Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

26.09.2022 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на частину земельної ділянки, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 31 жовтня 2001 року між [PERSON] - продавцем та [PERSON] - покупцем, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений Токарчуком С.А., приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області, реєстр № 6171, предметом якого була 1/2 частина житлового будинку з господарчими будівлями та побутовими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,1000 га згідно Державного Акту на право приватної власності на землю, виданого виконкомом Первомайської міської Ради народних депутатів, від 10 травня 1994 року, за реєстровим № 2529. Однак, при укладенні вищезазначеного договору, питання щодо відчуження відповідної частки земельної ділянки не вирішувалось, а тому 1/2 частка земельної ділянки площею 0,1000 га, по даний час належить на праві власності [PERSON] , на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю, виданого виконкомом Первомайської міської Ради народних депутатів, від 10 травня 1994 року, за реєстровим № 2529, що підтверджується відповідною копією державного акту, що додається до позову та листом відділу у Первомайську Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, копія якого додається до позову. 1/6 частина цього ж житлового будинку належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.03.2015 року, посвідченого Першою первомайською державною нотаріальною конторою, копія якого додається до позову. 2/6 частин вказаного вище житлового будинку належить [PERSON] - третій особі по справі, з яких 1/6 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та 1/6 на підставі договору дарування, посвідчених Першою первомайською державною нотаріальною конторою, копії яких додаються до позову. Оскільки [PERSON] набуто право власності на вказану 1/2 частку житлового будинку, то до нього, як набувача переходить право власності на 1/2 частку земельної ділянки, призначеної для обслуговування житлового будинку, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю № 2529 від 10.05.1994 р. В зв`язку з цим, він змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відповідно до ст. 377 ЦК України\~та\~ст. 120 ЗК України. На підставі ст. ст.\~278-279 ЦПК України,\~справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. [PERSON] про час і місце слухання справи оповіщений відповідно до вимог ст. 128, 130 ЦПК України, заперечень на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку з господарчими будівлями та побутовими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Токарчуком С.А., реєстр № 6171 (а.с. 7). Право власності зареєстровано 15.02.2006 в Первомайському МБТІ реєстровий напис 1876, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9845570 від 15.02.2006 р. (а.с. 8). Однак, право власності на земельну ділянку для обслуговування даної частини житлового будинку, площею 0,1000 га, що розташована по [ADDRESS] , зареєстроване за колишнім власником будинку [PERSON] , так як переоформлення земельної ділянки, законодавство того часу не вимагало. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 377 ЦК України\~\~та\~ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України, ухваленій у справі за № 6-2цс15 від 11.02.2015 року. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved