спірного житлового приміщення закінчився. Позивач зазначає, що вказане спірне житлове приміщення не приватизоване та знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Києва. Відповідач не є членом сім`ї наймача [PERSON] та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де фактично проживає зі своїм чоловіком [PERSON] . [PERSON] не є особою, якій надано право користуватись житлом на підставі ордеру № 24 від 13.02.1998 нарівні з [PERSON] , та спірне приміщення не є для відповідача постійним місцем проживання. Також, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.11.2012 належить Ѕ частка квартири [ADDRESS] . Як зазначає позивач, на протязі двох років було здійснено неодноразово вихід працівників організацій обслуговуючих житловий будинок [ADDRESS] , але двері квартири [ADDRESS] ніколи ніхто не відчиняв. Так, комісією у складі майстрів ТОВ «Індустріально будівельний холдінг» був складений Акт обстеження від 26.12.2018 про те, що при неодноразовому відвідуванні 22.12.2018 та 26.12.2018 квартири [ADDRESS] двері ніхто не відчинив. Комісією у складі майстрів технічної дільниці № 2 обслуговуючої організації ТОВ «Будівельна компанія Фасад Констракшн» ВОП «Михайлівська» був складений Акт обстеження від 05.08.2020 про те, що при неодноразовому виході до квартири [ADDRESS] двері ніхто не відчинив. Також, повторно комісією у складі майстрів технічної дільниці № 2 обслуговуючої організації ТОВ «Будівельна компанія Фасад Констракшн» ВОП «Михайлівська» складений Акт обстеження від 16.09.2020 про те, що при неодноразовому виході до квартири [ADDRESS] двері ніхто не відчинив. Зі слів мешканця кв. [ADDRESS] , [PERSON] , з`ясовано, що у спірному житловому приміщенні проживає [PERSON] . Крім того, згідно довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № [NUMBER] , виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» з`ясовано, що за період з 01.07.2018 по 01.09.2020 заборгованість за комунальні послуги по спірній квартирі складає 20 995, 85 грн. Оскільки відповідач не має права користуватись квартирою, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. 14.01.2021 року до суду надійшов відзив [PERSON] на заявлені вимоги, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вона постійно проживає у вказаній квартирі та оплачує житлово-комунальні послуги в повному обсязі. Акти, надані позивачем, про те, що при неодноразовому виході до квартири [ADDRESS] двері ніхто не відчинив є неналежними доказами, у зв`язку з тим, що жодним чином не свідчать про відсутність [PERSON] у житловому приміщенні. Також, судовим рішенням у справі №761/29074/19 встановлено правомірність реєстрації та проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] за життя наймача [PERSON] . Відповідач зазначає, що вона вела спільне господарство з [PERSON] (мала сімейні стосунки). 14.01.2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] в якій [PERSON] з врахуванням заяви від 25.05.2021 року просить: визнати за нею право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовані тим, що 18.10.2017 року [PERSON] зареєструвалась за адресою: [ADDRESS] за згодою наймача [PERSON] та проживала з останнім, вела з ним спільне господарство, що свідчить про проживання однією сім`єю за вищевказаною адресою. Наймач, [PERSON] [INFO] помер. Тому, [PERSON] вселившись у жиле приміщення набула права та обов`язки користування останнім нарівні з наймачем. [PERSON] проживає та користується житловим приміщенням на законних підставах, однак відповідач за зустрічним позовом заперечує вказані обставини, тому остання звернулась до суду з метою визнання свого права. В судовому засіданні, яке відбулось 14.05.2021 року зустрічну позовну заяву було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. 28.05.2021 року до суду надійшов відзив Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на зустрічну позовну заяву [PERSON] , в якому представник просить відмовити в задоволенні зустрічного позову, оскільки після смерті наймача немає правових підстав для проживання [PERSON] у квартирі, яка перебуває у комунальній власності. 04.06.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій [PERSON] просить відмовити у первісному позові та задовольнити зустрічний позов, у зв`язку з тим, що вона проживає у вказаній квартирі та оплачує житлово-комунальні послуги в повному обсязі та судовим рішенням у справі №761/29074/19 встановлено правомірність реєстрації та проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] за життя наймача [PERSON] . Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. Представник Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримала первісний позов та просила його задовольнити, у задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити. Представник [PERSON] заперечував щодо задоволення первісного позову та просив задовольнити зустрічний позов. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Вислухавши сторони, свідка, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову на підставі наступного. Судом та постановою Київського апеляційного суду від 08.07.2020 року (справа №761/29074/19) встановлено, що відповідно до Рішення виконавчого комітету Старокиївської ради народних депутатів від 13.02.1998 р. №24 [PERSON] (наймач), був виданий ордер на квартиру [ADDRESS] . Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» затверджено перелік підприємств, організацій та установ, майно яких передається до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, згідно з додатками 1-10 до цього розпорядження. Так, додатком 10 таблиці 5 Житлове господарство п. 855 будинок [ADDRESS] передано до сфери управління Шевченківської РДА. Тобто, будинок [ADDRESS] , зокрема кв. [ADDRESS] , перебуває у комунальній власності та в управлінні Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації. Відповідно до частин першої та третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР). У частині першій статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, зокрема, право кожної особи на повагу до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Положеннями ст. 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Стаття 65 ЖК УРСР визначає, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. В той же час стаття 109 ЖК УРСР визначає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Як стверджує [PERSON] , вона з наймачем [PERSON] в офіційному шлюбі не перебували, однак проживали спільно тривалий час та вели спільне господарство, на підтвердження останнього надала відповідь Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, де працівники поліції зі слів [PERSON] встановили, що [PERSON] проживає в кв. [ADDRESS] . Однак, доказів на підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство суду не надано. Крім того, з відміток в паспорті [PERSON] вбачається, що з 15.09.1993 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Суду не надано доказів, що шлюб між ними припинено. Так само не надано суду доказів, що було встановлено режим окремого проживання подружжя. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] та [PERSON] жили разом років 5 до того, як він захворів. З 23.11.2000 року по 20.03.2015 року [PERSON] була зареєстрована в кв. [ADDRESS] . І лише з 18.10.2017 року мала зареєстроване місце проживання в кв. [ADDRESS] , тобто не мала зареєстрованого місця проживання більше ніж 2,5 роки. До відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також норми Цивільного кодексу України (ст. 62 ЖК УРСР). Так, положеннями ч. 1 ст. 781 ЦК України встановлено, що договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом. [INFO] [PERSON] (наймач) помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.02.2018 року. Отже, договір найму кв. [ADDRESS] , на підставі якого [PERSON] був виданий ордер, припинився в день його смерті. Судом встановлено, що квартира не приватизована. Крім того, постановою Київського апеляційного суду від 08.07.2020 року, справа №761/29074/19, встановлено, що реєстрація місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] відбулась на законних підставах. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.11.2012 належить Ѕ частка квартири [ADDRESS] . Вказану обставину представник [PERSON] в судовому засіданні не спростував. Крім того, в судовому засіданні представник [PERSON] пояснив, що дійсно квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] , однак за договором дарування від 15.11.2018 року квартира була подарована доньці - [PERSON] . Тобто як вбачається, [PERSON] , навмисно погіршила власні умови проживання. Суду не надано доказів, що вказана квартира була відчужена без її згоди (оскільки квартира була набута під час шлюбу, як пояснив представник [PERSON] ). [PERSON] не надала суду доказів, що кв. [ADDRESS] є її місцем проживання, враховуючи що численними актами, які надані позивачем, встановлено, що в квартирі ніхто не проживає. Суд не може прийняти до уваги як належні докази проживання та відповідно споживання послуг копії квитанцій, які надані до матеріалів справи, оскільки з них не має можливості встановити обсяг спожитих послуг (квитанції лише місять інформацію про нарахування по нормам споживання за кількістю зареєстрованих осіб, оскільки лічильники відсутні), та відсутні відомості що саме [PERSON] їх спожила. Таким чином, оскільки судовим рішенням встановлено, що реєстрація місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] відбулась на законних підставах, договір найму з [PERSON] припинено, [PERSON] має на праві власності інше житлове приміщення, тому суд не вбачає підстав для задоволення первісного позову в частині вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування кв. [ADDRESS] , однак з урахуванням тієї обставини, що договір найму квартири припинився, у зв`язку зі смертю наймача суд вважає за можливе задовольнити первісний позов в частині вимоги про виселення [PERSON] без надання іншого приміщення. Щодо зустрічної позовної заяви суд вважає за необхідне зазначити наступне. Звертаючись до суду з зустрічним позовом, [PERSON] посилалась на те, що вона з наймачем [PERSON] проживала однією сім`єю та вела з ним спільне господарство. Разом з тим, враховуючи вищевстановлене судом, оскільки відсутні докази проживання [PERSON] та [PERSON] , як однієї сім`ї та ведення ними спільного господарства, суд прийшов до висновку, що зустрічний позов задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 2 102,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial