Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

03 травня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення з квартири та заборону вчинення певних дій. В направленому на адресу суду позові позивач зазначає, що він на праві власності володіє квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Разом з позивачем у квартирі проживають його дружина [PERSON] , син [PERSON] , мати [PERSON] , батько [PERSON] та з 22.02.2022 року брат - відповідач по справі [PERSON] . Відповідач [PERSON] веде антигромадський спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, перебуває в квартирі в нетверезому стані, часто влаштовує сварки по відношенню до позивача, дружини, їх сина та матері, принижує всіх перед сусідами та родичами. Позивач викликав поліцію, аби захиститися від нападів брата, в зв`язку з цим його дружина стала почувати себе погано та звернулася до лікаря за допомогою. Всі ці події негативно впливають на сім`ю. Відповідач [PERSON] ніякої допомоги не надає, на утриманні квартири та її ремонту коштів не надає, оплати комунальних послуг не здійснює, чим завдає позивачу матеріальних збитків. У відповідача [PERSON] є власне житло, але в зв`язку з виниклою ситуацією він лише завдає проблеми та не бажає повертатися додому. Посилаючись на вищевикладене позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про виселення відповідача з квартири та заборонити останньому входити та перебувати у квартирі позивача за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини зазначені в змісті позовної заяви та просив суд, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи у відповідності до вимог ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за його відсутності до суду не подав, відзив до суду не подавав (а.с. 60, 71, 77). Третя особа [PERSON] будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи у відповідності до вимог ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилася, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за її відсутності до суду не подавала (а.с. 68, 74). Третя особа [PERSON] будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи у відповідності до вимог ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 31, 62, 73). Третя особа [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи у відповідності до вимог ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за його відсутності до суду не подавав (а.с. 70, 75). Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних обґрунтувань. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу квартири від 09 жовтня 2014 року (а.с. 4-5). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 09.10.2014 року приватним нотаріусом Великобагачанського районного нотаріального округу Сахаровою Л.І., реєстраційний номер об`єкта 472344053202 за позивачем [PERSON] , номер облікової картки платника податків [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до повідомлення виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 29.07.2022 року за № 1095/0/282-22, щодо інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 43-44). Відповідач по справі не є членом сім`ї позивача, не проживає постійно за адресою: [ADDRESS] , реєстрація його місця проживання за даною адресою не здійснювалася, відомості про те, що у відповідача є майнові права на квартиру за вказаною вище адресою відсутні. Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б спростовували зазначені вище факти. Доводи про те, що відповідач є членом сім`ї позивача, оскільки з 22.02.2022 року по травень 2022 року проживав у належній йому на праві власності квартирі суд до уваги не приймає, з огляду на відсутність на час розгляду справи доказів, що вони з відповідачем пов`язані спільним побутом та мають взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Суд приходить до висновку, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] наявні неприязні відносини. В матеріалах справи наявне повідомлення ВП № 3 Миргородського РВП ГУ НП в Полтавській області від 27.04.2022 року за № 1590/115/112/01-2022 на ім`я позивача [PERSON] відносно того, що за фактом вчинення відносно нього неправомірних дій відповідачем [PERSON] та батьком [PERSON] зареєстровано в відділенні поліції № 3 в Інформаційному порталі Національної поліції за № 673 від 23.04.2022 року. По даному факту працівниками ВП № 3 Миргородського РВП ГУ НП в Полтавській області проведено відповідну перевірку, в ході якої ознак кримінального правопорушення в даній події встановлено не було, тому дані відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не було. У відповідності до Закону України "Про звернення громадян" матеріали перевірки скеровано до справи ВП № 3 Миргородського РВП (а.с. 7). Наявний в матеріалах справи СD-диск із аудіозаписом події неприязних відносин позивача та відповідача по справі, суд розглядає як не належний доказ по справі, з огляду на те, що не може ідентифікувати осіб, місце та період часу до якого відноситься даний запис (а.с. 34). Суд зазначає, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. З огляду на вище зазначене, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зазначений спосіб захисту права власності, на відміну від інших способів, передбачає захист права власності у випадку, коли його порушення ще не відбулося, однак є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом випадках із метою запобігання порушенню права власності до порушника застосовуються примусові заходи без покладення на нього юридичної відповідальності. Таким чином, позов про превентивний захист права власності може бути пред`явлено власником, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою. В ході судового засідання доведено обставини, що беззаперечно свідчать про реальну ймовірність порушення права власності позивача внаслідок протиправних дій відповідача, та свідчать про наявність підстав для превентивного захисту цього права із застосуванням положень частини другої статті 386 ЦК України. Щодо позовної вимоги позивача про примусове виселення відповідача з належної позивачеві квартири, то суд зазначає наступне. В ході розгляду справи судом не встановлено, що особа постійно проживає в квартирі, яка перебуває у власності позивача по справі, чи є членом сім`ї власника квартири, зареєстрована за адресою квартири, яка перебуває у власності позивача по справі, а тому суд не знаходить законних підстав для застосування ст. 157 Житлового кодексу Української РСР. Інші досліджені в судовому засіданні докази по справі не спростовують висновків суду. Зважаючи на вище зазначене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачем було сплачено при подачі позовної заяви до суду судовий збір в сумі 992,40 грн., з огляду на часткове задоволення позовних вимог позивача, слід стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 496,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial