Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

У серпні 2017 р. позивач звернулася до суду із вказаним позовом, збільшивши 02.06.2020 р. вимоги якого, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] , серії та номер 1412, виданий 07.09.2013 р., засвідчений приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Бобковою Іриною Олександрівною, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 5669495 від 07.09.2013 р.; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] , серії та номер 1245, виданий 21.09.2018 р., засвідчений приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Бобковою Іриною Олександрівною, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43129621 від 21.09.2018 р.; визнати незаконним рішення Васильківської міської ради Київської області від 22.03.2013 р. № 09.28-38-VI про передачу земельної ділянки на ім`я [PERSON] та скасувати його; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3210700000:05:014:0050 серія невідома № невідомий від 12.05.2013 р., виданого на ім`я [PERSON] та покласти судові витрати на відповідачів. В\~обгрунтування заявлених вимог вказує на те, що право власності відповідачів на земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером 3210700000:05:014:0050, що розташована по [ADDRESS] , позбавляє її права на приватизацію, в порядку спадкування за законом, на земельну ділянку, цільове призначення якої для будівництва, обслуговування жилого будинку та надвірних споруд, що разом із земельною ділянкою перебувала у володінні родини з 1988 р. Зазначає, що проект землеустрою земельної ділянки відповідача було розроблено з порушенням закону, зокрема акт погодження меж не містить підписів сусідніх землевласників, що є порушенням норм чинного законодавства та підставою для скасування такого. 15.05.2018 р. ухвалою суду відкрито провадження та призначено у справі підготовче засідання. 30.10.2018 р. ухвалою суду накладено арешт на земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером 3210700000:05:014:0050, що розташована по [ADDRESS] . 04.12.2018 р. ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 09.12.2020 р. ухвалою суду залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилася, судом повідомлялась належно. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на те, що з 1930 р. ця земельна ділянка належить сім`ї [PERSON] . В 1965 р. на ній було побудовано будинок, сарай, цегляну вбиральню, ростуть багатовікові дерева. В 2014 р. позивач виявила бажання приватизувати земельну ділянку та звернулась з відповідною заявою до міської ради. Важає, що при наданні відповідачу [PERSON] не були погоджені межі земельної ділянки. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, подав до суду відзив, вказуючи на його необгрунтованість та безпідставність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належно повідомленими, до суду не з`явилися, правом на подачу відзиву та процесуальних заяв не скористалися, причини поважності не повідомили. Представник Васильківської міської ради Київської області у заяві від 10.01.2018 р. зазначив, що спірне рішення ухвалювалося радою на підставі погодженого та розробленого [PERSON] проекту землеустрою, а тому ухвалено в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством. В разі доведення позивачем правомірності заявлених вимог, що спростує законність розробки проекту землеустрою, рада не заперечуватиме проти скасування спірного рішення. Представник відповідача управління Держгеокадастру у Васильківському районі Київської області, будучи належно повідомленим, до суду не з`явився, правом на подачу відзиву та процесуальних заяв не скористався, причини поважності не повідомив. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.09.2015 р. позивач отримала свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 1-1485, про право на спадщину, що складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , що належав померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого після смерті [PERSON] Васильківською міською державною нотаріальною конторою 21.08.2009 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2360. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, реєстраційний номер 26997367, інвентарний № 12, реєстровий № 1-64 3933, домоволодіння, власником якого були [PERSON] та [PERSON] , складається з житлового будинку з прибудовою та верандою, 1930 року забудови; сараю, погрібу, 1965 року забудови; убиральні та огорожі. Загальна площа земельної садибної ділянки по угіддям складає 1858м2, під будівлями всього 103 м2 , під двором 136 м2, під садом 1359 м2, під городами 260 м2. Технічний паспорт складено 09.04.2009 р. 23.12.2004 р. рішенням одинадцятої сесії четвертого скликання Васильківської міської ради вирішено передати безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку у [ADDRESS] , загальною площею 0,1000 га, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0,1000 га. Надати додатково в оренду для ведення городництва земельну ділянку загальною площею 0,086 га. 07.04.2010 р. п`ятдесят друга сесія п`ятого скликання Васильківської міської ради рішенням скасувала п. 91 додатку 1 рішення одинадцятої сесії Васильківської міської ради четвертого скликання від 23.12.2004 р. № 8.48-11-IV щодо передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га та надання у користування на умовах оренди земельної ділянки площею 0,086 га по [ADDRESS] , та надала дозвіл [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,100 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,0858 га для ведення особистого селянського господарства. 22.12.2015 р. рішенням четвертої сесії сьомого скликання Васильківської міської ради скасовано рішення п`ятдесят другої сесії п`ятого скликання Васильківської міської ради від 07.04.2010 р. № 09.44-52-V та [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність по [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,0858 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та орієнтовною площею 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства. 04.05.2016 р. висновком Головного управління Держгеокадастру у Київській області управління Держгеокадастру у Васильківському районі, відмовлено [PERSON] у погодженні проекту землеустрою як такого, що в цілому не відповідає положенням вимог Законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Зазначено, що частина проектованої земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває у власності (користуванні) третіх осіб (кадастровий номер 3210700000:05:014:0050). З огляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по [ADDRESS] , [PERSON] 17.10.2012 р. рішенням тридцятої сесії шостого скликання Васильківської міської ради надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по [ADDRESS] , загальною площею 0,100 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки містить підпис суміжного землевласника [PERSON] , відомості про іншх суміжних землевласників відсутні. Проект будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд 24.12.2012 р. погоджено висновком Головного управління Держгеокадастру у Київській області управління Держгеокадастру у Васильківському районі. 22.03.2013 р. рішенням тридцять восьмої сесії шостого скликання Васильківської міської ради затверджено [PERSON] проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . Передано безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку (кадастровий номер 3210700000:05:014:0050) площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . В подальшому земельну ділянку (кадастровий номер 3210700000:05:014:0050) площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, виданого 07.09.2013 р. приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Бобковою І.О., відчужено [PERSON] , що засвідчено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 64808975 від 02.08.2016, а останнім, 21.09.2018 р. на підставі договору купівлі-продажу, виданого 21.09.2018 р. приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Бобковою І.О., відчужено [PERSON] , що засвідчено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 210054577 від 25.05.2020. Договорів купівлі-продажу, що є предметом оскарження, а також Державного акту, до матеріалів справи позивачем не долучалось, клопотань про їх витребування заявлено не було. Відповідно до\~ст. 125 ЗК України\~право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч. 4\~ст. 13 Конституції України\~держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону. У пункті 6\~розділу «Перехідні положення» ЗК України\~визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 р. переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Проте обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься у пункті 6\~розділу X «Перехідні положення» ЗК України, визнаний неконституційним\~Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. За змістом ч. 6 ст.118\~ЗК України встановлено, що громадяни, заінтересовані в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Згідно ч. 7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідно до положення ч. 9 ст.118\~ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору. Спір про скасування рішення та/або запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою є цивільно-правовим та залежно від суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства. Постанова ВП ВС від 04.12.2019 у справі № 823/588/16 (№ в ЄДРСР 86401165). Державний реєстр прав на нерухоме майно містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно у процесі проведення таких реєстраційних (ч. 1\~ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом з тим державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. При цьому навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача (Постанова КГС ВС від 11.02.2020 у справі № 915/572/17. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81\~ЦПК України на позивача покладається обов`язок з доведення тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 та п.г) ч.3 ст.\~152\~ЗК України (в чинній редакції) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Судом достовірно встановлено, що на момент ухвалення рішення Васильківської міської ради Київської області 22.03.2013 р. № 09.28-38-VI про передачу земельної ділянки на ім`я [PERSON] , а також виникнення у відповідача [PERSON] права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3210700000:05:014:0050) площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , у позивача не було сформовано права власності та/або володіння цією земельною ділянкою, а доказів порушення порушення відповідачами її прав позивачем суду не надано, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Постанова Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 904/2922/18 містить такий правовий висновок: Тлумачення змісту статей 16, 203, 215 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: по-перше, пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; по-друге, наявність підстав для оспорення правочину; по-третє, встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду". \~Верховний Суд України у своїй постанові від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13 навів такий правовий висновок: "З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні". У постанові\~Верховного Суду\~України від\~11.05.2016\~у справі\~№ 6-806ц16\~міститься такий\~правовий висновок:\~"При\~вирішенні позову\~про визнання\~недійсним оспорюваного\~правочину підлягають\~застосуванню загальні\~приписи статей\~3,\~15,\~16\~ЦК України,\~які передбачають\~право кожної\~особи на\~судовий захист\~саме порушеного\~цивільного права.\~За результатами\~розгляду такого\~спору вирішується\~питання про\~спростування презумпції\~правомірності правочину\~й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось". Так, у наведених вище постановах, міститься правовий висновок, який зводиться до того, що для визнання в судовому порядку недійсним договору, окрім іншого, в обов`язковому порядку суд повинен установити чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб (учасників правочину, або заінтересованих осіб) у зв`язку з укладенням спірного правочину, а ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Зазначений висновок є загальним для спорів про визнання недійними договорів. При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. При цьому, відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 910/1255/20 та від 21.04.2021 у справі № 904/5480/19, і висновки з яких суд вважає за необхідне врахувати. Суд також зазначає, що зазначені вище позиції є сталими і знайшли своє відображення у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 (№ 3-449гс16), постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 910/13266/18, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 та від 12.12.2019 у справі № 910/13266/18, від 29.06.2021 у справі № 916/2040/20. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до обгрунтованого висновку, ухваленого на підставі повно, всебічно та безпосередньо оцінених у справі доказів, про відмову у задоволенні позову в зв`язку із відсутністю (недоведеністю) порушеного права позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed