Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-27 00:00:00

23 серпня 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія» Фінтраст Україна»» вернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 25420,00 грн. На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що відповідно до укладеного електронного договору про надання споживчого кредиту від 15 лютого 2021 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» відповідачка отримала кредит в сумі 7750,00 грн. з терміном повернення 30 днів та зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв`язку з невиконанням узятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором утворилась заборгованість в сумі 25420,00 грн, яку ТОВ «Авентус Україна» за договором факторингу від 13 вересня 2021 року відступило для ТОВ «Українські фінансові операції». Право вимоги на указану суму позивач набув 11 липня 2022 року за договором факторингу з ТОВ «Українські фінансові операції». Про відступлення права грошової вимоги позивачку було повідомлено письмово. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою узятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, за станом на день звернення до суду [PERSON] має заборгованість в сумі 25420,00 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача. Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін в судове засідання. Копію ухвали та позовної заяви з додатками відповідачкою [PERSON] отримано 22 вересня 2022 року (а.с.71). Відзиву не подано. В задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відповідачці відмовлено ухвалою суду від 05 жовтня 2022 року. Розгляд справи відкладено. Представником відповідача ? адвокатом Федасюк А.А. 24 жовтня 2022 року до суду подано письмові заперечення на позовну заяву, у яких вона вважає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги в частині отримання кредиту в сумі 7750,00 грн, в решті позовні вимоги вважає безпідставними, з покликанням п. 6 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 15 лютого 2021 року між ТОВ «Авентус України» та [PERSON] було укладено договір № 3673338 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 7500,00 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за процентною ставкою 1,90% в день. Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачкою договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С929948 15.02.2021 14:37:47 (а.с.18). Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. ст. 6, 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» Підписавши 15 лютого 2021 року договір про надання споживчого кредиту, [PERSON] взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2. Договору). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За станом на 13 вересня 2021 року ТОВ «Авентус України» визначило розмір заборгованості [PERSON] за 187 днів прострочення виконання кредитних зобов`язань в сумі 25420,00 грн, яка включає в себе заборгованість за основною сумою боргу ? 7750,00 грн, та заборгованість за відсотками ? 17670,00 грн. 13 вересня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» на підставі договору факторингу за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги на суму 25420,00 грн до [PERSON] , засноване на кредитному договорі з відповідачкою № [NUMBER] (а.с.28). В п. 1.5. договору факторингу від 13 вересня 2021 року записано, що наступне відступлення Фактором права грошової вимоги за цим договором до третіх осіб допускається (а.с.23). Наступним договором факторингу від 11 липня 2022 року ТОВ «Українські фінансові операції» за плату відступило, а ТОВ ««Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідачки на указану суму (а.с.42). Про заміну кредиторів в зобов`язанні [PERSON] повідомлялася письмово 13 вересня 2021 року (а.с. 34) та 12 липня 2022 року (а.с.43) відповідно. Матеріалами справи безспірно стверджується дійсність грошової вимоги до [PERSON] , договір про надання споживчого кредиту № 3673338 від 15 лютого 2021 року, як і договори факторингу від 13 вересня 2021 року та 11 липня 2022 року є чинними, доказів погашення заборгованості ні позивачу ні жодному із попередніх кредиторів відповідачкою не надано, а тому вимога позивача про стягнення з відповідачки 25420,00 грн. ґрунтується на законі та підлягає до задоволення. Доводи представника відповідача про неможливість стягнення під час карантину та воєнного стану неустойки (штрафу, пені) інших платежів за прострочення виконання, як підставу зменшення суми до стягнення суд відхиляє, оскільки позивач просить стягнути лише суму заборгованості і процентів, що не є видом забезпечення виконання чи відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а є платою за користування чужими грошима. На указані правовідносини п. 6 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» не поширюється. Суд також відхиляє аргументи заперечень представника відповідача щодо наявності підстав для відмови в частині позову у зв`язку з настанням обставин непереборної сили з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. За змістом ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України оприлюднила офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин, яким визнала військову агресію рф проти України форс-мажорними обставинами з 24 лютого 2022 року. Обставини форс-мажору, за загальним правилом, звільняють сторони від відповідальності за порушення зобов`язання, тобто від нарахування неустойки (штрафу, пені) за неналежне виконання зобов`язань. Таким чином, введення воєнного стану на території України є форс-мажором та може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Однак, у даному випадку настання обставини непереборної сили не може бути підставою для звільнення особи від обов`язку повернути суму позики та нараховані проценти за користування цією позикою. Відповідачкою не доведено, що саме настання військової агресії рф проти України стало підставою для невиконання нею узятих на себе договірних зобов`язань. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2481,00 грн документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, та 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (а.с.62,59). На підставі\~ст.\~ст.\~526,\~527,\~530,\~1050,\~1054,\~1079\~ЦК України,\~

Outcome: approved