Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

28 липня 2021 року виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У позовній заяві покликаються на ту обставину, що малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, у службі у справах дітей з 18.10.2018 року. Проте про дану сім`ю службі у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради та Володимир- Волинського міському центру соціальних служб було відомо з 2009 року.? Батько малолітньої [PERSON] помер в 2013 році. Відомості про батька малолітньої [PERSON] внесені відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. Матір дівчаток [PERSON] зловживає спиртними напоями, не працевлаштована. Вона була одружена з [PERSON] , який був неодноразово засуджений за крадіжки та фізичні розправи, відбував покарання в місцях позбавлення волі за ч.2 ст.156 Кримінального кодексу України, зокрема за розбещення 8-літньої дочки відповідачки. 16.03.2020 року Володимир-Волинським ВПГУНП у Волинській області було відкрито кримінальне провадження № 12020030060000202 по факту протиправних дій сексуального характеру [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] . У травні 2020 року [PERSON] помер, тому кримінальне провадження відносно нього було закрите. У 2019 році виконавчий комітет Володимирської міської ради звертався до суд з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однак суд рішення від 31.01.2020 року відмовив у задоволенні даного позову. Волинський апеляційний суд залишив дане рішення у силі. У червні 2019 року [PERSON] та [PERSON] було влаштовано в притулок м.Рожище. Увесь час, поки судом розглядалася справа про позбавлення батьківських прав відповідачки, діти перебували у державних закладах. На момент ухвалення рішення 31.01.2020 року та постанови Волинського апеляційного суду 11.06.2020 року відповідачка ніде не працювала і не мала засобів для існування. Жила за рахунок виплат на дітей. Після того, як дітей було повернуто матері, ніяких позитивних зрушень не відбулося. Відповідачка знайшла нового співмешканця, продовжувала вживати спиртні напої, так і не працевлаштувалася. Вона не мала засобів для опалення будинку взимку, через що діти вдома ходили у верхньому одязі та чоботах. У житлі регулярно виявляли антисанітарні умови. Молодшу доньку [PERSON] відповідачка влаштувала у дошкільний навчальний заклад, однак не водила її туди. Старша донька [PERSON] має високий рівень знань, любить відвідувати школу. Відповідачка часто лишала дітей зачиненими вдома на кілька днів. Вона розповідала їм, що перебуває у стаціонарному відділенні у лікарні через хворобу, однак насправді виявлялося, що вона проживала у свого нового співмешканця. Дітей вона лишала вдома, щоб не заважали. Діти виходили з будинку через вікно, шукали матір у лікарні, однак її там не було. 11-річна [PERSON] погодилася, щоб їх із сестрою влаштували до притулку для дітей служби у справах дітей Волинської ОДА. На час звернення до суду з даним позовом діти перебувають у патронатній сім`ї [PERSON] і категорично відмовляються повертатися до матері, тому що вона «погана мама і любить своїх кавалерів більше, ніж їх». У зв`язку із тим, що відповідачка не піклується належним чином про життя, здоров`я, харчування, розвиток своїх дітей, зловживає спиртним, просять позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на користь установи або особи, під опікою якої перебуватимуть малолітні. Ухвалою судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області Лященка О.В. від 07 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання. 14.12.2021 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому вона заперечила обставини, викладені у тексті позовної заяви, вважає їх надуманими, просить суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Згідно протоколу повторного авторозподілу судової справи від 18.05.2022 року справу передано до провадження судді Кусік І.В. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, в своїх поясненнях послались на обставини, викладені у тексті позовної заяви. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечили проти позову, вважають обставини, викладені у тексті позовної заяви, надуманими, та не підтвердженими належними доказами, просять відмовити в задоволенні позову повністю. Пояснили, що матір дітей [PERSON] піклується про дітей, виховує їх та дбає про них, офіційно працювала з липня 2021 року по квітень 2022 року, зараз перебуває на обліку у Центрі зайнятості. Вона намагається створити належні умови для життя і навчання дітей та належним чином виконувати батьківські обов`язки. Зазначила, що спиртними напоями не зловживає і понад усе бажає виховувати своїх дітей, щоб вони повернулися додому, бо вона їх дуже любить. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є доньками відповідачаки [PERSON] та перебувають на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, у службі у справах дітей з 18.10.2018 року. Батько малолітньої [PERSON] помер в 2013 році. Відомості про батька малолітньої [PERSON] внесені відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. Дані обставини стверджуються копіями свідоцтв про народження дітей, про смерть [PERSON] , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження. Згідно висновку Володимир-Волинської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету № 198 від 27.05.2021 року, виконавчий комітет вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.( ст. 150 СК України) Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З матеріалів справи, а саме з Договору № 4 про патронат над дитиною від 03.12.2021 року вбачається, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , передані у патронатну сім`ю [PERSON] , яка зобов`язується забезпечувати послуги з тимчасового догляду, виховання та реабілітації дітей. Як вбачається з матеріалів справи та актів обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] , які додані до позовної заяви, умови проживання дітей незадовільні, у будинку брудно, газопостачання відключено, продукти харчування якщо і є, то в обмеженій кількості, матір часто у нетверезому стані. З актів обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] , які долучені до матеріалів справи представником позивача у судовому засіданні, вбачається, що діти перебувають на вихованні у патронатній сім`ї, матір продовжує вести аморальний спосіб життя. З Психологічного висновку Володимир-Волинського центру соціальних служб № 62/1/02-07 від 30.06.2022 року вбачається, що [PERSON] психологічно є дуже дорослою (на 18-20 років), хоча їй лише 13 років. Зроблено висновок, що так склалося тому, що мама на неї досить рано, а саме у віці 7 років, поклала обв`язок догляду за молодшою сестрою. Також наведено психологічно травмуючі події з життя дітей, а саме того, як вони були свідками маминого пияцтва та її бійок з колишнім співмешканцем, як мама віддала їх у притулок, обманювала їх, що зробить ремонт у будинку і забере їх, однак цього не зробила. При цьому [PERSON] ніколи не отримувала від матері емоційної підтримки. Цим висновком стверджується, що надалі діти бажають перебувати в опікунській сім`ї, де про них належно турбуються і де вони відчувають себе емоційно захищеними і мають побутовий комфорт. З пояснень свідка [PERSON] , яка є працівником Служби у справах дітей, вбачається, що 11.04.2021 року неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] відібрали у відповідачки через те, що з лікарні у Службу у справах дітей надійшло повідомлення, що неповнолітня [PERSON] перебуває у лікарні, де шукає свою маму. Коли вона приїхала у лікарню, то виявилося, що [PERSON] мама сказала, що вона дуже хвора і лікується у лікарні. Мами не було вдома три дні і дівчина вирішила розшукати її у лікувальному закладі. При цьому вона змушена була вийти з будинку через вікно, бо мама замкнула двері. Виявилося, що у лікарні відповідачка не лікувалася. Спроби зв`язатися з нею телефоном виявилися марними, відповідачка на дзвінки не відповідала. До дітей мама так і не приїхала і їх було вилучено у матері (Рішення Володимир-Волинської міської ради № 149 від 29.04.2021 року Про відібрання дітей [PERSON] та [PERSON] у матері [PERSON] ) З пояснень свідка [PERSON] , яка працює начальником сектору ювенальної превенції, вбачається, що на відповідачку [PERSON] 11.04.2021 року складено протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, а 04.04.2022 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 178 КУпАП. При цьому за перше правопорушення справу було закрито за малозначимістю вчиненого, а по другій винено постанову з накладенням адміністративного стягнення у виді попередження. Свідок [PERSON] , яка є патронатним вихователем неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , у судовому засіданні пояснила, що відповідачка відвідувала дітей, відколи вони перебувають у неї на вихованні, однак завжди робила це, будучи у стані алкогольного сп`яніння. З розмов з дітьми їй відомо, що старша донька [PERSON] не хоче повертатися до мами, оскільки та їх зовсім не гляділа. Молодшу сестру гляділа завжди [PERSON] , а не мама. Також їй відомо, що діти просили маму звернутися до реабілітаційного центру, щоб їй там допомогли звільнитися від алкогольної залежності, але вона цього не зробила. [PERSON] донька [PERSON] також не вірить, що мама може змінитися. При цьому вона завжди надіється і розраховує на допомогу старшої сестри [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є помічником патронатного вихователя, у судовому засіданні пояснила, що їй довелося бути свідком двох зустрічей відповідачки з дітьми. При цьому та кожен раз була дуже знервована. Також зазначила, що ініціатором зустрічей мами і дітей завжди була [PERSON] . Під час зустрічі мами і дітей довелося навіть викликати поліцію, бо та була у нетверезому стані, насварилася на меншу доньку. Діти злякалися, у [PERSON] була істерика. Матір звинуватила [PERSON] , що це вона винна у тому, що їх хочуть відібрати у неї. Окрім того, свідок зауважила, що коли діти прийшли у патронатну сім`ю, вони не були привчені митися і прибирати за собою. Таким чином, свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були допитані у судовому засіданні, підтвердили, що відповідачка [PERSON] неналежним чином виконує батьківські обов`язки щодо виховання та утримання своїх неповнолітніх дітей. Неповнолітня [PERSON] у судовому засіданні надала свої пояснення, з яких вбачається, що дійсно події 11.04.2021 року мали місце. Мама їх дійсно замкнула у будинку, а сама зникла. Вона шукала її в лікарні, однак там її не було. Мама так тоді і не з`явилася, а їх з сестрою поселили у притулок для дітей. Також неповнолітня [PERSON] пояснила, що мама часто посилала її за алкоголем та цигарками, часто була у запоях, обіцяла, що покине пити та курити, але так цього і не зробила. Мама ніде не працювала, вони жили за їхню пенсію, яка була призначена їм у зв`язку зі смертю батька. Мама також звинувачувала її, що через неї їх хочуть відібрати і через це вона покінчить життя самогубством. Через ці події у неї стрес, вона навіть пробувала знімати його алкоголем на очах у матері, чекаючи від неї якоїсь реакції, однак мама ніяк не реагувала. Зауважила, що мамі вона не довіряє і не вірить у те, що мама може виправитися. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою відповідачки. Зауважила, що діти з матір`ю за адресою [ADDRESS] не живуть близько двох років. До цього часу діти не жебракували і ніколи не жалілися на маму. З їх будинку ніколи скандалів чути не було. Бувало, бачила, як старша донька [PERSON] гуляла з молодшою сестрою, везучи її у дитячому візочку. Їй відомо, що у відповідачки є чоловік, з яким вона разом мешкає. При цьому у їх будинку вона ніколи не була, у яких умовах проживали діти, повідомити суду не може. Свідок [PERSON] , який є рідним сином відповідачки, у судовому засіданні пояснив, що до 12 років його виховувала бабуся. З 17 років він пішов навчатися і живе окремо від матері. У період 2020-2022 років він з мамою теж не жив, бо перебуває на службі у Київській області. Пояснив, що сестри ніколи на маму не жалілися і тепер чекають, коли зможуть повернутися до мами. На думку суду, до пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] слід віднестися критично та до уваги не брати, оскільки [PERSON] жодного разу вдома у [PERSON] не була, пояснити суду, у яких умовах проживали діти, не змогла, а свідок [PERSON] (рідний син відповідачки) з 2020 року з матір`ю та сестрами не живе. Рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 27.05.2021 року № 198 затверджено висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду, є єдиним можливим засобом забезпечення дітям гармонійного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, вона має право бути поновленою у батьківських правах відносно своїх дітей відповідно до положень ст. 169 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин аліменти слід визначити у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вказане, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позову, з відповідачки підлягає стягненню в користь держави судовий збір у розмірі по 908 грн. за кожну позовну вимогу, що разом становить 1816 гривень.

Outcome: approved