Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

у листопаді 2021 року [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до ТОВ «Маніфою» та просила суд: визнати боргові вимоги ТОВ «Маніфою» до [PERSON] щодо сплати заборгованості за договором із наданням коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту незаконними; визнати відсутність боргових зобов`язань у [PERSON] перед ТОВ «Маніфою»; визнати відсутність заборгованості у [PERSON] перед ТОВ «Маніфою». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає протиправними дії відповідача, які порушують право позивача на свободу волевиявлення, оскільки відповідач вимагає вчинити певні дії за зобов`язаннями яких позивач не набував. Позивач зазначає, що не укладала договору з відповідачем та не отримувала від нього грошові кошти. Позивач заперечує факт використання одноразового ідентифікатора. Також вказує, що абонентський номер лише ідентифікують обладнання споживача, а не самого споживача. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01.11.2021 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. Відповідно до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом та направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Відповідно до відзиву відповідач зазначив, що між позивачем та відповідачем 14.04.2021 року укладено договір позики №2122524. Даний договір укладено відповідно до положень Законів України «Про електронну комерцію», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про споживче кредитування» та Цивільного кодексу України. Позивачу була надана вся необхідна інформацію, яка розміщена на сайті Товариства. Для укладення договору Позичальником 17.03.2021 був створений особистий кабінет в ІТС та подано заявку на отримання позики. Відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Позивач та представник відповідача подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Статтями 205, 207 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їх власноручних підписів. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України) Статті 6, 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Судом встановлено, що позивачем 17.03.2021 створено Особистий кабінет в інформаійно-телекомунікаціній системі відповідача, на сайті https://money4you.ua/ і укладено кредитний договір № 1908633. Зобов`язання за даним договором були виконані в повному обсязі. 14.04.2021 року в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача - через веб-сайт https://money4you.ua/ між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено договір позики №2122524 на суму 1 500,00 грн. зі сплатою процентів строком на 9 днів. Зі змісту оспорюваного договору позики №2122524 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму позики, дату її видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодилась на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання нею договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 14.04.2021 року позивачем здійснено вхід до Особистого кабінету та подано Заявку на отримання позики. При поданні позивачем заявки про отримання позики відповідачем було направлено паспорт позики за заявленими позивачем параметрами, відповідно до стандартизованої форми, затверджено Законом України «Про споживче кредитування». Зазначений паспорт позики позивач підписав Електронним підписом одноразовим ідентифакатором. Після підписання паспорта позики, позивачем розміщено пропозицію укласти договір позики - оферту, що містить усі передбачені чинним законодавством істотні умови та необхідні реквізити в Особистому кабінеті позивача, яку позивач акцептував шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було надіслано відповідачем за зареєстрованим позивачем і інформаційно-телекомунікаційній системі контактний номер телефону. Після підписання та надіслання позивачем електронного повідомлення про прийняття оферти, тобто акцептування, на зазначену позивачем адресу електронною пошти, відповідачем надіслано лист-повідомлення про укладення Договору відповідного змісту згідно з вимогами Закону України «Про електронну комерцію». В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно пункту 8.3.5 кредитного договору, підписуючи цей договір, позичальник підтверджує, що він вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою», які є невід`ємною частиною договору. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Розділами 4 та 5 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Маніфою» встановлений порядок надання кредиту та підписання кредитного договору. За умовами вказаних розділів, з метою отримання кредиту заявник заповнює на сайті Товариства заявку в електронному вигляді. У заявці заявник зобов`язана вказати повні, точні, достовірні та актуальні особисті дані, які необхідні для прийняття Товариством рішення про надання кредиту. Згідно з пунктом 4.3.5 Правил прийняття оферти - акцепт, фізичною особою, яка бажає укласти договір позики, відбувається шляхом направлення електронного повідомлення, яке містить істотні умови Договору позики. Приймаючи умови Оферти позичальник засвідчує, що його акцепт є повним та безумовним, тобто він погоджується з усіма без виключення умовами оферти. Без отримання листа на адресу електронної пошти, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; 2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням: Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18. За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Презумпція правомірності правочину встановлена законодавцем у ст. 204 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна сторона зобов`язані повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права. Частиною ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим, позивач не надала належних і переконливих доказів порушення її прав відповідачем. Натомість судом встановлено, що позивач не виконала свої зобо`язання за договором позики № 2122425, пролонгувавши строк його дії до 22.05.2021, уклавши Додаткову угоду № 1 від 22.04.2021 р., чим визнала наявність у неї зобов`язань, а також сплатила проценти за користування позикою. Суд вважає, що позивачем не доведено доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, що відповідачем на момент укладення договору позики порушені, невизнані, або оспорюються будь-які її права, свободи чи законні інтереси, натомість обставини, викладені позивачем, спростовані відповідачем належними і допустимими доказами, дослідженими в ході судового розгляду. В ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору позики вимогам законодавства, та що волевиявлення позивача на момент укладення договору не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, що є однією із вимог, додержання якої є необхідною для чинності правочину відповідно до положень ст. ст. 203, 215 ЦК України. До того ж, під час укладення оспорюваного договору сторони в порядку ст. 638 ЦК України узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними. Оспорюваний договір є укладеним в письмовій формі (у формі єдиного документу), підписаним обома сторонами, при цьому сторони досягли згоди з усіх істотних умов даного договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Позивач погодилась на отримання кредиту та була ознайомлена з умовами, що запропоновані відповідачем. Сторони застережень до договору не висловлювали, підписавши електронним цифровим підписом договір позивач надала згоду на укладення договору саме на тих умовах, які в ньому зазначені. З врахуванням викладеного, суд надходить до висновку про те, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed