Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

28.08.2019 року представник АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з вищевказаною позовною заявою. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 17.12.2014 між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір №GP-7179678, на підставі якого останній видано кредит у розмірі 10 435,03 грн. 19.07.2016 ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Таким чином, ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», що підтверджується випискою та статутом. Позивач направив письмово вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] не виконує свої кредитні зобов`язання, заборгованість станом на 23.07.2019 року складає 21 832,20 грн. з яких: 6505,89 грн. заборгованість за кредитом; 716,49 грн. заборгованість по процентам; 1 836,57 грн. заборгованість за комісією; 12 773,25 грн. штрафні санкції. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 21 832,20 грн. та понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати. 27.02.2020 заочним рішенням Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя позовні вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» задоволено, стягнуто з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 832,20 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн. 26.08.2021 на адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2020 по цивільній справі за позовом АТ «Перший Український Міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2022 вищезазначене заочне рішення суду від 27.02.2020 скасовано, справу призначено до судового розгляду, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. Представник позивача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» у судове засідання не з`явився про дату, час та місце судового засідання був повідомлений завчасно та встановленим законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Заяви про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що за заявою позивача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. 30.05.2017 вчинено виконавчий напис про стягнення з боржника [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» суму заборгованості у розмірі 12\~785,73 грн. Позивач також зазначив про недоведеність обґрунтування на підставі належних документів, що має місце заборгованість, крім того, просив застосувати строк позовної давності. Суд заслухавши думку відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що в підтвердження позовних вимог позивачем до позову додано копію пропозиції про укладення договору (оферта) від 17 грудня 2014 року, письмова вимога (повідомлення) відповідачу про наявність заборгованості в розмірі 12\~185,73 грн. станом на 10.04.2017 року та вимога про його погашення до 17.04.2017 року, довідка про стан та історію заборгованості за кредитним договором №GP-7179678 від 17.12.2014. Надаючи правову оцінку правовідносинам що склалися, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими. Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, доказів у відповідності до положень ст. ст.76-81 ЦПК України того, що ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» виконав умови зобов`язання в частині надання відповідачу кредиту, позивачем суду не надано. Разом з тим, суд не може прийняти до уваги виписку з рахунку відповідача, як належний і допустимий доказ існуючої у відповідача заборгованості, оскільки, дана виписка не містить підтвердження руху коштів по Кредитному договору №GP-7179678\~від 17.12.2014\~ із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, і, до того ж, не є відповідним розрахунком заборгованості та фінансовим документом на підтвердження розрахунків між банком та відповідачем. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Також позивачем не надано суду доказів того, яка заборгованість існувала перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» у відповідача на час припинення шляхом приєднання до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», та яку саме суму заборгованості та за яким документом було передано позивачу. Розрахунок заборгованості за указаним кредитним договором до позову не доданий взагалі, а тому не можливо встановити відповідність порядку нарахування заборгованості (зокрема, процентів і неустойки) та проведення відповідних розрахунків, умовам договору, укладеного між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] . Таким чином, суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували розмір нарахованої банком заборгованості за кредитним договором, яку суд мав би можливість перевірити і встановити внесення коштів на погашення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, нарахованих санкцій за прострочення або неналежне виконання зобов`язань. Щодо позиції відповідача про необхідність застосування до позовних вимог наслідків спливу строків позовної давності, суд зазначає наступне. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного суду від 07 листопада 2018 року (справа № 372/1036/15-ц), виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. За таких обставин, з огляду на позицію відповідача, який позовні вимоги не визнав, враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а саме: надання відповідачу кредиту, наявність заборгованості відповідача перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та сум загальної заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають у зв`язку з їх не обґрунтованістю та безпідставністю. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи викладене, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають, а тому судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed