Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що всупереч вимогам ч.2 ст.9 КПК України органом досудового слідства -СВ ВП№1 (м.Балаклія) Ізюмівського РУП ГУНП в Харківській області не забезпечено всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, виявлення обставин, що викривають, або виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставин, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, їм не надано належну правову оцінку та до цього часу не забезпечено прийняття законного і неупередженого процесуального рішення за провадженням №42019220000000120. Досудове розслідування даного кримінального провадження взагалі не здійснюється, посилаючись на завершення строків досудового розслідування. Так, ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 07 лютого 2022 року (справа №610/1732/19, провадження 1-кс/610/88/2022) відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні. Як зазначено в ухвалі слідчого судді, на момент подання клопотання до суду 03.02.2022 строк досудового розслідування закінчився 30.01.2022. У ч.5 ст.294 КПК України зазначено, що строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає. Органом досудового розслідування допущено факт безпідставного закриття кримінального провадження №42019220000000120 з надуманих підстав. За скаргою [PERSON] ухвалою Балаклійського районного суду від 24.09.2019, постанова старшого слідчого Шаповал Ю.В. від 21.06.2019 про закриття кримінального провадження №42019220000000120 скасована як незаконна. Слід відмітити, що таке незаконне рішення упродовж більше 3 місяців не скасовувалося процесуальним керівником Балаклійського районного відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської обласної прокуратури в порядку ч.6 ст.284 КПК України. Чисельні клопотання позивача та його представника, що відповідно до вимог ст.220 КПК України направлялися слідчому відверто проігноровані та жодної із запропонованих слідчих (розшукових) дій не проведено. Зокрема, поза увагою слідства залишилися : заява адвоката від 18.12.2019 щодо призначення додаткової судово-медичної експертизи; клопотання від 17.02.2022 про проведення допиту експерта Балаклійського районного відділу облбюро СМЕ Пасюги А.І. та клопотання від 17.02.2022 про допит свідків [PERSON] і [PERSON] . Подібне становище із розслідуванням кримінального провадження будь-яким чином не співвідноситься із нормами національного і міжнародного права, грубо порушує вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, низки законів України. Так, держава є відповідальною за ефективність тієї системи органів, що створені нею для виконання тієї чи іншої публічно-каральної функції. Держава бере участь як у приватних, так і публічних відносинам. У правових відносинах держава розглядається як цілісний орган, усі структурні підрозділи якого мають ефективно функціонувати. Ситуація, коли одні органи держави із порушенням усіх розумних строків здійснюють досудове розслідування, а інші залишають поза увагою такі факти і не забезпечують дієве процесуальне керівництво за ним підтверджує неефективність усього механізму державного захисту життя і здоров`я громадян в цілому, так і про неефективність досудового розслідування, в якому довіритель с потерпілим. Бездіяльності досудового слідства сприяла і відсутність належного процесуального керівництва з боку іншого відповідача Балаклійського районного відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської обласної прокуратури, якою попри факти порушень з боку слідчого не використовувалися визначені ст.25 КПК України і ст.30 Закону України «Про прокуратуру» наглядові повноваження. Більше того, самим процесуальним керівником допущено грубі порушення норм Кримінального процесуального Кодексу України при ініціюванні перед судом питання про продовження строків досудового слідства до 6 і 12 місяців. Завдана довірителю моральна (немайнова) шкода полягає у бездіяльності органів -відповідачів /СВ ВП№1 (у м.Балаклія) Ізюмівського РУП ГУНП в Харківській області і Балаклійського районного відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської обласної прокуратури, чим [PERSON] спричинено певні життєві незручності, а саме: погіршення психологічного стану здоров`я, зневіру у досягненні справедливості, втрату довіри до дієвості роботи правоохоронних органів України. При обрахуванні розміру моральної (немайнової) шкоди довіритель виходить із того, що у державі, введено воєнний стан, бюджетні асигнування повинні виділятися виключно на задоволення потреб збройних сил України і на подолання військової агресії, а тому вважає за достатнє стягнути з держави моральну шкоду у сумі однієї гривні. У судовому засіданні [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Представники відповідачів про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися, заяв та клопотань від них не надходило. 19.05.2022 року від представника Головного управління Національної поліції в Харківській області Корнєєвої Я.Ю. надійшов відзив, в якому вона вказує, що ст. слідчий СВ ВП № 1 Ізюмівського РУП ГУНП в Харківській області під час розслідування кримінального провадження діяв відповідно до ст. 40 КПК України, в якій зазначено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Також згідно з п. 8 ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий вправі приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу, у якому жодній особі не повідомлено про підозру. Через відсутність складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, слідчим, як самостійною процесуальною особою прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 42019220190000000120 від 14.02.2019 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Не погодившись з таким рішенням, позивач оскаржив його в судовому порядку та ухвалою суду вказана постанова була скасована. Процесуальні рішення, на які посилається позивач, розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації права особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового слідства, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а сам факт скасування вказаних постанов відповідача не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання такими діями позивачу моральної шкоди. Ухвала слідчого судді щодо розгляду скарг позивача, свідчить лише про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1174 ЦК України. Таким чином, правові підстави для застосування норм ст. 1174, ст. 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. На сьогоднішній день відсутні будь-які рішення суду, якими було б встановлено факт незаконних дій або бездіяльності посадових осіб ГУНП в Харківській області та СВ ВП №1 Ізюмівського РУП в Харківській області v відношення до позивача. \~ \~ \~ \~ \~ Зазначені\~висновки суду\~узгоджуються з\~правовою позицією\~Верховного Суду\~у складі\~колегії суддів\~Другої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~від 27.06.2018\~у справі\~№ 640/17380/16-ц.\~Так,\~ відсутній\~Факт завдання\~моральної шкоди\~позивачу -\~посадовими особами\~ГУНП в\~Харківській \~ області,\~ \~в \~ тому\~ \~числі \~і \~працівниками \~ ВП\~ \~№1\~ \~Ізюмівського \~ РУП\~ в\~Харківській області,\~при проведенні\~дОсудового розслідування,\~не вчинялись\~жодної дії,\~внаслідок яких\~відбулось погіршення\~психологічного стану\~здоров`я\~ [PERSON] ;\~в діях\~ГУНП в\~Харківській області\~в Харківській\~області відсутня\~вина;\~ \~відсутній причинний\~ зв язок\~ між\~протиправним \~діянням \~заподіювача шкоди\~(відповідача)\~та шкодою,\~завданою [PERSON] ; в позовній заяві позивач обмежився лише загальними фразами, конкретно не вказавши, які ж саме дії посадових осіб спричинили йому моральну шкоду. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, може бути підставою для безумовного відшкодування моральної або матеріалі шкоди. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова с у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лі в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Ухвали слідчих суддів до даного переліку не відносяться. Відповідно до частин 1, 2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на піде яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовує вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставин, які мають значення вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими електронними доказами; висновками експертів,- показаннями свідків. Таким чином слідчий діяв у межах встановлених законом дискреційних повноважень, а саме що слідчий вправі винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим або про закриття кримінального провадження, у якому жодній особ повідомлено про підозру. Скасування відповідних постанов слідчим суддею прокурором не може само по собі свідчити про грубу недбалість з боку слідчих, оскільки в даному випадку такі процесуальні рішення ґрунтувались на відмінній слідчого оцінці матеріалів кримінального провадження з боку слідчого судді. прокурора. Отже, в своїй позовній заяві [PERSON] обмежився лише загальними посиланням дії відповідача та завданням моральної шкоди, не довівши належних, допустима достовірних доказів факту наявності такої шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями працівника поліції, який діяв в рамках чинного законодавства України та моральною шкодою, на яку він вказує. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З наведено вбачається, що відсутні підстави для задоволення позову. (а.с.38-42) 26.05.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де вказано, що з часу реєстрації повідомлення про кримінальне правопорушення минуло вже більше 40 місяців, але слідчим СВ ВП№1 (у м.Балаклія) Ізюмівського РУП ГУНП в Харківській області не прийнято будь-якого процесуального рішення. Більше того, слідчий взагалі відмовляється розслідувати кримінальне провадження, посилаючись на завершення строків досудового розслідування. Так, ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 07 лютого 2022 року (справа №610/1732/19, провадження 1-кс/610/88/2022) відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні. Як зазначено в ухвалі слідчого судді, на момент подання клопотання до суду 03.02.2022 строк досудового розслідування закінчився 30.01.2022. У ч.5 ст.294 КПК України зазначено, що строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає. При продовженні строків досудового розслідування вимоги КПК України та відомчих актів Генеральної прокуратури України було порушено, оскільки такі клопотання до Балаклійського районного суду спрямовував безпосередньо процесуальний керівник прокурор Балаклійського районного відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської обласної прокуратури хоча повинен був - Генеральний прокурор України чи його заступники. Слід також відмітити, що по кримінальному провадженню №42019220000000120 повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення будь-кому не вручалося. Внаслідок не прийняття процесуального рішення за кримінальним провадженням довірителя позбавляється визначеного ст.ст.56, 284 КПК України права оскаржити прийняте за наслідками досудового розслідування рішення. Таким чином діями відповідачів порушено права позивача, які гарантовані Конституцією та Законами України.Відтак, вважає викладені у відзиві доводи такими, що певною мірою підтверджують бездіяльність правоохоронних органів при розслідуванні кримінального провадження №42019220000000120, а тому просить суд задовільнити позовну заяву [PERSON] та стягнути на користь позивача за рахунок Державного бюджету України шляхом списання казначейством коштів і перерахунку па користь довірителя завдану шкоду у сумі 1 грн. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вислухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Харківської області від 14.08.2009 [PERSON] засуджений за п.п.1, 6, 12 ч.2 ст. 115 , ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна (справа №1-87/07). Вирок набрав законної сили 14.08.2009. 14.02.2019 у Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження №42019220000000120 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, щодо завідомо неправдивих висновків судово-медичних експертиз під час проведення досудового слідства у кримінальній справі. (а.с.13-15) Відповідно до ухвал слідчих суддів, строк досудового розслідування неодноразово продовжувався.(а.с. 17, 20-21, 24-25) За скаргою [PERSON] ухвалою Балаклійського районного суду від 24.09.2019 постанова старшого слідчого Шаповал Ю.В. від 21.06.2019 про закриття кримінального провадження №42019220000000120 скасована як незаконна. (а.с.18-19а) Так, ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 07.02.2022 року (справа №610/1732/19, провадження 1-кс/610/88/2022) відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні. Як зазначено в ухвалі слідчого судді, на момент подання клопотання до суду 03.02.2022 строк досудового розслідування закінчився 30.01.2022. (а.с. 99-101) За період досудового розслідування к.п. позивачем та його представниками у відповідності до вимог ст.220 КПК України направлялися слідчому клопотання від 18.12.2019 щодо призначення додаткової судово-медичної експертизи; клопотання від 17.02.2022 про проведення допиту експерта Балаклійського районного відділу облбюро СМЕ Пасюги А.І. та клопотання від 17.02.2022 про допит свідків [PERSON] і [PERSON] , які залишилися без задоволення. (а.с. 20-23, 26-27) Так, коли тривало досудове розслідування у кримінальному провадженні №42019220000000120, позивач повною мірою особисто, та через представника використовував свої законні права у кримінальному провадженні, реалізуючи їх також шляхом звернення до судів, та слідчих суддів в порядку ст. 220, ст. 303 КПК України, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи та підтверджується переліченими вище доказами. Так, спричинення моральних страждань позивачем обґрунтовано неефективним та довготривалим розслідуванням, а також у бездіяльності органів -відповідачів /СВ ВП№1 (у м.Балаклія) Ізюмівського РУП ГУНП в Харківській області і Балаклійського районного відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської обласної прокуратури, чим [PERSON] спричинено певні життєві незручності, а саме: погіршення психологічного стану здоров`я, зневіру у досягненні справедливості, втрату довіри до дієвості роботи правоохоронних органів України. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами і доповненнями) роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювана шкоди покладається на особу, якій завдано шкоди. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті: така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). За приписами ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Статті 1173, 1174 ЦК України передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил цивільної відповідальності. Так, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Отже необхідною підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади є наявність трьох умов: доведення неправомірності дій чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Статтями 76, 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже вищевказані норми покладають на позивача обов`язок доказування неправомірності дій чи бездіяльності посадових осіб органів досудового розслідування, як підставу для відшкодування моральної шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність заподіяної відповідачами шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і противоправними діями заподіювача. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Принцип всебічності, повноти та неупередженості дослідження всіх обставин справи має бути спрямований на досягнення всіх завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України по відношенню до всіх учасників кримінального провадження. Враховуючи викладене, оскарження позивачем в судовому порядку дій та рішень слідчого у зазначеному кримінальному провадженні є його правом, як потерпілої особи, визначеним кримінально-процесуальним законодавством. Факти прийняття постанови про закриття зазначеного кримінального провадження та подальше її скасування не свідчить про завдання особі шкоди. Отже сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру і саме по собі не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлено зазначену позивачем ухвалу слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій слідчого, притягнення до цивільно-правової відповідальності та наявності підстав для відшкодування шкоди. До такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 25.01.2021 по справі №227/4410/19. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральні страждання позивача обґрунтовано погіршенням психологічного стану його здоров`я, недовіри до дієвості роботи правоохоронних органів та невпевненості у сьогоденні. Такі твердження не доведено ним належними та допустимими доказами, тобто позивачем не підтверджено заподіяння шкоди, як складового елементу цивільної відповідальності. Зокрема будь-які факти спричинення душевних страждань, втрати здоров`я внаслідок дій чи бездіяльності посадових та службових осіб органів прокуратури відсутні. Щодо погіршення психологічного стану здоров`я, додаткових лікувань, то позивачем не доведено, що психологічний стан здоров`я [PERSON] погіршився внаслідок досудового розслідування по кримінальному провадженню №42019220000000120. Таким чином, в ході розгляду даної справи позивачем не доведено належними та допустимим доказами факту завдання [PERSON] моральної шкоди відповідачами, наявності такої шкоди та можливого причинного зв`язку між шкодою та тривалістю досудового розслідування та його закінчення. А тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed