Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-25 00:00:00

У липні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у позовних вимогах якого просив: - позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь законного представника дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що у Службі у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, з жовтня 2021 року знаходиться малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , який має реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного етапу громадян щодо актового запису про народження [PERSON] відомості про батька внесені відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Згідно з листом Дарницького районного в місті Києві центру соціальних служб від 24.11.2021 № 10147-1345 спеціалістами Центру соціальних служб встановлено, що [PERSON] не займається вихованням дітей, проживає окремо. Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї/особи від 17.11.2021 № 139 складні життєві обставини сім`ї підтвердилися. [PERSON] погодилася на соціальний супровід. Службою було порушено клопотання перед Дарницьким УП ГУ НП у м. Києві від 23.02.2022 № 101/46-744 щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. За весь час перебування дитини в Центрі реабілітації дітей відповідач жодного разу не цікавилася життям та здоров`ям дитини, не відвідувала сина в Центрі реабілітації дітей. Згідно з повідомленням Дарницького УП ГУ НГІ у м. Києві встановити місце перебування [PERSON] не вдалося. Мати дитини, [PERSON] , свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки не зробила жодної спроби щодо виправлення свого способу життя на краще, що свідчить про неналежне виконання нею батьківських обов`язків. З огляду на зазначене, мати дитини самоусунулась від своїх батьківських обов`язків, не дбає про фізичний та розумовий розвиток своєї дитини. Ухвалою суду від 11.07.2022 справу прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.09.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. До початку судового засідання представник позивача, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечував. У судові засідання відповідач систематично не з`являлась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, поважні причини неявки суду не повідомляла, заяв про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене та вимоги ст.ст. 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності не з`явившихся учасників судового процесу та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачає ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з наданих документів, матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [INFO] , а батько [PERSON] . Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного етапу громадян щодо актового запису про народження [PERSON] відомості про батька внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Дитина [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку у Службі у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, як така, що опинилась в складних життєвих обставинах, оскільки батьки дитини ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо утримання, виховання і догляду за дитиною (наказ служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 28.10.2021 № 190). З пояснень позивача встановлено, що у вересні 2021 року до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації зі школи І-ІІІ ступенів № 111 ім. С.А. Ковпака Дарницького району м. Києва від 27.09.2021 № 522 надійшли відомості про сім`ю [PERSON] , де повідомлялось про неналежне виконання матір`ю [PERSON] батьківських обов`язків по відношенню до [PERSON] , а саме, що мати не цікавиться життям та здоров`ям дитини, проживає окремо зі співмешканцем, а [PERSON] ходить до школи неохайний і голодний. Від сектору ювенальної превенції Дарницького Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві службі позивачу стало відомо, що малолітнього [PERSON] згідно із Актам органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 06.10.2021 було тимчасово влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Мати дитини, [PERSON] , [INFO] , не працевлаштована, зловживає алкогольними напоями, не виконує батьківські обов`язки на належному рівні у відношенні сина [PERSON] . Відповідно до акту обстеження за місцем проживання [PERSON] від 03.11.2021, встановлено, що дитина проживає з бабусею по [PERSON] , [INFO] , та старшою сестрою [PERSON] , [INFO] , основні потреби дитини задоволені частково. Кімната облаштована необхідними меблями, які потребують ремонту, у дитини є одяг за віком та статтю, які потребують оновлення. Зі слів [PERSON] , [PERSON] з сім`єю не проживає більше двох років, зловживає спиртними напоями, не піклується про дітей, не утримує їх. Службою було порушено питання перед Дарницьким УП ГУ НП у м. Києві від 23.02.2022 № 101/46-744 щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] . Зі змісту листа Дарницького районного в місті Києві центру соціальних служб від 24.11.2021 Центром соціальних служб встановлено, що [PERSON] не займається вихованням дітей, проживає окремо. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] було тимчасово влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради Перебуваючи у Центрі реабілітації дітей [PERSON] влаштований до школи І-ІІІ ступенів № 248 Деснянського району міста Києва. Відповідно до наказу Центру реабілітації від 01.03.2022 № 35 К «Щодо евакуації вихованців Центру», у зв`язку з введенням воєнного стану на території України, всі вихованці Центру реабілітації, в тому числі [PERSON] тимчасово переміщені (евакуйовані) до Німеччини. Згідно висновку Дарницької РДА в м. Києві від 15.08.2022 № 101-5208/02, з метою захисту майбутнього та інтересів дитини, на підставі ст. 164 СК України, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не піклується про свою дитину, не цікавляться станом її здоров`я, не виконує своїх батьківських обов`язків. Пленуму Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що відповідач, маючи об`єктивну можливість виконувати свої батьківські обов`язки, умисно самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку про те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Статтею 8 ч. 2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (зі змінами), яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991, передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. На підстави ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, в т.ч. і орган опіки та піклування. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач не бажає займатись вихованням дитини та виконувати свої батьківські обов`язки, в зв`язку з чим суд, як крайньою мірою, вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дитини з боку матері, небажання відповідача та її свідоме ухилення займатися вихованням сина та матеріально забезпечувати, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це буде відповідати найвищим інтересам дитини. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 166 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення його батьківських прав. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Приписами ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зважаючи на те, що на батьків покладений обов`язок утримувати дитину, враховуючи відсутність в матеріалах справи відомостей про те, що відповідач має на утриманні інших дітей, окрім сина [PERSON] , відсутність відомостей про її доходи, склад сім`ї, стан здоров`я, що могло б вплинути на розмір частки від її доходів, що стягуватиметься на утримання сина, враховуючи вік та стан здоров`я дитини, суд вважає за можливе задовольнити вимогу про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх доходів відповідача щомісяця на користь законного представника дитини на утримання дитини, починаючи з 08.07.2022 - дня подачі позову до суду і до досягнення нею повноліття, який не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки на переконання суду такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідач у судове засідання не з`являлась, тому встановити її місце роботи і щомісячний дохід не надалось можливим, і за таких обставин суд вважає необхідним стягнути аліменти у частці від щомісячного доходу відповідача, так як просить позивач. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам дитини та чинному сімейному законодавству. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли повне підтвердження в ході судового розгляду. На підставі ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також з відповідача згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1984,80 грн. (за дві позовні вимоги немайнового характеру по ставкам, що діяли на час звернення позивача), оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі закону. На підставі ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст. 51 ч. 2 Конституції України, ст.ст. 3, 150, 155, 157, 166, 180-182, 191 СК України, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved