Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради в особі Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення опікуна, в якому просила позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; стягнути аліменти з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у фіксованій грошовій сумі, у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття; призначити [PERSON] опікуном над дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У грудні 2013 року батьки залишили дітей на позивачку [PERSON] , з того часу місце їх знаходження не відоме. Щоб встановити місцезнаходження своєї доньки, матері її онуків, [PERSON] неодноразово зверталася до Миколаївського районного управління поліції ГУНП Миколаївській області з проханням знайти її. За інформацією правоохоронних органів з грудня 2017 по січень 2018 року [PERSON] знаходилась у розшуку, згодом розшук був припинений у зв`язку з тим, що поліція встановила її місце знаходження, однак позивачці точну адресу не повідомила. [PERSON] вже мала негативний досвід виховання старшого сина, [PERSON] , [INFO] , відносно якого рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва позбавлена батьківських прав. Батько дітей, [PERSON] , відбував покарання в місцях позбавлення волі, біля двох років тому повинен був звільнитися. Весь цей час він знав, що діти перебувають з [PERSON] , проте долею дітей не цікавився, не виявляв бажання забрати дітей на своє виховання та утримання. Діти проживають з позивачкою по [ADDRESS] , для дітей створено задовільні умови, у них є спальні місця, місце для зберігання речей та одягу. Зважаючи на те, що онуки позивачки, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають без законного представника, [PERSON] виникла необхідність порушити питання про позбавлення батьків батьківських прав відносно дітей. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 26.07.2022 року, після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та зобов`язано Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради в особі Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору в частині доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] щодо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 09.09.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] у судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи за її відсутності позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради Покітко А., яка представляє інтереси виконавчого комітету Миколаївської міської ради як органу опіки та піклування, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; не з`явились в судове засідання без повідомлення причин; відзиви відповідачами не подано, у зв`язку з чим, за відсутності заперечень позивачки проти такого вирішення справи, справа розглядається в порядку ст. 280 ЦПК України шляхом ухвалення заочного рішення на підставі доказів, що є у справі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 13 ЦПК). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності зі ст. 151 СК України батьки мають право на переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мають право вибирати форми й методи виховання, за винятком тих, які суперечать закону, моральним принципам суспільства. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років. Підстави для позбавлення батьківських прав чітко передбачені нормами ст. 164 СК України. Статтею 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків, згідно ст. 11 вказаного закону, є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. У відповідності зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, що проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримку з ними регулярних особистих відносин і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенції про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У Преамбулі Конвенції проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, а також що дитині мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобов`язання в рамках суспільства, визнано, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Дитині, здатній сформулювати власні погляди, згідно ст. 12 Конвенції, забезпечується право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо при передачі дітей на виховання та їх всиновленні, на національному і міжнародних рівнях (ООН, 03.12.1986 рік) якщо батьки не виявляють турботу про свою дитину, або вона є неналежною, слід розглядати питання про турботу про неї з боку родичів батьків дитини, передачі дитини на виховання в іншу родину або про всиновлення, або, в разі необхідності, про влаштування дитини до спеціального закладу. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У грудні 2013 року батьки залишили дітей на позивачку [PERSON] , з того часу місце їх знаходження не відоме. Щоб встановити місцезнаходження своєї доньки, матері її онуків, [PERSON] неодноразово зверталася до Миколаївського районного управління поліції ГУНП Миколаївській області з проханням знайти її. Згідно повідомлення Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області №0-02/50-21 від 02.02.2021 року, з грудня 2017 року по січень 2018 року [PERSON] знаходилась у розшуку Заводським ВП ГУНП в Миколаївській області як безвісти відсутня. У зв`язку зі встановленням її місцезнаходження, розшук було припинено. Водночас повідомляється, що Миколаївське РУП ГУНП в Миколаївській області не володіє інформацією про теперішнє місце перебування [PERSON] . Згідно повідомлення СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області №755/50-22 від 20.01.2022 року, в проваджені слідчого відділу Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1202115203000031 від 09.02.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за фактом безвісти зниклої [PERSON] , [INFO] . Станом на 20.01.2022 досудове розслідування триває. У зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків, діти перебувають на обліку служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради як діти, що опинилися у складних життєвих обставинах. Зважаючи на те, що онуки позивачки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають без законного представника, виникла необхідність порушити питання про позбавлення батьків батьківських прав відносно дітей. Згідно висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 03.08.2022 року №2769/02.02.01-22/25/14/22, орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені ст. 166 СК України. Так, згідно ст. 166 СК особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Разом з цим, згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 СК України). Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, згідно ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. З огляду на викладене, суд, проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимог чинному законодавству України, а також ратифікованим міжнародним документам, беручи до уваги найважливіші інтереси дитини, які, з урахуванням їх природи, переважають над інтересами батьків, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей. Виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), враховуючи обставини, визначені ст. 182 СК України, суд вважає, що кожний з відповідачів зобов`язаний і має можливість сплачувати на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] аліменти в єдиній частці у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову, тобто з 16.02.2022 року, і до досягнення найстаршою дитиною [PERSON] , [INFO] , повноліття. Приходячи до вказаного висновку суд враховує, що згідно ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Приходячи до вказаного висновку суд враховує, що таке рішення в розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, є «законним», оскільки ґрунтується на нормах статей 164-166 СК України, відповідає «законній меті», оскільки спрямовано на захист прав і інтересів дітей, та є «необхідним у демократичному суспільстві», оскільки застосоване втручання з боку держави відповідає нагальній соціальній потребі та є пропорційним поставленій легітимній меті беручи до уваги, що врахування основних інтересів дітей є вирішальним чинником у кожній справі такого типу. Згідно ст. 169 СК України суд роз`яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав, регламентовано ст. 167 СК України, за змістом якої переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України №34/166/131/88 від 26.05.1999 року, опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування. Малолітні особи [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] відвідують Миколаївську ЗОШ №25. Позивачка [PERSON] слідкує за поведінкою та успішністю дітей, забезпечує їх навчальним приладдям, відвідує батьківські збори, завжди перебуває на зв`язку з адміністрацією школи. Також, позивачка слідкує за здоров`ям своїх онуків, вчасно звертається за медичною допомогою до сімейного лікаря, з якім уклала декларацію. Діти проживають з позивачкою по [ADDRESS] , для дітей створено задовільні умови, у них є спальні місця, місце для зберігання речей та одягу. [PERSON] є рідною бабою дітей і бажає офіційно опікуватися дітьми, тобто хоче бути їхнім опікуном, вона здорова, має власне житло, постійний дохід, здатна займатися вихованням дітей. Згідно висновку про стан здоров`я комунального закладу Миколаївської міської ради центра первинної медико-санітарної допомоги №6 від 31.01.2022, [PERSON] являється придатною для виконання обов`язків опікуна. Згідно довідки МВС України серія ІІА №28599926, за обліками МВС громадянка [PERSON] , [INFO] , станом на 29.01.2022 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Згідно подання органу опіки та піклування про доцільність встановлення опіки над дітьми виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 03.08.2022 року №2771/02.02.01-22/25/14/22, у разі задоволення позовних вимог щодо позбавлення батьків, [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,

Outcome: partial