Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Позивачка, посилаючись на те, що: -вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2019 року, від якого дітей не мають; -оскільки між ними з відповідачем відсутнє взаємопорозуміння, у них змінилися погляди на життя, відсутні спільні інтереси; -вони тривалий час проживають окремо, а тому вона вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно і відновлена бути не може; -їхній шлюб носить формальний характер, звернулася до суду з позовом та просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу змінити її прізвище на дошлюбне - « [PERSON] ». В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, в поданій нею позовній заяві /а.с.3-4/ просила розглянути справу в її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву /а.с.16/, згідно якої позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував та просив розглянути справу в його відсутність. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити в відсутність позивачки та відповідача, без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України: у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п.24 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Спору про спільно нажите майно сторони не заявляють. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України: у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно квитанції №3315757433 від 28 липня 2022 року /а.с.1-2/ позивачка при зверненні до суду сплатила документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 992грн.40коп., -50 відсотків якого в розмірі 496грн.20коп. підлягають поверненню позивачці з державного бюджету відповідно до ст.142 ч.1 ЦПК України; -а 50 відсотків якого в розмірі 496грн.20коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved