Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

у червні 2022 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: - визнати недійсним з моменту укладення, з підстав, встановлених ст. 230 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання ломбардом фінансового кредиту та договір закладу майна до ломбарду № 802-22000350, укладений 11.01.2022 року в м. Києві між [PERSON] та Повним товариством «Ломбард Кредит юніон»; - визнати недійсним з моменту укладення, з підстав, встановлених ст. 230 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання ломбардом фінансового кредиту та договір закладу майна до ломбарду № 802-22000351, укладений 11.01.2022 року в м. Києві між [PERSON] та Повним товариством «Ломбард Кредит юніон»; - стягнути з Повного товариства «Ломбард Кредит юніон» на користь [PERSON] наступне майно: сережки за реактивом пара з камінням, із золота 585 проби, загальна вага 4,13 г, чиста вага 3,8 г, кількість частин - 2; перстень за реактивом з камінням деформований, із золота 585 проби, загальна вага - 4,05 г, чиста вага - 3,15 г, кількість частин - 1; у разі відсутності зазначеного майна, стягнути з Повного товариства «Ломбард Кредит юніон» грошові кошти у розмірі 20 638 грн.; - стягнути з Повного товариства «Ломбард Кредит юніон`на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 8700 грн.; - стягнути з Повного товариства «Ломбард Кредит юніон» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 25 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 10.02.2022 року між [PERSON] та Повним товариством «Ломбард Кредит юніон» укладено два договори споживчого кредиту - № 802-22000350 та № 802-22000351. Відповідно до умов договору споживчого кредиту № 802-22000350 товариством надано позивачу кредит у розмірі 3610 грн. на строк 14 днів із датою повернення кредиту до 24.02.2022 року та сумою кредиту до повернення у розмірі 4140,67 грн., у забезпечення виконання зобов?язань за яким позивачем передано в заставу до ломбарду сережки за реактивом пара з камінням, із золота 585 проби, загальна вага 4,13 г, чиста вага 3,8 г, кількість частин - 2, оціночна вартість предмету застави за угодою сторін - 5700 грн. За умовами споживчого кредиту № 802-22000351 товариством позивачу надано кредит у сумі 3384,36 грн. на строк 14 днів з датою повернення кредиту 24.02.2022 року та сумою кредиту до повернення 3881,86 грн., у забезпечення виконання зобов?язань за яким позивачем надано в заставу до ломбарду перстень за реактивом з камінням деформований, із золота 585 проби, загальна вага - 4,05 г, чиста вага - 3,15 г, кількість частин - 1, оціночною вартість предмету застави - 4615,04 грн. Позивач зазначає, що станом на 24.02.2022 року був готовий виконати зобов?язання перед ломбардом, однак у зв?язку із запровадженням воєнного стану дізнався, що товариство не працювало у звичайному режимі, не здійснювало прийом громадян у будь-якому із приміщень, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості виконати взяті на себе зобов?язання із об?єктивних причин. 01.04.2022 року на телефонний номер позивача надійшло смс-повідомлення про те, що відділення відповідача розпочинає роботу з 02.04.2022 року, а також про те, що товариством будуть нараховуватись проценти за користування грошовими коштами за укладеними 11.01.2022 року договорами споживчого кредиту. При особистому зверненні позивача до відділення, останньому було відмовлено у видачі документів щодо нарахування процентів за договорами споживчого кредиту. 22.04.2022 року позивачем направлено відповідачу претензію, в якій просив скасувати протиправно нараховані з 24.02.2022 року проценти за договорами споживчого кредитування від 11.01.2022 року, повернути предмети застави, відшкодувати збитки у розмірі 3700 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Листом відповідача від 19.05.2022 року відмовлено позивачу у задоволенні його вимог, викладених у претензії. Позивач зазначає, що при укладенні договорів споживчого кредитування та застави майна, останнього введено в оману щодо дійсної ринкової вартості майна, яка становить 20 638 грн., таким чином вважає, що відносно нього застосовано нечесну підприємницьку практику. Відтак, на підставі ст. 230 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» просить визнати недійсними договори споживчого кредитування та застави майна від 11.01.2022 року, повернути заставне майно або його ринкову вартість та відшкодувати моральну шкоду. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.06.2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 65-66). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.08.2022 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (а.с. 71). 12.09.2022 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Представник відповідача зазначає, що за весь час користування грошовими коштами, починаючи з дати укладення кредитних договорів, [PERSON] було здійснено декілька перезастав (продовження терміну користування кредитом на будь-який термін, за умови погашення в повному обсязі процентів за користування кредитом). Тому, для продовження строку дії договорів позивачем оплачувались проценти за користування кредитами. 26.01.2022 року [PERSON] здійснив оплату процентів за договорами кредиту у розмірі 556,50 грн., продовживши строк дії договору на 14 днів до 10.02.2022 року; 10.02.2022 року [PERSON] здійснив оплату процентів за договором кредиту № 802-22000350 у розмірі 586,60 грн., продовживши строк дії договору до 24.02.2022 року. Крім того, 26.01.2022 року [PERSON] здійснив оплату процентів за договору кредиту № 802-22000351, у розмірі 550,85 грн. та частково кредиту у розмірі 2,65 грн., продовживши строк дії договору до 10.02.2022 року. 10.02.2022 року [PERSON] здійснив оплату процентів за договору кредиту № 802-22000351 у розмірі 550,41 грн. та частково кредиту у розмірі 2,99 грн., продовживши строк дії договору до 10.02.2022 року. 24.02.2022 року позивач повинен був виконати свої зобов?язання за договорами споживчих кредитів у повному обсязі та здійснити викуп предметів застави. Станом на 24.02.2022 року заборгованість позивача за договором кредиту № 802-22000350 за період з 10.02.2022 року по 24.02.2022 року становить 3610 грн., що є тілом кредиту, та 530,67 грн. - процентів за користування кредитом. Заборгованість позивача за договором кредиту № 802-22000351 за період з 10.02.2022 року по 24.02.2022 року становить 3384,36 грн., що є тілом кредиту, та 497,50 грн. -процентів за користування кредитом. Починаючи з 02.04.2022 року у зв?язку із невиконанням позивачем взятих на себе зобов?язань, товариство мало всі законні підстави для нарахування процентів за користування кредитними коштами. Щодо тверджень позивача з приводу введення його в оману, представник відповідача зазначає, що заставний товар оцінювався за взаємною згодою сторін, що відображено в умовах договору. Крім того, [PERSON] з 2013 року користується послугами товариства, здійснюючи заставу виробів із дорогоцінних металів, відтак достовірно знає про умови кредитування та застави товарів. Представник відповідача зазначає, що з 24.02.2022 року проценти за користування кредитами позивачу не нараховувались, у зв?язку із закінченням дії договорів. Нараховані проценти були за період з 10.02.2022 року по 24.02.2022 року. Крім того, представник відповідача зазначає, що із 24.02.2022 року, після закінчення строку дії договорів, товариство звернуло стягнення на предмети застави у відповідності до вимог закону. За вказаних обставин, представник відповідача зазначає про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.10.2022 року закрито підготовче провадження (а.с. 93). В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити пощов. Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 11.01.2022 року між [PERSON] та ПТ «Ломбард Кредит юніон» укладено договір про надання ломбардом фінансового кредиту та договір закладу майна до ломбарду № 802-22000350, згідно якого [PERSON] отримав товариства грошові кошти у розмірі 3 610 грн., зі сплатою за користування кредитом фіксованої ставки у розмірі 1,05%. В якості забезпечення виконання зобов?язань за договором кредиту № 802-22000350, [PERSON] було передано в заставу майно - сережки за реактивом пара з камінням, із золота 585 проби, загальна вага 4,13 г, чиста вага 3,8 г, кількість частин - 2. Строк договору - 14 днів. Також, 11.01.2022 року між [PERSON] та ПТ «Ломбард Кредит юніон» укладено договір про надання ломбардом фінансового кредиту та договір закладу майна до ломбарду № 802-22000351, згідно якого [PERSON] отримав товариства грошові кошти у розмірі 3 390 грн., зі сплатою за користування кредитом фіксованої ставки у розмірі 1,05%. В якості забезпечення виконання зобов?