Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Комунального закладу «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення», треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: лікарі-наркологи Комунального закладу «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» [PERSON] та [PERSON] про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову позивачі зазначають, що 21 червня 2018 року о 15.45 год. був незаконно та без будь-яких на то підстав, без згоди батьків госпіталізований до КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» їх син, [PERSON] . В подальшому без згоди сина проводилось неадекватно призначене лікування, свідомо сфальсифікований діагноз [PERSON] , в результаті чого настала його раптова смерть. [PERSON] ніяких захворювань внутрішніх органів не мав. Згідно медичних документів та висновків був абсолютно здоровий. Згідно висновку експерта Бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради № 17 вх. № 646 від 12.02.2019 року на поставлене питання експерту: «Що сприяло та привело до настання раптової смерті [PERSON] » ? Відповідь експерта (п.12): «Невірне встановлення діагнозу і, відповідно, неадекватно призначене лікування, а також несвоєчасне проведення реанімаційних заходів сприяли настанню смерті гр. [PERSON] », що підтверджується показами лікаря-нарколога [PERSON] ( [PERSON] був залишений без нагляду, після безпідставного та без його згоди введення медпрепарату «Налоксон», всупереч інструкції). Зазначеним висновком експерта по проведеному аналізу медичної карти [NUMBER] стаціонарного хворого [PERSON] , встановлено: після проведеного огляду (21.06.2018 року о 15.45) лікарем приймального відділення обстеженому встановлено діагноз «Гостра алкогольна інтоксикація. Наркотичне сп`яніння?» та рекомендовано лікування. Враховуючи той факт, що діагнози «Гостра алкогольна інтоксикація. Наркотичне сп`яніння?» встановлено безпідставно, подальша тактика лікування визначена невірно. Дослідною частиною висновку експерта встановлено: «Із медичної карти [NUMBER] стаціонарного хворого Рівненського обласного центру психічного здоров`я населення на ім`я невідомого (назвав себе [PERSON] ), пізніше з`ясувалось, що він [PERSON] , 2000 року народження, доставлений бригадою ШМД, з вулиці, на витверезення, в стані сп`яніння. Скарги не висловлює. Продуктивному контакту не доступний. Інструкції медперсоналу виконує вибірково. З рота запах алкоголю на відстані. Неохайний. Тілесних ушкоджень не виявлено. Також у висновку експерта зазначається, що згідно вимог наказу МОЗ України від 15.09.2016 року № 970 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення», проведення психіатричного огляду, госпіталізація та лікування у психіатричному закладі обов`язково потребує усвідомленої згоди особи, і отримання відповідних згод підтверджується заповненням особисто пацієнтом форм первинної облікової документації. Однак форма № 003-9/о «Усвідомлена згода особи на госпіталізацію до психіатричного закладу», заповнення якої засвідчується підписами лікаря та особи із зазначенням дати (число, місяць, рік), не була оформлена. Йому відомо, що його сина в Рівненському обласному центрі психічного здоров`я населення в приймальному відділенні оглядав та госпіталізував лікар-нарколог [PERSON] . Він впевнений та переконаний, що лікар-нарколог [PERSON] , будучи в змові з працівниками поліції прикрив нанесені сину тілесні ушкодження, видумав діагноз «Гостра алкогольна інтоксикація» та діагноз «Наркотичне сп`яніння», який відсутній до вимог міжнародної кваліфікації та вимог МОЗ України, і при цьому він не прийняв жодних мір для підтвердження або спростування даного діагнозу, також він не інформував органи і підрозділи поліції та не записував в журнал обліку факт доставлення до закладу [PERSON] із заподіяними йому тілесних ушкоджень кримінального характеру. Крім цього, [PERSON] вніс завідомо неправдиві відомості в медичну карту [NUMBER] стаціонарного хворого Рівненського обласного центру психічного здоров`я населення, зазначивши в картці, що син доставлений бригадою ШМД, з вулиці, на витверезення, в стані сп`яніння, хоча працівники ШМД його повідомили, що [PERSON] доставили з відділку поліції. Вказаний факт засвідчує, що [PERSON] перебував у злочинній змові з поліцейськими та приховував протиправні дії останніх. Також лікар-нарколог [PERSON] перевищив свої службові обов`язки, а саме госпіталізував його сина без його згоди та без оформлення форми № 003- 9/о «Усвідомлена згода особи на госпіталізацію до психіатричного закладу», а лікар-нарколог [PERSON] проводив лікування без згоди сина, чим порушила відповідну форму «Усвідомлена згода особи на лікування». В подальшому лікар-нарколог [PERSON] , проявляючи злочинну халатність, не перевірила доцільність лікування сина медпрепаратом «Налоксон», а натомість внесла неправдиві відомості в медичну карту [NUMBER] стаціонарного хворого Рівненського обласного центру психічного здоров`я населення, зазначивши в картці, що [PERSON] помер від передозування алкоголем (2.15 промиля). На підставі неправомірних дій відповідача настала раптова смерть його сина - [PERSON] , що також підтверджується висновком за результатами клініко-експертної оцінки якості та обсягів надання медичної допомоги [PERSON] від 27.11.2018 р. З урахуванням наведеного, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, а також з урахуванням повної зміни сталого життєвого устрою, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 1 000 000,00 грн. кожному. Клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23 червня 2021 року вказаний позов залишений без руху, з наданням строку на усунення недоліків (а.с. 10,11). Ухвалою суду від 02 вересня 2021 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] суд визнав неподаною і повернув позивачам, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду від 23 червня 2021 року (а.с.16). Проте, з висновку за результатами перевірки доповідної записки судді Рівненського міського суду Рівненської області Кучиної Н.Г. на підставі службового розслідування вбачається, що в ході перевірки встановлено, що [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з тим, що 19 липня 2021 року на виконання умов ухвали суду від 23.06.2021 року по справі № 569/12708/21 ним було усунено недоліки, а саме подано заяву з додатками для відповідача третіх сторін. Відповідно до реєстру вхідної кореспонденції № 41991/21-вх від 19.07.21 р. [PERSON] дійсно подавав заяву про доручення копій документів до матеріалів цивільної справи № 569/12708/21 з додатками на 102 аркушах. Однак, вищевказана заява [PERSON] з додатками на 102 аркушах була виявлена у справі № 569/12696/21 за позовом [PERSON] до Комунального закладу «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення», треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: лікарі-наркологи Комунального закладу «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» [PERSON] та [PERSON] про стягнення витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, яка знаходилася в провадженні судді Панас О.В. У зв`язку з тим, що заява [PERSON] разом з копіями документів з додатками на 102 аркушах канцелярією суду помилково передана та долучена до матеріалів цивільної справи № 569/12696/21, яка перебувала в провадженні судді Панас О.В., а відтак вказані докази не були долучені до вказаної справи (№ 569/12708/21), у зв"язку з чим суддею Рівненського міського суду Рівненської області Кучиною Н.Г. було винесено ухвалу від 02 вересня 2021 року про повернення позовної заяви позивачам. 21 вересня 2021 року [PERSON] на ухвалу судді Рівненського міського суду Кучиної Н.Г. від 02 вересня 2021 року було подано апеляційну скаргу (а.с. 24-26). Постановою Рівненського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року ухвалу Рівненського міського суду від 02 вересня 2021 року скасовано, а цивільну справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (для вирішення питання про відкриття провадження у справі) (а.с. 42, 43). Ухвалою суду від 02 березня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 83, 84). Ухвалою суду від 16 травня 2022 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено та витребувано у слідчого СВ Рівненського РУП Довбенка О.Ю. копію висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи №58/20 від 20.04.2021 проведеної ДСУ (головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ У країни), по матеріалах кримінального впровадження, внесеного до єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018180010003717 від 22.06.2018 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.140 КК України (а.с. 128, 129). 19 травня на виконання вимог ухвали суду від 16 травня 2022 року слідчим СВ Рівненського РУП Довбенком О.Ю. направлено на адресу суду висновок експерта № 58/20 від 20.04.2021 року (а.с. 134-212). Ухвалою суду від 20 травня 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 215, 216). 19 жовтня 2022 року позивачем [PERSON] було подано заяву про відвід судді Рівненського міського суду Рівненської області Кучиної Н.Г. у вказаній справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 жовтня 2022 року заяву про відвід судді розподілено судді Рівненського міського суду Рівненської області Тимощуку О.Я. (а.с. 255). Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області Тимощука О.Я. від 20 жовтня 2022 року в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Рівненського міського суду Рівненської області Кучиної Н.Г. відмовлено (а.с. 257, 258). Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про виклик свідків від 05.10.2022 року по справі відмовлено, у зв`язку з пропуском процесуального строку (а.с. 265, 266). Позивач [PERSON] надала суду заяву вх. № 17454/22 від 12.05.2022 р. про розгляд справи у її відсутність у порядку письмового провадження (а.с. 114). Треті особи лікарі-наркологи Комунального закладу "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" Рівненської обласної ради [PERSON], [PERSON] в судове засідання подали заяви, у яких просили розглянути справу у їхню відсутність (а.с. 117, 118). Доводи осіб і покази свідків. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов у межах його доводів. Просив позов задовольнити повністю. Вважає, що результати службового розслідування лікаря [PERSON] підтверджують, що з вини лікаря настала смерть сина. Кримінальне провадження уже тривалий час на стадії досудового слідства, а врахувавши постанови Верховного Суду у справі № 128/2944/15-ц від 5 грудня 2018 року та справу № 61-13844св20 від 21 липня 2021 року, що кримінальна справа не має відношення до цієї справи. Підтвердив свої доводи тим, що його син був насильно госпіталізований без його згоди. В подальшому без його згоди проводилося неадекватне призначене лікування, свідомо сфальсифікований діагноз [PERSON] , в результаті чого настала його раптова смерть. Зауважив, що [PERSON] ніяких захворювань внутрішніх органів не мав. Згідно медичних документів та висновків був абсолютно здоровий. Ніколи не скаржився на стан здоров"я. За своє коротке життя [PERSON] мав ряд значних здобутків у навчанні спорті та музиці, закінчив музикальну школу, був призером Всеукраїнського конкурсу з літератури та призером міського конкурсу з астрономії. Зазначив, що згідно висновку Бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради № 17 слідує, що невірне встановлення діагнозу і, відповідно, неадекватно призначене лікування, а також несвоєчасне проведення реанімаційних заходів сприяли настанню смерті [PERSON] . Таким чином вважає, що саме халатність та безвідповідальність лікарів призвела до раптової смерті його сина. Представники відповідача адвокат Бідюк Т.В., Арістова К.В. в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні, а також вважають, що позов є передчасним. Свою позицію обґрунтовують тим, що [PERSON] поступив ургентно (доставлений ШМД, як невідомий) 21.06.2018 р. о. 15 год. 45хв. в наркологічне стаціонарне відділення КЗ «РОЦПЗН» РОР. Вказали, що на момент надання медичної допомоги [PERSON] був повнолітнім, а тому згоди батьків чи законного представника не потребував, однак у зв`язку з тим, що [PERSON] перебував в хворобливому стані усвідомлену згоду на лікування надати сам не міг. Відповідно до талону до супровідного листка №98 швидкої медичної допомоги гр. [PERSON] був доставлений з МВС, вул. Пушкіна, буд. 4, попередній діагноз ШМД: «Наркотичне сп`яніння? Гостра алкогольна інтоксикація». При поверхневому огляді ні працівниками швидкої медичної допомоги, ні медичним персоналом КП «РОЦПЗН» тілесних ушкоджень виявлено не було. [PERSON] оглядав та надавав медичну допомогу лікар-нарколог [PERSON] . Лікар-нарколог [PERSON] медичну допомогу не надавав. О 20 год.00 хв, було констатовано смерть гр. [PERSON] , незважаючи на проведені реанімаційні заходи. За даним фактом в КП «РОЦПЗН» було проведено службове розслідування, відібрані пояснення у медичного персоналу. На підставі службового розслідування [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обов`язків, шляхом оголошення догани. Наказом Управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації від 02.10.2018 року №381 була проведена клініко-експертна комісія оцінки якості надання медичної допомоги [PERSON] , яка встановила, що «Діагностична помилка через порушення Інструкції щодо проведення алкотесту апаратом «Drager 6810», що не дало змоги встановити правильний діагноз та перебування пацієнта в блоці детоксикації наркологічного стаціонарного відділення КЗ «РОЦПЗН» POP, але не вплинуло на причину смерті». За фактом ненадання кваліфікованої медичної допомоги [PERSON] відкрито кримінальне провадження відповідно до якого була витребувана вся наявна медична документація, відібрані пояснення у медичного персоналу КП «РОЦПЗН», які 21.06.2018 року надавали [PERSON] медичну допомогу, однак станом 12.07.2021 року вина збоку медичних працівників не доведена. Безпідставні звинувачення збоку позивача до лікаря-нарколога [PERSON] , а саме перебування у злочинній змові з працівниками поліції, внесення неправдивих відомостей до наявної медичної документації, не знаходять свого підтвердження, враховуючи те, що [PERSON] не надавав медичну допомогу гр. [PERSON] . Зазаначають, що відповідно до Довідки про смерть №342 КЗ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» POP гр. [PERSON] зазначено причину смерті: «Раптова смерть з ознаками гострої серцево-судинної недостатності та порушенням кровообігу у внутрішніх органах нез`ясованого походження» та висновком експерта №17 Житомирського обласного бюро судово-медичної експертизи встановлено, що оскільки причиною смерті гр. [PERSON] є захворювання, неналежне надання медичної допомоги в умовах КЗ «Центр психічного здоров`я населення» РОР перебуває у непрямому причинно- наслідковому зв`язку з настанням його смерті». На підставі вищевикладеного вважають, що правові підстави для задоволення позовних вимог позивача згідно поданого позову відсутні, у зв`язку з відсутність доказів вини відповідача у смерті [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що працює санітаром Комунального закладу "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" Рівненської обласної ради. З приводу обставин щодо пацієнта [PERSON] пояснити нічого не може, вказану особу не пам`ятає. Допитана в судовому засіданні [PERSON] суду показала, що працює лікарем наркологом Комунального закладу "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" Рівненської обласної ради. Пам`ятає, що був доставлений швидкою у їх заклад невідомий чоловік з відділку поліції, поводив себе неадекватно, до контакту був недоступний. Вказала, що діагноз [PERSON] вона не встановлювала. Коли стан хворого погіршується, то вони реанімаційні дії проводять самі, без виклику реаніматолога. Пояснила, що антидот хворому призначила вона, у зв`язку з тим, що у хворого була яскраво виражена блідість шкірних покривів, був недоступний до контакту. Блідість шкірних покривів, часте дихання - це ознаки наркотичного сп`яніння. Після застосування пацієнту антидоту, його стан покращився. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що є завідуючим наркологічного відділення Комунального закладу "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" Рівненської обласної ради. Вказав на те, що стан пацієнта був схожий до алкогольне чи наркотичне сп`яніння, тому його доставили в їх заклад. Йому відомо, що [PERSON] помер від серцевої недостатності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що працює фельдшером Комунального закладу "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" Рівненської обласної ради. З приводу обставин щодо пацієнта [PERSON] пояснити нічого не може, не пам"ятає. Свідок [PERSON] в судове засідання не з"явився, на електронну адресу суду надійшла заява від Комунального закладу "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" Рівненської обласної ради вх. № 41027/22 від 26.09.2022 року, в якій вказали, що працівник [PERSON] перебуває у відпустці за межами України по грудень 2022 року (а.с. 244). Мотивувальна частина Фактичні обставини справи, встановлені судом. Згідно положень Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). Саме закріплення за державою обов`язку забезпечення прав і свобод людини дає можливість, у випадку порушення останніх, звернутися до суду з метою їх захисту та відновлення, а також за компенсацією шкоди, завданої таким порушенням. [PERSON] , [INFO] , поступив ургентно (доставлений ШМД, як невідомий) 21.06.2018 р. о. 15 год. 45 хв. в наркологічне стаціонарне відділення КЗ «РОЦПЗН» відповідно до талону до супровідного листка № 98 швидкої медичної допомоги з МВС, вул. Пушкіна, буд. 4. Був встановлени попередній діагноз ШМД: «Наркотичне сп`яніння? Гостра алкогольна інтоксикація» (а.с. 139 зворот, 140). Згідно лікарського свідоцтва про смерть №342 КЗ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» POP гр. [PERSON] , вказана причина смерті: «Раптова смерть з ознаками гострої серцево-судинної недостатності та порушенням кровообігу у внутрішніх органах нез`ясованого походження» (а.с. 69). Як встановлено судом [PERSON] оглядала та надавала медичну допомогу лікар-нарколог [PERSON] О 20 год.00 хв, було констатовано смерть гр. [PERSON] , що стверджується статистичною карткою хворого (а.с. 142 зворот, 143). Відповідно до наказу № 22/1 - к від 03 липня 2018 року в ході службового розслідування з приводу факту смерті [PERSON] та проведення алкотесту Drager з порушенням інструкції встановлено, що лікар-нарколог з контролю та організації медичних оглядів на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння виявила професійну недбалість та не виконала належним чином свої функціональні обов`язки, чим грубо порушила вимоги розділу «Завдання та обов`язки» посадових інструкцій і несе відповідальність згідно Розділу 4 «Відповідальність» посадової інструкції. На підставі службового розслідування [PERSON] - лікаря-нарколога з контролю та організації медичних оглядів на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обов`язків, шляхом оголошення догани та позбавлено преміальних виплат протягом року (а.с. 92). Наказом Управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації від 02.10.2018 року № 381 була проведена клініко-експертна комісія оцінки якості надання медичної допомоги [PERSON] , яка встановила, що «Діагностична помилка через порушення Інструкції щодо проведення алкотесту апаратом «Drager 6810», що не дало змоги встановити правильний діагноз та перебування пацієнта в блоці детоксикації наркологічного стаціонарного відділення КЗ «РОЦПЗН» POP, але не вплинуло на причину смерті» (а.с. 66, 67). Судом встановлено, що за фактом ненадання кваліфікованої медичної допомоги [PERSON] відкрито кримінальне провадження №12018181010003717 від 22.06.2018 року відповідно до якого була витребувана вся наявна медична документація, відібрані пояснення у медичного персоналу КП «РОЦПЗН», які 21.06.2018 року надавали [PERSON] медичну допомогу. Вищезазначені докази зібрані в рамках кримінального провадження. Станом на даний час кримінальне провадження перебуває на стадії досудового слідства, вирок у справі не виносився. З оглянутих в судовому засіданні висновку експерта №17 Житомирського обласного бюро судово-медичної експертизи та висновку експертизи №58/20 від 20.04.2021 проведеної ДСУ (головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ У країни)вбачається, що між недоліками у наданні медичної допомоги [PERSON] , на рівні КЗ «Центр психічного здоров`я населення «РОР» та настання його смерті прямий причинно-наслідковий зв`язок не вбачається. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до статті 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Згідно з вимогами частини першої статті 6 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди. Відповідно до пункту "е" частини першої статті 7 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" держава згідно з Конституцією України гарантує всім громадянам реалізацію їх прав у сфері охорони здоров`я шляхом встановлення відповідальності за порушення прав і законних інтересів громадян у сфері охорони здоров`я. У частині четвертій статті 8 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" вказано, що у разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. За положеннями статті 80 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" особи, винні у порушенні законодавства про охорону здоров`я, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала, зокрема, у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до частини 2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чолоікові ( дружині), батькам, дітям ( усиновленим), а також особам, які проживали з нею однєю сім`єю. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Під час судового розгляду справ про відшкодування шкоди позивачем має бути обов`язково доведено наступні обставини: протиправне діяння чи бездіяльність відповідача; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправним діянням чи бездіяльністю і шкодою; вина відповідача. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення. Тобто, з урахуванням вище приведених положень, необхідними умовами для стягнення збитків є: 1) підтверджена належними доказами наявність певного розміру шкоди; 2) підтверджена належними доказами протиправна поведінка заподіювача шкоди; 3) засвідчений належними доказами факт того, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача шкоди є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки; 4) докази, що засвідчують наявність ознак вини заподіювача шкоди. Як на підставу доведеності позовних вимог позивачем [PERSON] долучено до матеріалів справи висновок експерта №17 Житомирського обласного бюро судово-медичної експертизи, на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області, з якого вбачається: п. 11 «Відповідно до дії на організм, описаної в інструкції до медичного препарату «Налоксон», введення препарату «Налоксон» не повинне викликати смерть [PERSON] , в тому числі і у взаємодії із медичним препаратом «Солерон». Інструкції до застосування вказаних медичних препаратів не містять заборони щодо їх одночасного застосування;п. 14 «Смерть [PERSON] настала від кардіоміопатії, ускладненої розвитком серцево- судинної недостатності, що підтверджується даними розтину трупа (рідкий стан крові, крововиливи під зовнішню оболонку легень, повнокрів`я внутрішніх органів, поодинокі дрібноплямисті крововиливи під зовнішньою оболонкою у задній стінці лівого шлуночка серця, нерівномірність кровонаповнення серцевого м`язу) та даними судово-гістологічного дослідження (склероз поодиноких інтрамуральних артеріол, дрібновогнищевий фіброз, незначна гіпертрофія і часткові дистрофічні зміни в серці)»; п. 15 «Оскільки причиною смерті гр. [PERSON] є захворювання, неналежне надання медичної допомоги в умовах КЗ «Центр психічного здоров`я населення» РОР» перебуває у непрямому причинно- наслідковому зв`язку з настанням його смерті». Згідно висновку експерта Бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради № 17 вх. № 646 від 12.02.2019 року на поставлене питання експерту: «Що сприяло та привело до настання раптової смерті [PERSON] »? Відповідь експерта (п.12): «Невірне встановлення діагнозу і, відповідно, неадекватно призначене лікування, а також несвоєчасне проведення реанімаційних заходів сприяли настанню смерті гр. [PERSON] », що підтверджується показами лікаря-нарколога [PERSON] ( [PERSON] був залишений без нагляду, після безпідставного та без його згоди введення медпрепарату «Налоксон», всупереч інструкції). За клопотанням позивача [PERSON] про витребування доказів, на виконання вимог ухвали суду від 16.05.2022 року Головне управління національної поліції в Рівненській області надіслало висновок експертизи (експертиза за матеріалами справи) №58/20 від 20.04.2021 проведеної ДСУ (головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ У країни), по матеріалах кримінального впровадження, внесеного до єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018180010003717 від 22.06.2018 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.140 КК України, з якого вбачається: п.2-7,16,17,20 «… Із наданих матеріалів слідує, що на рівні КЗ «Центр психічного здоровя населення» РОР стан [PERSON] потребував огляду не тільки лікарями наркологами, але й фахівцями з неврології чи нейрохірургії, психіатрії, реаніматології та ін.. з подальшим проведенням клініко-інструментальних методів дослідження для встановлення причин, які обумовили розвиток його психосоматичних розладів, а саме: гостра алкогольна інтоксикація, наркотичне сп`яніння чи захворювання (в т.ч. і параноїдальна шизофренія). Однак вказане не було проведене. Таким чином, враховуючи вищевказані невідповідності та протиріччя вважаємо, що медична допомога на рівні КЗ «Центр психічного здоровя населення» РОР не відповідала встановленому діагнозу та вимогам «Локального протоколу надання медичної допомоги хворим з психічними та поведінковими росладами внаслідок вживання алкоголю. Гостра інтоксикація»; п.8,9 «Оскільки встановлений гр. [PERSON] діагноз «Гостра алкогольна інтоксикація. Наркотичне сп`яніння?» не був підтверджений клініко-лабораторними даними, застосування «…лікарського засобу «Налоксон» та інших медичних препаратів, хоч і не було протипоказанням, однак не можна вважати обґрунтованим; п. 30 На «…. Момент критичного стану [PERSON] » необхідно було залучити не кардіолога, реаніматолога»; п. 12, 14 (частково), 15, 18, 19, 21-25,33 «Отже, між вище вказаними недоліками у наданні медичної допомоги гр. [PERSON] , на рівні КЗ «Центр психічного здоров`я населення «РОР» та настання його смерті прямий причинно-наслідковий зв`язок не вбачається» (а.с 134-212). З досліджених в судовому засіданні вказаних висновків експертів хоча і вбачається неналежне надання медичної допомоги хворому [PERSON] , однак експертизи вказують на відсутність прямого причинно-наслідкового звязку між діями лікаря та наслідками у вигляді настання смерті [PERSON] . З огляду на викладене, суд оцінює вказані висновки експерта в сукупності всіх доказів по справі. Аргументованим доводом у даній справі було б проведення судово-медичної експертизи для вирішення вищезазначених питань, які потребують знань в області медицини саме у цій справі, однак позивачі не скористалися своїм процесуальним правом щодо її проведення. Суд відхиляє доводи позивача [PERSON] стосовнотого, що вина лікаря - нарколога [PERSON] доведена вказаними висновками експертиз, оскільки вина особи у вчиненні злочину встановлюється на підставі вироку суду. Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Безпідставним є посилання позивача [PERSON] на те, що медична допомога його сину надавалася лікарем [PERSON] , оскільки з матеріалів справи не вбачається, що вказаний лікар надавав допомогу [PERSON] . Натомість як встановлено судом [PERSON] оглядала та надавала медичну допомогу лікар-нарколог [PERSON] Суд також не приймає до уваги покликання позивача [PERSON] , що суд зобов`язаний сам витребувати матеріали кримінального провадження і дослідити докази наявні у кримінальному провадженні, з огляду на таке. Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даних справ, визначено що відповідно до п.4, п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність. Так, розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України). Згідно з ч.7 ст.81 ЦПК України вказані принципи полягають у тому, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Тобто засада принципу диспозитивності в цивільному судочинстві проявляється в тому, що в ньому визначений механізм виникнення, розвитку і закінчення цивільного процесу та передбачає зменшення активної ролі суду і посилення активної ролі сторін, як матеріально та процесуально заінтересованих учасників процесу. Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює збирання доказів, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд відхиляє доводи позивача [PERSON] , що вина лікаря-нарколога [PERSON] доведена наказом № 22/1-к від 03.07.2018 року про притягнення до відповідальності. Так, дійсно наказом № 22/1 - к від 03 липня 2018 року на підставі службового розслідування [PERSON] - лікаря-нарколога з контролю та організації медичних оглядів на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обов`язків, шляхом оголошення догани та позбавлено преміальних виплат протягом року. Однак зі змісту вказаного наказу вбачається, що в ході службового розслідування з приводу факту смерті [PERSON] та проведення алкотесту Drager з порушенням інструкції, а саме не замінена трубка для продування в якій міг залишатися конденсат парів етанолу, що стало причиною встановлення хибного діагнозу «Гостра алкогольна інтоксикація» та не проведена диференціальна діагностика гострої алкогольної детоксикації з гострим психічним розладом лікарем [PERSON] , комісією, затвердженою наказом № 21-ос від 22.06.2018 р. у складі голови комісії: завідувача наркологічного стаціонарного відділення [PERSON] , членів комісії: лікаря-нарколога [PERSON] , в.о. завідувача психоневрологічного амбулаторно - поліклінічного відділення Соловей Р.С. (додаток 1- Протокол службового розслідування від 03.07.18 р.) на підставі наявної медичної документації, службових та пояснюючих записок працівників, було встановлено, що лікар-нарколог з контролю та організації медичних оглядів на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння виявила професійну недбалість та не виконала належним чином свої функціональні обов`язки, чим грубо порушила вимоги розділу «Завдання та обов`язки» посадових інструкцій і несе відповідальність згідно Розділу 4 «Відповідальність» посадової інструкції, і вказаним наказом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку зі смертю [PERSON] . Крім того, не погоджуючись з доводами позивачів про те, що ні їх син, ні вони не надавали згоди на госпіталізацію їх сина до психіатричного закладу, суд вказує на таке. Статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади. Усвідомлена згода особи - це згода, вільно висловлена особою, здатною зрозуміти інформацію, що надається доступним способом, про характер її психічного розладу та прогноз його можливого розвитку, мету, порядок та тривалість надання психіатричної допомоги, методи діагностики, лікування та лікарські засоби, що можуть застосовуватися в процесі надання психіатричної допомоги, їх побічні ефекти та альтернативні методи лікування; Статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» - «Особа, яка досягла 14 років, госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги добровільно - на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою». Так, на момент надання медичної допомоги гр. [PERSON] був повнолітнім, згоди батьків чи законного представника не потребував, однак у зв`язку з тим, що [PERSON] був недоступний контакту через загальмованість усвідомлену згоду на лікування надати не міг, а тому госпіталізація до КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» без згоди [PERSON] та без оформлення форми № 003-9/0 «Усвідомлена згода особи на госпіталізацію до психіатричного закладу». Суд звертає увагу на те, що наявність кримінального провадження №12018181010003717 від 22.06.2018 року, в рамках якого слідчим досліджуються питання щодо законності поміщення сина позивачів у психіатричний заклад, наявності підстав та обґрунтованість встановленого йому діагнозу, не впливає на вирішення цього спору, оскільки факт незаконного поміщення позивача у психіатричний заклад вироком суду не встановлений, тому доводи позивачів порушують встановлений ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості. На обґрунтування заявлених вимог позивачем [PERSON] заявлено клопотання про виклик в судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні по суті справи вказали, що враховуючи тривалий проміжок часу з дня смерті [PERSON] та великий потік пацієнтів достеменно не пам`ятають вказаної ситуації, а відтак такі покази не підтверджують та не спростовують обставин даної справи. Отже, для наявності підстав для відшкодування моральної шкоди повинно бути встановлено протиправність дій відповідача, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправними діями та шкодою, а також вину відповідача. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Позивачі вимоги про визнання дій відповідача протиправними не заявляли, а відповідно обставини щодо цих вимог, зокрема причинний зв`язок між протиправними діями та шкодою, а також виною відповідача не встановлювалися цим рішенням суду, оскільки відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Також суд не приймає до уваги покликання позивача [PERSON] на те, що моральна шкода має бути стягнута з відповідача і без результатів розгляду кримінального провадженняна і таке узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 05.12.2018 року у справі N 128/2994/15-ц та у постанові від 21.07.2021 у справі N 61-13844св20, оскільки вказані висновки Верховного Суду не є релевантними, з огляду на різні обставини справи. Відповідно до ч. 1ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У той же час, матеріали справи не містять прямих та беззаперечних доказів, які б підтверджували причинно-наслідковий зв`язок між наданням медичної допомоги [PERSON] наслідком чого наступила смерть. Доказова база, яка міститься в матеріалах справи є суперечливою, що не дає правових підстав для встановлення зазначеної обставини. Також суд зауважує на те, що поки триває кримінальне провадження №12018181010003717 від 22.06.2018 року, жодне паралельне цивільне провадження про відшкодування моральної шкоди не буде ефективним способом дії. За таких обставин суд, розглядаючи позов, не в змозі вирішити спір у рамках цивільного провадження на основі фактів, зокрема, дій або бездіяльності медичного персоналу, які також є предметом кримінального провадження, що триває та перебуває на стадії досудового слідства, а відтак суд вважає вимоги про стягнення моральної шкоди в порядку ст. 1168 ЦПК України передчасними. На підставі викладеного, аналізуючи зазначені норми закону, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися позивачі як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами, у розумінні ст.77-78 ЦПК України, обставини, а саме протиправне діяння чи бездіяльності відповідача; причинний зв`язок між протиправним діянням чи бездіяльністю і шкодою та вина відповідача, в зв`язку з чим відмовляє в задоволенні позовних вимог. Враховуючи, що позивачі пред`явили позов у зв`язку з заподіянням шкоди, суд вважає, що за даних обставин, відповідно до ст. 136, 141 ЦПК п.6 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed