Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що [INFO] помер її дід [PERSON] , який з 06 травня 1962 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У них народилось двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . За час шлюбу подружжя побудувало житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 20 серпня 2013 року № 942 на час смерті [PERSON] з ним в будинку за адресою [ADDRESS] , зареєстровані дружина [PERSON] та онука [PERSON] . Згідно з довідкою від 28 жовтня 2013 року № 389 в господарстві за адресою: [ADDRESS] , окрім зареєстрованих осіб: [PERSON] та [PERSON] , станом на день смерті [PERSON] фактично проживала і його дочка [PERSON] , мати [PERSON] . На даний час спірний житловий будинок [ADDRESS] ніким не успадкований та рахується за померлим дідом [PERSON] . Після смерті діда, [PERSON] , відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло наступне його майно: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна частка (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського підприємства «Іква», с.Іваннє, Дубенського району Рівненської області розміром 3,29 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ №0106417 виданого 15.10.1996 року Дубенського РДА на підставі рішення Дубенської РДА від 03.10.1996 року №446, зареєстрованого 05.11.1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) а №10417. Спадкоємцями першої черги, які фактично прийняли спадщину після його смерті були його дружина, а баба позивачки - [PERSON] , та його дочка, а мама позивачки - [PERSON] в розмірі 1/2 частки кожна. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, та ст. 1261 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги за законом є, в рівних частках діти (у тому числі усиновлені) дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та двоє його дочок: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] своєчасно прийняла спадщину після смерті спадкодавця шляхом вступу у володіння спадковим майном, так як постійно проживала разом із спадкодавцем у вищезазначеному житловому будинку, і залишились проживати у даному будинку й надалі після смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття. [PERSON] своєчасно не прийняла спадщину після смерті свого батька, оскільки не звернулася на протязі шести місяців до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і не вступила в управління або володіння спадковим майном, не проживала з ним на день його смерті. Таким чином, її мати [PERSON] своєчасно прийняла спадщину на все майно після смерті свого батька [PERSON] , проте не отримала в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки хворіла і вважала, що може це зробити і пізніше. [INFO] [PERSON] померла. Спадщини після смерті діда вона не встигла оформити, заяв про відмову від спадщин ніколи не подавала, а фактично там проживала на день його смерті. Після смерті мами відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/2 частка всього майна, що вона фактично успадкувала після смерті діда [PERSON] , а саме житлового будинку і земельної частки (паю). Її батько, [PERSON] помер раніше мами, [INFO] . Вона своєчасно прийняла спадщину після смерті мами, оскільки була на той неповнолітньою. Баба [PERSON] , яка була її опікуном до повноліття, не подавала заяв про її відмову від спадщини у встановленому законом порядку. Заяв про прийняття спадщини після смерті мами до нотаріуса ніхто не подавав. Натомість, 22 березня 2012 року [PERSON] , подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті діда [PERSON] , а саме земельної частки (паю). Іри цьому, вона у її змісті вказала, що інших спадкоємців на його майно немає, а також вказала те, що все спадкове майно є особистою власністю померлого. Така заява фактично не відповідала дійсності, оскільки інші спадкоємці були. А саме, її мама прийняла спадщину із бабою [PERSON] в рівних частках по 1/2 і вже була співвласником спірного будинку на момент відкриття спадщини не дивлячись на те, що не встигла отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Після смерті мами її спадкоємцем є вона. Того ж дня, 22 березня 2012 року, [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського підприємства «Іква». Спадкова справа №119/2012, зареєстровано в реєстрі за №2-64. Таким чином, [PERSON] отримала у власність не лише належну лише їй 1/2 частку у спадщині, а й 1/2 частку, яка фактично належала її мамі. 13 серпня 2013 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла дочці [PERSON] . [INFO] [PERSON] також померла. [PERSON] , відповідно до статті 1269 ЦК України прийняла спадщину після смерті [PERSON] , подавши заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Таку ж заяву подавала і вона. Вважає, що відповідно до заповіту [PERSON] могла заповідати лише те майно, що належало їй на момент смерті, а саме на 1/2 частку житлового будинку та на 1/2 частку земельної ділянки (паю), що були успадковані нею після смерті [PERSON] . Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті мами, їй було відмовлено у зв`язку із тим, що необхідно встановити факт постійного проживання на день смерті діда її мами із ним, так як вона проживала там без реєстрації, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок та у зв`язку із тим, що на земельну ділянку померлого діда вже видані свідоцтва про право на спадщину бабі - [PERSON] . Встановлення факту постійного проживання моєї мами із своїм батьком на день його смерті необхідний мені для оформлення спадкових прав. Видача свідоцтва про право на спадщину за законом для [PERSON] на всю земельну ділянку (пай), суперечить вимогам закону, оскільки порушило право власності на 1/2 частину спадкового майна [PERSON] , і як наслідок, її право власності на спадкове майно. Враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, просить визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , а саме: на 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Також просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] . Визнати частково недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом видане 22 березня 2012 року [PERSON] в 1/2 частині та скасувати її право власності на 1/2 частину земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського підприємства «Іква», стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Справу прийнято до розгляду суддею Дубенського міськрайонного суду Ралець Р.В. згідно ухвали від 22 січня 2019 року. Ухвалою суду від 26 березня 2019 року поновлено провадження у справі та призначено до судового розгляду. Згідно ухвали суду від 14 вересня 2021 року у справі замінено відповідача: Іванівську сільську раду на Привільненську об`єднану територіальну громаду. Ухвалою суду від 27 червня 2022 року витребувано з Привільненської сільської ради (Привільненської ОТГ) господарські книги на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09.11.2022 відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі. У судовому засіданні представник позивачки-адвокат Лопухович А.О. позовні вимоги підтримала, з підстав зазначених у позові, який просила задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Мельник Т.В. у судовому засіданні позовних вимог не визнали, оскільки вражають їх безпідставними та необгрунтованими. Представник відповідача зазначила зокрема, що [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] , відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР не прийняла, отже жодних прав на житловий будинок [ADDRESS] не мала. Таким чином, її дочка [PERSON] теж не має права на це майно. Первісна позовна заява [PERSON] надійшла до суду у 2013 році, а відмова нотаріуса датована 2021 роком. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 04 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] з підстав ненадання відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадщину. Заява позивачки про збільшення позовних вимог - це дві нові позовні вимоги вимоги з інших підстав. Окрім того, позивачем порушено строки позовної давності. Докази, на які посилається позивачка не знайшли підтверджень у судовому засіданні, оскільки акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї не є належним доказом, а у погосподарській книзі [PERSON] не значиться. У свідоцтві про її смерть зазначено місце смерті - м.Дубно. Зважаючи на це, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача - Привільненської об`єднаної територіальної громади в судове засідання не з`явився, попередньо подавши до суду заяву з проханням здійснювати розгляд справи без участі їхнього представника, за наявними в матеріалах справи документами (а.с. 102 т.2). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 15.10.2013 (видане повторно) (а.с. 5 т.1). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00012896130 від 16.10.2013, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7 т.1). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00012889872, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Шлюб зареєстровано 29.11.1985, актовий запис 347, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 8т.1). У свідоцтві про народження [PERSON] , яка після одруження змінила прізвище на [PERSON] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9, 10т.1). [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 15.10.2013 (видане повторно) (а.с. 6 т.1). Згідно довідки управління Пенсійного фонду України №2923/01 від 17.06.2016, [PERSON] отримувала пенсію по інвалідності з липня 2002 року по грудень 2004 року (а.с. 35 т.2). [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 28.09.2021 (видане повторно) (а.с. 24 т.2). В інформаційній довідці Іванівської сільської ради Дубенського району №389 від 28.10.2013 зазначено, що згідно погосподарської книги виконкому сільської ради №5 по с.Зелене 2001-2005 роки за особовим рахунком № [NUMBER] значиться господарство [PERSON] , який помер [INFO] і станом на день смерті був постійним жителем с.Зелене Дубенського району. Разом з ним в даному господарстві були зареєстровані та проживали: дружина - [PERSON] , 1944 року народження та внучка - [PERSON] , 1989 року народження. З ними проживала дочка - [PERSON] , але не була зареєстрована в даному господарстві і померла по місцю проживання. Після смерті [PERSON] піклувальником для її дочки [PERSON] стала бабуся [PERSON] . [PERSON] навчалась до 9-го класу в Іваннівській ЗОШ і проживала разом з нею по 2009 рік. В 2009 році народилась її дочка [PERSON] , яка зареєстрована в сільській раді. Після смерті [PERSON] спадщина нотаріально не переоформлялась. [PERSON] померла [INFO] і в даному господарстві зареєстровані [PERSON] та її дочка [PERSON] (а.с. 12, 37 т.1). У технічному паспорті на житловий будинок [ADDRESS] власником зазначений [PERSON] (а.с. 13-17т.1). [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (ас. 32 т.1). У свідоцтві про народження [PERSON] , яка після одруження зміінила прізвище на [PERSON] , батками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 33, 34 т.1). 13 серпня 2013 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що за законом матиме право заповіла [PERSON] . Заповіт посвідчено секретарем виконкому Іванівської сільської ради Дубенського району, зареєстровано в реєстрі за №66, не змінений і не скасований (а.с. 35 т.1). 28.01.2014 приватним нотаріусом Бадаліс Ж.П. заведено спадкову справу №55655745 (номер у нотаріуса 4/2014) після смерті [PERSON] (а.с. 36 т.1). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №36568845 від 10.02.2014, Другою Дубенською державною нотаріальною конторою 22.03.2012 заведено спадкову справу №52574817 (номер у нотаріуса 119/2012) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та видано свідоцтво про право на спадщину №52575058 (а.с. 46 т.1). Відповідно до наданих матеріалів спадкової справи №119/2012, спадкову справу заведено за заявою [PERSON] . 22.03.2012 року державним нотаріусом Другої Дубенської державної нотаріальної контори [PERSON]. видано свідоцтво про право на спадщину за законом №2-64. Спадщина на яку видано свідоцтво складається з: земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності СГП «Іква» розміром 3, 29 в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ №0106417 (а.с. 63 т.1). Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 04 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Іванівської сільської ради Дубенського району Рівненської області, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно після смерті чоловіка та на частку в спільному майні подружжя - відмовлено (а.с. 167-168 т.1). Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 02.11.2016, скасовано рішення Дубенського міськрайонного суду від 4 серпня 2016 року, позов [PERSON] (правонаступника [PERSON] ) до Іванівської сільської ради Дубенського району Рівненської області, [PERSON] про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя та визнання права власності на частку у спадковому майні задоволено частково. Визнано за [PERSON] (правонаступника [PERSON] , яка померла [INFO] ) право власності на 7/8 частин будинковолодіння по [ADDRESS] . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 92-94 т.1). Постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року рішення Апеляційного суду Рівненської області від 02 листопада 2016 скасовано. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 04 серпня 2016 року залишено в силі (а.с. 169-173 т.1). Згідно довідок виданих виконкомом Привільненської сільської ради Дубенського району №561 та №562 від 22.09.2021, останнім місцем проживання та реєстрації спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , на день його смерті, є [ADDRESS] . На час відкриття спадщини з ним постійно проживала та була зареєстрована одна особа: дружина [PERSON] . А також зі спадкодавцем на момент смерті проживали без реєстрації: дочка [PERSON] , яка померла [INFO] , та внучка [PERSON] , яка проживала там до моменту смерті матері (а.с. 31, 32 т.2). Відповідно до висновків нотаріуса №9/02-14 від 28.01.2021 та №210/02-14 від 10.11.2021, [PERSON] відмовлено в оформленні спадкових прав. Повідомлено про те, що 228.01.2013 відкрита спадкова справа після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] , на яку при житті [PERSON] складено заповіт на все майно. Оскільки наявний заповіт і спадкоємець не відмовилась від спадщини за заповітом, інші спадкоємці до спадщини не закликаються. Окрім того, відсутні відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Рекомендовано звернутись до суду (а.с. 93, 94 т.2). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №67939938 від 23.12.2021, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадкову справу було заведено приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Бадаліс Ж.П. за №4/2014 (а.с. 46, 47 т.2). Відповідно до висновку нотаріуса №596/02-14/119/2012 від 08.12.2021, [PERSON] відмовлено в оформленні спадкових прав після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] та отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) розміром 3, 29 умовних кадастрових гектарів. Повідомлено, що відповідно до матеріалів спадкової справи №119/2012, спадкоємцем майна померлого є його дружина [PERSON] , яка 22.03.2012 подала заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Рекомендовано звернутись до суду (а.с. 51 т.2). У матеріалах спадкової справи №86/2017 по смерті [PERSON] , наданій на запит суду, наявна Заява [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , а також зареєстрована заява внучки померлої [PERSON] про прийняття спадщини (а.с. 55-65 т.2). Згідно довідки КЗ «Іваннівська гімназія» Привільненської сільської ради №01-26/50 від 30.09.2022, [PERSON] дійсно навчалась в Іванівській ЗОШ І-ІІ ступенів Дубенського району Рівненської області з 1996 по 2004 рр. (а.с. 100, 118 т.2). Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №327 від 30.06.2022, складеного в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , станом на 2003 рік, до моменту смерті [PERSON] в господарстві були зареєстровані та проживали разом з ним дружина [PERSON] , внучка [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с. 119, т.2). Судом оглянуто оригінал погосподарської книги №5 Іваннівської сільської ради за 2001-2005 роки, де за особовим рахунком № [NUMBER] значиться господарство [PERSON] в с.Зелене Дубенського району. В списках членів домогосподарства зазначена дружина - [PERSON] , 1944 року народження та внука - [PERSON] , 1989 року народження. Дочка [PERSON] , як зареєстрована чи проживаюча не значиться. IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. (ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Враховуючи вимоги ст. 1218 ЦК України, успадкувати можна лише ті права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки [PERSON] спадщини після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , не прийняла, отже права на спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку (пай) - не мала. Тому, вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на це майно є безпідставними. Щодо позовних вимог про встановлення факту постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Верховний Суд у своїй постанові від 23.12.2019 (справа № 303/1816/17) зауважив, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Вказаний висновок Верховного Суду відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Таким чином, для встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суду необхідно встановити, зокрема, місце проживання спадкодавця на день його смерті; чи було для спадкодавця це місце постійним або переважним місцем його проживання (ст. 29 ЦК України) або тимчасовим; чи проживав спадкоємець разом із спадкодавцем до його смерті; характер та період проживання спадкоємця із спадкодавцем. На підтвердження/спростування факту проживання позивача із спадкодавцем судом були досліджені матеріали справи, зокрема довідки Іванівської сільської ради, акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, а також погосподарську книгу №5 Іваннівської сільської ради за 2001-2005 роки, які є суперечливими, зважаючи на наступне. В інформаційній довідці Іванівської сільської ради Дубенського району №389 від 28.10.2013 зазначено, що [PERSON] проживала разом з батьком [PERSON] на день його смерті за адресою: [ADDRESS] , але не була зареєстрована і померла по місцю проживання. Однак, у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 15.10.2013 вказано, що місцем смерті [PERSON] , яка померла [INFO] є м. Дубно Рівненської області. Акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №327 від 30.06.2022, в якому вказано, що станом на 2003 рік, до моменту смерті [PERSON] разом з ним проживала дочка [PERSON] , складено через 19 років після його смерті, а у погосподарській книзі відсутній запис про [PERSON] , як члена домогосподарства. Отже, позивачем при зверненні до суду за захистом своїх прав належних, достовірних та допустимих письмових доказів на підтвердження своєї позиції, не надано. Тому, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю. Оскільки у позові відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed