Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

Заявники звернулись до суду з заявою в якій просять встановити факт родинних відносин з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , як онуків та бабусі. В обґрунтування заяви вказали, що вони є дітьми [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Заявники посилаються на те, що встановлення юридичного факту родинних відносин необхідне для оформлення спадкових прав після смерті батька [PERSON] , який фактично (автоматично) прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , але спадкові права не оформив належним чином, відповідно до чинного законодавства. А розбіжності в правовостановлюючих документах унеможливлюють подання документів до нотаріальної контори для вчинення нотаріальних дій щодо прийняття заявниками спадщини та отримання свідоцтва на спадщину. [PERSON] та [PERSON] в заяві зазначають, що проживали разом зі спадкодавцем [PERSON] та на час відкриття спадщини, не заявляли про відмову від неї, тому відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України фактично (автоматично) прийняли спадщину. Вимоги мотивовано тим, що встановлення юридичного факту родинних відносин має для заявників юридичне значення. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав. В судове засідання з`явилася представник заявника [PERSON] - адвокат Запорожченко А.О., заяву підтримала та просила суд її задовольнити. В судове засідання заінтересована особа не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася. Суд, заслухавши пояснення представника [PERSON] - адвоката Запорожченко А.О., дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18.06.1974 року, актовий запис №1128) та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 25.04.1964 року, актовий запис №609), їх батьком є [PERSON] , [INFO] .(а.с.16,17) Судом були дослідженні правовстановлюючі документи [PERSON] , а саме: свідоцтво про народження, свідоцтво про одруження, свідоцтво про смерть, договір купівлі-продажу, технічний паспорт, свідоцтво про народження [PERSON] , в яких існують розбіжності щодо написання прізвища [PERSON] . В матеріалах справи наявний експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України відповідно до якого було встановлено, що враховуючи міжмовні впливи на етномовному порубіжжі та деякі ареально-говіркові фонетичні та/чи морфологічні особливості, що записи прізвища у трьох варіаціях у документах, наданих до експертизи, є ідентичними.(а.с.27) Факт родинних стосунків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як онуків та баби підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності. Суд встановив, що орфографічне розбіжність записів прізвища « [PERSON] », « [PERSON] » та « [PERSON] » в правовстановлюючих документах, як наслідок міжмовних перетворень, є типовою девіацією в практиці документування в умовах українсько - російської міжмовної взаємодії. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Встановлення зазначеного факту має для заявників юридичне значення, оскільки дозволяє їм реалізувати своє право на отримання спадщини. Згідно п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. При цьому, до вказаного висновку суд дійшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У відповідності із п. 7 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення фактів родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом). Крім цього у вищевказаному роз`ясненні зазначено, що при визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме: вплив факту, що підлягає встановленню, на права та обов`язки заінтересованої особи; якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту. Відповідно до порядку вчинення нотаріальних дій №296/5 від 2012 р. обов`язком нотаріуса є вчинення нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину. На підставі вищенаведеного, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з наданих заявниками документів, вбачається за можливе встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] та [PERSON] є онуками [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved