Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 02 грудня 2006 року між ними зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося через протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Позивач вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю. З середини 2021 року сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. З цих підстав позивач просить суд шлюб розірвати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 вересня 2022 року справу передано на розгляд судді Банасько І.М. Ухвалою суду від 07 жовтня 2022 року відкрито провадження по справі, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 04.11.2022. Позивач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена судом належним чином. 02 листопада 2022 року подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, окрім того зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, витрати, пов`язані зі сплатою судового збору покласти на позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. 13 жовтня 2022 року подав до суду заяву, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги, не заперечує проти розірвання шлюбу та просить проводити розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем у справі. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 02 грудня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено актовий запис №1169, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16 червня 2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17 серпня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області (а.с.4,5). Судом встановлено, що сімейні стосунки між сторонами не склалися, сім`я розпалась внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя, сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Клопотань про надання терміну для примирення сторони не заявляли. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 зазначено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими та суперечитимуть інтересам подружжя, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved