Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

26.10.2021 року позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на його користь 60000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва. В обґрунтування позову послався на те, що в періоди з 11.09.1967 року до 15.11.1978 року працював на посадах путьового, електрослюсаря, гірничого робітника, помічника начальника дільниці, гірничого майстра з повним робочим днем шахти №8 «Великомостівська», а з 18.11.1978 року до 06.04.1985 року на посадах заступника начальника видобувної дільниці, начальника видобувної дільниці, начальника зміни, головного інженера, заступника головного інженера з повним робочим днем шахти №10 «Великомостівська», з 06.04.1985 до 03.02.1988 року на посадах головного інженера, заступника головного інженера з повним робочим днем шахти №9 «Великомостівська» та з 09.02.1988 до 17.02.2015 року на посадах гірничого майстра, заступника начальника видобувної дільниці, начальника дільниці, гірничого майстра з повним робочим днем шахти №2 «Червоноградська», окрім цього працював майстром будівельного цеху, інженером на гірничих роботах, головним технологом, учнем гірника поверхні, інженером з металокріплення. Зазначив, що пропрацював в умовах впливу шкідливих факторів 30 років. За результатами обстеження, йому було встановлено діагноз: антракосилікоз 1 ст., хронічний бронхіт, емфізема легень 2 ст. Причиною виникнення професійних захворювань є довготривалий, багатократний контакт з вугільно-породним шахтним пилом. Згідно з довідкою серії ЛВА-1 № 119341, виданою обласною МСЕК 04.01.2002 року, йому вперше та безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності, а згідно довідки серії ЛВА-2 № 007774 від 04.01.2002 року, вперше та безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 50 % у зв`язку з професійними захворюваннями та трудовим каліцтвом, а саме: яких 45 % антракосилікоз від 16.11.2001 року, зараховано з 16.11.2001 року, 5% по наслідкам трудового каліцтва від 24.11.1997 року зараховано з 17.12.2001 року. Вказує, що внаслідок отриманого професійного захворювання та трудового каліцтва, йому завдано значної моральної школи у вигляді фізичних та душевних страждань. Він відчуває незручності в повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі та моральні страждання, відчувати себе неповноцінною людиною, не взмозі вести активне життя, займатись улюбленою справою, змушений звертатись за медичною допомогою та витрачати значні кошти на лікування. Постійний кашель викликає небажану увагу людей, і він знаходиться у пригніченому та депресивному стані. Всі вказані ним факти та обставини моральних страждань та переживань значним чином змінили ритм та порядок його життя, порушили нормальні життєві зв`язки для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля. Змушені зміни в життєвих відносинах викликають у нього значні моральні переживання, почуття безвихідності і відсутності перспектив на майбутнє. Тому просить позов задовольнити та стягнути на його користь завдану моральну шкоду. Ухвалою від 28 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду на 08.12.2021 року. 19.11.2021\~року представник\~відповідача подав\~відзив на\~позовну заяву,\~в якому\~зазначив що\~проти позову\~заперечує,\~оскільки вважає\~вимогу позивача\~незаконною,\~необґрунтованою,\~та такою\~що не\~підлягає до\~задоволення.\~Вказав,\~що Управління\~виконавчої дирекції\~Фонду соціального\~страхування не\~є належним\~відповідачем у\~даній справі,\~оскільки позивач\~отримав професійне\~захворювання під\~час виконання\~трудових обов`язків,\~а тому\~заподіяна йому\~шкода випливає\~з трудових\~правовідносин і\~повинна відшкодовуватися\~роботодавцем, який\~не створив\~безпечних умов\~праці на\~підставі ст.1167\~Цивільного кодексу\~України та\~ст.237-1\~Кодексу законів\~про працю\~України. Також вказав, що позивач звернувся із позовом до суду в жовтні 2021 року, відтак з цього часу виникли правовідносини, на які поширює свою дію Закон №1105 у редакції чинній з 01 січня 2015 року, який покладає відповідальність за відшкодування моральної шкоди на роботодавця і не передбачає можливості такого відшкодування за рахунок Фонду. Вказав, що дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі 215/3118/16-ц, від 05.12.2018 року по справі №219/3928/17, від 05.12.2018 року по справі №212/4799/17, від 06.12.2018 року по справі №219/1321/17. До того ж звертає увагу на те, що позивачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу про наявність факту спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням та нещасним випадком на момент ушкодження здоров`я, а саме у 2002 році.\~ 08.12.2021 року задоволено клопотання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області та зобов`язано [PERSON] надати для огляду у судовому засіданні оригінал трудової книжки, амбулаторну картку та висновок МСЕК про характер та умови праці для огляду у судовому засіданні, у зв`язку із чим розгляд справи відкладено. 25.02.2022 року справу знято з розгляду у звязку із можливим оголошенням повітряної тривоги. В подальшому, розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема 05.05.2022 року, 20.06.2022 року за клопотанням представника відповідача, 30.05.2022 року - через відсутність у матеріалах справи відомостей про те, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. 12.09.2022 року по справі оголошено перерву до 26.10.2022 року. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, пославшись на обставини викладені в ньому, пояснив, що внаслідок тривалої роботи у шкідливих умовах праці його здоров`я зазнало невідновного погіршення, наслідки чого він відчуває щодня, оскільки це вплинуло на його життєві зв`язки, він постійно змушений вживати додаткових заходів для організації свого життя та підтримання здоров`я, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечила з підстав, вказаних у відзиві. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Судом встановлено,\~що 30\~років позивач\~працював на\~підприємствах вугільної\~промисловості,\~зокрема в\~період з\~11.09.1967\~року до\~15.11.1978\~року працював\~на посадах\~путьового,\~електрослюсаря,\~гірничого робітника,\~помічника начальника\~дільниці,\~гірничого майстра\~з повним\~робочим днем\~шахти №8\~«Великомостівська»,\~з 18.11.1978\~року до\~06.04.1985\~року \~на посадах\~заступника начальника\~видобувної дільниці,\~начальника видобувної\~дільниці,\~начальника зміни,\~головного інженера,\~заступника головного\~інженера з\~повним робочим\~днем шахти\~№10\~«Великомостівська»,\~з 06.04.1985\~до 03.02.1988\~року на\~посадах головного\~інженера,\~заступника головного\~інженера з\~повним робочим\~днем шахти\~№9\~«Великомостівська» та\~з 09.02.1988\~до 17.02.2015\~року на\~посадах гірничого\~майстра,\~заступника начальника\~видобувної дільниці,\~начальника дільниці,\~гірничого майстра\~з повним\~робочим днем\~шахти №2\~«Червоноградська»,\~що підтверджується\~копією трудової\~книжки [PERSON] , оглянутої у судовому засіданні. 17.02.2015 року його звільнено по ст.38 КЗпП України в звязку з виходом на пенсію зо віком. 27.11.2001 року комісія ДВАТ шахти «Червоноградська» провела розслідування випадку хронічного професійного захворювання працівника [PERSON] , про що було складено акт розслідування професійного хронічного захворювання по формі П-4, з якого вбачається, що професійне захворювання виникло внаслідок довготривалого, багатократного контакту з вугільно-породним шахтним пилом (а.с.29-30). Також встановлено, що 03.01.1998 року керівником шахти ДВАТ шахти «Червоноградська» затверджено акт №4 про нещасний випадок (форма Н-1), що мав місце 24.11.1997 року, з якого вбачається, що в ході виконання своїх трудових обов`язків [PERSON] був травмований, а саме: забій грудної клітки (а.с.31-32). Згідно копії довідки МОЗ Обласної МСЕК №3 серії ЛВА-1 № 119341 від 04.01.2022 року позивачу вперше та безтерміново встановлено третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання, визначена потреба позивача у лікуванні у терапевта\~ (а.с.28). Довідкою обласної МСЕК, серії ЛВА-2 № 007774 від 04.01.2002 року, [PERSON] вперше та безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 50 % у зв`язку з професійними захворюваннями та трудовим каліцтвом, а саме: яких 45 % антракосилікоз від 16.11.2001 року, зараховано з 16.11.2001 року, 5% по наслідкам трудового каліцтва від 24.11.1997 року зараховано з 17.12.2001 року; визначено потреба позивача у санаторно-курортному лікуванні (а.с.27). У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений періодично звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями виписок та витягів з медичної карти стаціонарного та амбулаторного хворого, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні. Вирішуючи спір в межах заявленого предмету позову, суд виходить з наступного: Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Ч. 4 ст.\~43, ч.1 ст.\~46 Конституції України\~визначають право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (ст. 4 ЗУ від 14 січня 1998 року «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року. Відповідно до підпункту «е» п. 1 ч.1 ст. 21\~ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом і III групи інвалідності, у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. За ч.2 ст.13 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст. 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть (ч.1 ст.с14 ст.14 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»). Таким чином, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я,\~ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~пов`язував з настанням страхового випадку. 20 березня 2007 року набрав чинності\~Закон № 717-V, яким був виключений підпункт «е» п.1 ч.1 ст. 21 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I\~Закону № 717-V\~скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції\~Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 1167 ЦК України\~та\~статтею 2371 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя\~статті 5 ЦК України). З огляду на вказане\~Закон № 717-V\~не міг ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий\~закон\~застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Враховуючи викладене, до спірних правовідносин слід застосовувати\~ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~№ 1105-XIV\~у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача, що відображено у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 459/3304/16-ц (провадження № 61-27804св18). Як вбачається з матеріалів справи, на час встановлення позивачеві втрати професійної працездатності (згідно довідки серії ЛВА-2 № 007774 від 04.01.2002 року, [PERSON] вперше та безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 50 % у зв`язку з професійними захворюваннями та трудовим каліцтвом, а саме: яких 45 % антракосилікоз від 16.11.2001 року, зараховано з 16.11.2001 року, 5% по наслідкам трудового каліцтва від 24.11.1997 року зараховано з 17.12.2001 року) обов`язок відшкодування моральної шкоди покладався саме на Фонд соціального страхування на підставі «е» п. 1 ч.1 ст. 21\~ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла на той час, а відтак доводи відповідача, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Львівській області не є належним відповідачем по справі, суд відхиляє. Твердження відповідача про те, що на час звернення позивача із цим позовом набула чинності редакція\~ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», якою не передбачено здійснення страхової виплати на відшкодування моральної шкоди, суд також вважає необґрунтованими, оскільки спір щодо відшкодування шкоди відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~повинен вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на її відшкодування, що виникло у позивача з дня встановлення йому втрати професійної працездатності, тобто 04.01.2002 року (згідно довідки серії ЛВА-2 № 007774 від 04.01.2002 року, [PERSON] вперше та безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 50 % у зв`язку з професійними захворюваннями та трудовим каліцтвом, а саме: яких 45 % антракосилікоз від 16.11.2001 року, зараховано з 16.11.2001 року, 5% по наслідкам трудового каліцтва від 24.11.1997 року зараховано з 17.12.2001 року) тобто саме за рахунок Фонду. Відповідно до ч. 2, 3\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч.1\~ст. 1168 ЦК\~моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п.4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~(справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей\~23,\~1167 Цивільного Кодексу України\~(435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Матеріали справи містять достатньо доказів, що свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійне захворювання та трудове каліцтво, внаслідок чого його життєві зв`язки змінились, та існує потреба в докладенні додаткових зусиль для організації життя позивача, необхідність вживання додаткових заходів для підтримання його здоров`я, яке зазнало непоправного погіршення внаслідок роботи у шкідливих умовах праці. Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки, сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди, що повністю кореспондується з нормам\~ст.3\~Конституції України за якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. З врахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачу моральних страждань, стану його здоров`я, істотних вимушених змін в його життєвих стосунках, конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення моральної шкоди в розмірі 40 000 грн. Зазначений розмір моральної шкоди відповідатиме глибині завданих моральних страждань, вимогам розумності і справедливості. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь держави судового збору, від сплати якого звільнений позивач в силу вимог закону, суд, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, адже вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, вважає, що до стягнення підлягає судовий збір у розмірі 605 грн 33 коп.

Outcome: partial