язань за договором кредиту № 802-22000351, [PERSON] було передано в заставу майно - перстень за реактивом з камінням деформований, із золота 585 проби, загальна вага - 4,05 г, чиста вага - 3,15 г, кількість частин - 1. Строк договору - 14 днів. Відповідно до п. 2 укладених договорів, предмет застави оцінюється за взаємною згодою заставодержателя та заставодавця згідно п. 6 Специфікації в межах максимальної вартості, встановленої згідно відповідних правил та методик заставодержателя. За умовами п. 2 договору про надання ломбардом фінансового кредиту та договір закладу майна до ломбарду № 802-22000350 від 11.01.2022 року, предмет застави - сережки за реактивом пара з камінням, із золота 585 проби, загальна вага 4,13 г, чиста вага 3,8 г, кількість частин - 2, оцінено за згодою сторін у розмірі 5700 грн. За умовами п. 2 договору про надання ломбардом фінансового кредиту та договір закладу майна до ломбарду № 802-22000351 від 11.01.2022 року, предмет застави -перстень за реактивом з камінням деформований, із золота 585 проби, загальна вага - 4,05 г, чиста вага - 3,15 г, кількість частин - 1, оцінено за згодо сторін у розмірі 4615,04 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Одночасно за змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Як закріплено ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частинами 2, 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов?язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що умови кредитного договору погоджені сторонами до його укладення, викладені в тексті кредитного договору у спосіб, що не допускає їх подвійного тлумачення, всі суми у їх грошовому вимірі, зобов?язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, відображені у Графіку платежів, що є невід?ємною частиною кредитного договору. Зазначені документи зберігаються в особистому кабінеті позивача як позичальника на сайті відповідача, до якого останній має постійний доступ. Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, про те, що укладення договорів про надання ломбардом фінансового кредиту та закладу майна на визначених у них умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, в тому числі позивача, шляхом вчинення свідомих дій та не суперечить вимогам чинного законодавства. За змістом положень ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Згідно з ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним. Крім того, як роз`яснено у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. У Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року щодо несправедливих видів торговельної практики зазначається, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і, таким чином, ефективного вибору. Директива розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди. Згідно з п. 2 ст. 7 Директиви, комерційна діяльність вважається такою, що вводить в оману, якщо вона містить недостовірну інформацію або створює загальне враження, що вводить чи може ввести в оману, навіть, якщо інформація вірна у відношенні одного або декількох елементів такої інформації. Разом з тим, бездіяльністю, що вводить в оману вважається така комерційна діяльність, в котрій, виходячи з фактичної ситуації, приймаючи до уваги всі особливості, обставини та обмеження комунікативного середовища, продавець не надає суттєво необхідної середньостатистичному споживачеві інформації для прийняття обдуманого рішення щодо угоди, що веде або може призвести до укладення середньостатистичним покупцем угоди, яка не була б укладена ним при інших обставинах. Також, бездіяльністю, яка вводить в оману визнається ненадання продавцем або несвоєчасне надання в двоякій, нечіткій, незрозумілій формі інформації, що вважається суттєвою. Зокрема, суттєвою є інформація про ціну угоди. За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Враховуючи вищевикладене суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання дій Повного товариства «Ломбард Кредит юніон» такими, що здійснені із використанням нечесної підприємницької практики. Також, відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Відтак, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача є безпідставними. Положеннями ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом в ході розгляду цивільної справи не здобуто доказів, які б стверджували обставини, на які посилається позивач у поданому позові. Враховуючи вищенаведене, суд надходить до висновку про залишення позову [PERSON] без задоволення.

Outcome: dismissed