Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

у жовтні 2021 року позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Дунь В.В., звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «СБ ЛТД» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва. У заявленому позові просив визнати за ним майнове право (у тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва) на квартиру [ADDRESS] (1 кімната), загальна площа 47, 0 м2, поверх 2, секція № 2, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] . А також просив стягнути з відповідача судовий збір 5743 грн. На мотивування позовних вимог вказує, що між [PERSON] та ТОВ «СБ ЛТД» укладений Договір № ПМ/2С- К59 купівлі-продажу майнових прав від 12.11.2015 року, відповідно до якого відповідач зобов`язувався передати протягом 30 днів після 2-го кварталу 2016 року позивачу у власність окрему квартиру [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:412:0040, право на спорудження якого виникло у відповідача на підставі Договору № 18/10/13 про часткову участь у будівництві та передачу функцій замовника від 18.10.2013 року укладеного між ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «Техенерго» та договору оренди земельної ділянки від 15.11.2007 р., який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради у книзі записів державного реєстру договорів № 79-6-00558 від 16.11.2007 (далі «Будинок»), а [PERSON] зобов`язувався сплатити його вартість. Позивач 01.02.2016 року сплатив повну вартість вказаного об`єкта нерухомості в сумі 574 290, 00 грн. Згідно Технічного паспорта на квартиру позивача було уточнено оплачений об`єкт нерухомості, який повинен був передати у власність відповідач: квартира [ADDRESS] ( 1 кімната), загальна площа 47, [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що він виконав свої зобов`язання за вказаним договором перед відповідачем, проте відповідач не виконав свої зобов`язання перед Позивачем, у власність вказане майно не передавав (не уклав Основний договір купівлі-продажу квартири), та й взагалі вказаний будинок не введений в експлуатацію. Із засобів масової інформації позивачу відомо, що будівництво житлового комплексу за адресою [ADDRESS] зупинене, оскільки забудовник самовільно вів будівництво комплексу за відсутності дозвільних документів на будівництво, відкрито кримінальне провадження. Відповідно до чинного законодавства квартира стає окремим майном, на яке може бути оформлене право власності тільки після завершення будівництва будинку, однак позивач вважає, що, оскільки він сплатив вартість квартири [ADDRESS] , то до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації йому належать майнові права на квартиру. У позивача у зв`язку з виконанням зобов`язання щодо сплати вартості квартири виникло право вимоги й оформлення права власності на квартиру, а у відповідача виникло право на отримання вартості квартири та кореспондуючий обов`язок укласти з позивачем основний договір купівлі-продажу квартир та передати її за відповідним Актом приймання-передачі. Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», визначено, що майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги. Оскільки квартира є оплаченою Позивачем об`єктом, який після завершення будівництва стає окремим майном, то до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації - позивачу належить не право власності на квартиру, а майнове право на нього. Ухвалою від 18.10.2021 року суддею Хоменко В.С. відкрито провадження з призначенням розгляду справи у порядку загального позовного провадження (а.с.22). Ухвалою від 20.06.2022 року підготовче провадження закінчено та справа була призначена до судового розгляду (а.с.33). Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористався. Від представника позивача до суду подана заява про розгляд справи без його участі та те що він не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «СБ ЛТД» укладений Договір № ПМ/2С- К59 купівлі-продажу майнових прав від 12.11.2015 року, відповідно до якого відповідач зобов`язувався передати протягом 30 днів після 2-го кварталу 2016 року позивачу у власність окрему квартиру [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:412:0040, право на спорудження якого виникло у відповідача на підставі Договору № 18/10/13 про часткову участь у будівництві та передачу функцій замовника від 18.10.2013 року укладеного між ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «Техенерго» та договору оренди земельної ділянки від 15.11.2007 р., який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради у книзі записів державного реєстру договорів № 79-6-00558 від 16.11.2007, а [PERSON] зобов`язувався сплатити його вартість. (а.с.5-10). Позивач 01.02.2016 року сплатив повну вартість вказаного об`єкта нерухомості в сумі 574 290, 00 гривень, що підтверджується відповідною довідкою на а.с.12. Згідно Технічного паспорта на квартиру позивача було уточнено об`єкт нерухомості, який повинен був передати у власність відповідач: квартира [ADDRESS] (1 кімната), загальна площа 47, [ADDRESS] (а.с.13-16). Тобто позивач виконав свої зобов`язання за вказаним договором перед відповідачем. Проте відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем, у власність вказане майно не передавав (не уклав Основний договір купівлі-продажу квартири), та й взагалі вказаний будинок не введений в експлуатацію. У відповідності з ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до правил унормованих ст.ст. 177, 190 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Згідно зі ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичай ставляться. За правилом ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання звичаїв ділового обороту. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україна», визначено поняття «майнових прав» як будь-яких прав, пов`язаних з майном, відмінних від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.(ст.3 Закону). За ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини 1-3 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Оскільки позивач повністю виконав свої зобов`язання щодо оплати вартості квартири [ADDRESS] , що знаходиться в межах об`єкту новоствореного нерухомого майна, а саме житлового будинку, будівництво якого станом на теперішній час не завершено, а будинок не прийнятий до експлуатації, відповідно остання має майнові права на оформлення у власність зазначеної вище квартири. З урахуванням наведеного та враховуючи доведеність позовних вимог, відсутність відзиву від відповідача, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved