Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

До Олевського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява за позовом органу опіки та піклування Олевської міської ради Житомирської області з позовом, в якому просить - позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти на утримання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про народження малолітньої [PERSON] , [INFO] матір`ю дитини являється [PERSON] , а батьком [PERSON] . Однак відомості про батька зазначені у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00033621412 відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України. [PERSON] не забезпечує належне утримання, виховання та розвиток своєї дитини, тому позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 04.07.2022 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 04.11.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але на адресу суду надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачка до суду не з`явилася, про дату,час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи викладене, та зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження малолітньої [PERSON] , [INFO] серія [NUMBER] , місце реєстрації Олевський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), виданим 20.11.2020 року, матір`ю дитини являється [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Також згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00033621412, відомості про батька зазначено на підставі ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. З матеріалів справи вбачається, 10.11.2020 року за направленням Комунальної установи «Центром соціальних служб» Олевської міської ради [PERSON] та новонароджену дитину було влаштовано до Кімнати матері та дитини Житомирського обласного центру соціально - психологічної допомоги терміном на три місяці для формування навичок поводження з дитиною. 05.02.2021 року [PERSON] отримала допомогу при народженні дитини у розмірі 23000 грн., однак кошти були витрачені не за призначенням. Центр де перебувала мати разом із дитиною забезпечив всім необхідним, речами та дитячим харчуванням. Після закінчення терміну перебування матері з дитиною в центрі соціально - психологічної допомоги [PERSON] було запропоновано разом із малолітньою [PERSON] поїхати до гуртожитку МГО «Останній дзвінок», так, як помешкання, де проживала [PERSON] не було створених належних умов, однак мати відмовилась. На підставі повідомлення від 11.02.2021 року Житомирського обласного центу соціально - психологічної допомоги від 11.02.2021 року стало відомо, що спеціалістами центру надано допомогу жінці в оформленні одноразової державної соціальної допомоги при народженні дитини, допомога як одинокій матері та малозабезпеченій сім`ї. Соціальним педагогом спільно з медичною сестрою проводилась робота щодо формування умінь догляду за дитиною, приготування їжі, догляду за особистими речами, дотримання правил особистої гігієни. Спостерігаючи за поведінкою [PERSON] , психологом Центру було з`ясовано, що в даної особи наявні ознаки психологічної незрілості. Після повернення [PERSON] додому з матір`ю систематично проводилась профілактична робота щодо належного виконання батьківських обов`язків. [PERSON] була запрошена на засідання органу опіки та піклування, на якій було надано термін для покращення умов проживання дитини, однак жодних висновків мати для себе не зробила. [PERSON] неодноразово перебувала під соціальним супроводом КУ «ЦСС» Олевської міської ради, та знятий з негативним результатом так як, [PERSON] не виконувала умови договору соціального супроводу сім`ї. Матері неодноразово надавався термін на усунення всіх недоліків та до уваги будь - які рекомендації не брались. Протягом 2021 року [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 175-1 КУпАП (05.07.2021р.); ч.1 ст. 178 КУпАП (05.07.2021р.); ч.2 ст.178 КУпАП (16.08.2021 р); ст.180 КУпАП 05.07.2021р., 09.08.2021р); ст.183 КУпАП (16.08.2021р.); ч.І ст.184 КУпАП (05.07.2021р, 03.08.2021р., 16.08.2021р., 05.10.2021р., 18.10.2021р., 19.10.2021р., 25.10.2021р.) Відповідно до актів обстеження матеріально - побутових умов проживання Олевської міської ради встановлено не дотримання санітарно-гігієнічних умов проживання в будинку, стан будинку, де проживала [PERSON] разом з малолітньою дитиною, на момент відвідування - незадовільний. Не створено жодних умов для проживання та виховання дитини, продуктів харчування не достатньо для нормального росту та розвитку дитини, твердим паливом не забезпечені, тобто родина до зимового періоду не підготовлена, вітсутнє окреме ліжко для дитини. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Виходячи з положень ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що доведено факт ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , так як встановлено, що [PERSON] свідомо не займається вихованням та розвитком дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідачка не бере участі у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не дбає про її нормальне самоусвідомлення. Жодних доказів протилежного відповідачкою надано не було. Таким чином, з врахуванням обставин справи, оскільки факт ухилення відповідачки [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що є підстави для позбавлення [PERSON] її батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , згідно відповідних положень ст.164 Сімейного Кодексу України. При ухваленні рішення судом взято до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (пункт 48). Таким чином, беручи до уваги наведене, а також ту обставину, що відповідачка свою поведінку не змінила, суд вважає, що вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини підлягає задоволенню. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 СК України зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», він не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи, а у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей - 70%. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Олевської міської ради Житомирської області до [PERSON] в частині стягнення аліментів з відповідачки на утримання малолітньої дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, враховуючи ту обставину, що судом прийнято рішення про позбавлення відповідачки батьківських прав, з урахуванням відсутності в матеріалах справи відкритого рахунку на ім`я малолітньої дитини, суд вважає за необхідне зобов`язати Орган опіки та піклування Олевської міської ради Житомирської області відкрити особовий рахунок на ім`я малолітньої [PERSON] в Державному ощадному банку України, з подальшим зараховуванням аліментів на особистий рахунок малолітньої дитини. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи, що позов подано до суду 30.12.2021 року, саме з цієї дати слід проводити стягнення аліментів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Оскільки, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при пред`явленні позову, то судовий збір підлягає стягненню з відповідачки у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір». Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved