Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

29.10.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про розірвання договору, стягнення коштів. Позов обґрунтовуються тим, що між сторонами було укладено Договір купівлі-продажу обладнання № 15-09-2020-5/1 від 15.09.2020 року, відповідно до якого позивачем було придбано у відповідача обладнання (зарядні пристрої (станції) для електромобілів), згідно Специфікації, що є додатком № 1 до даного Договору. Згідно з п.3.1 Договору купівлі-продажу ціна Обладнання 84 000,00 грн., що є еквівалентом 3000 доларів США відповідно до курсу Національного банку України на дату оплати. В цей же день між сторонами було укладено Договір оренди обладнання з обов`язковим викупом № 15-09-2020-5/2 від 15.09.2020 року, відповідно до якого позивачем було передано відповідачу на умовах оренди (строкового платного користування) з обов`язковим викупом вказаного Обладнання на строк до 15.09.2021 року (п. 3.1 Договору оренди). Згідно з п. 1.1.1. Договору оренди загальна вартість Об`єктів оренди становить 84 000,00 грн., що на дату укладання Договору оренди у перерахунку до долара США становить 3000 США, згідно з офіційним курсом Національного банку України, що склався на дату підписання Договору оренди. Відповідно до п. 4.1. розмір орендної плати за весь Об`єкт, що орендується, в цілому складає 2,42 відсотки в місяць від загальної вартості Об`єкту оренди, яка вказана в п. 1.1.1 Договору оренди. Пунктом 4.2 визначається, що дата повернення всієї загальної суми орендних платежів (відсотків) за один рік та обов`язкового викупного платежу, згідно п. 8.1 Договору, припадає на 366-й день, а саме до 15.09.2021 року. Зазначене узгоджується зі змістом п. 4.3, який, зокрема, вказує, що виплата орендних платежів (відсотків) протягом 365-ти днів з дати укладення Договору не проводиться. При цьому, в п. 8.1. Договору оренди визначено, що Орендар зобов`язується викупити Об`єкт оренди в кінці строку дії цього Договору. Також даним пунктом регулюються умови дострокового викупу в будь-який час на вимогу Орендодавця. Однак позивач звертається за стягненням викупного платежу не у достроковому порядку, а у зв`язку з настанням згідно з п. 4.2 Договору оренди строку виплати орендних платежів та викупу. Термін дії Договору згідно з п. 10.1. - до моменту повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором. Отже, виконання згідно з п. 4.2. Договору оренди відповідачем його обов`язку сплати всієї загальної суми орендних платежів за один рік та обов`язкового викупного платежу на 366-й день, а саме до 15.09.2021 року, одночасно являлось би повним виконанням сторонами своїх зобов`язань і припиняло б дію Договору оренди згідно з п. 10.1 Договору. Оскільки жодних платежів за Договором оренди із обов`язковим викупом № 15-09-2020-5/2 від 15.09.2020 року позивач не отримав, то, враховуючи викладене, просить розірвати договір та стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі: 24 393,60 грн. - заборгованість по орендних платежах (відсотках); 84 000 грн. - викупний платіж за обладнання, а також судові витрати. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 05.11.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Відповідач у встановлений судом строк жодних документів до суду не подав. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.09.2022 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторона позивача не з`явилася, представником через канцелярію суду подана заява, відповідно до якої просить проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Сторона відповідача у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в порядку, передбаченому процесуальним законом. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, згідно з п. 1 ч. 2 підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Судом встановлено, що 15.09.2020 року між ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» та [PERSON] укладено Договір № 15-09-2020-5/1 купівлі-продажу Обладнання. Згідно Специфікації № 1, що є Додатком № 1 до даного Договору, Продавець передав у власність Покупцю, а Покупець прийняв у власність та оплатив Обладнання, а саме зарядні пристрої (станції) для електромобілів з наступними характеристиками: станція зарядження електромобілів змінного струму «Пристрої зарядні для електромобілів типу УЗЭ, код ДКПП 27.11.50-33.00», клас 1, тип системи заземлення TN-S, електроживлення станції здійснюється від трьохфазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380 частотою (50+-1) Гц. Тип кабеля КВГ 5х6. № станції - 1167, модель eUA-3, адреса:Одеська обл., смт. Затока, вул. Вокзальна, 68, вартість - 3000 доларів США. З урахуванням п. 3.3. Договору право власності на обладнання перейшло до позивача 15.09.2020 року. За правилами ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України). 15.09.2020 року між сторонами також було укладено Договір № 15-09-2020-5/2 оренди обладнання з обов`язковим викупом, за умовами п. 1.1. якого зазначене майно (обладнання) Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування із зобов`язанням обов`язкового викупу. Загальна вартість Об`єктів оренди становить 84 000 грн., що на дату укладання цього Договору ціна у перерахунку до долара США, становить 3 000 доларів США, згідно з офіційним курсом НБУ, що склався на дату підписання Договору (п. 1.1.1. Договору). Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до п. 6.1. Договору Об`єкт оренди вважається переданим в оренду і повернутим з оренди з моменту підписання відповідної специфікації Об`єкта оренди. Копія специфікації, що підтверджує отримання відповідачем обладнання, позивачем надана. Пунктом 3.1. визначено, що термін оренди складає 1 рік з моменту прийняття Об`єкту оренди, а саме до 15.09.2021 року. За п. 4 розмір орендної плати за весь Об`єкт Оренди, що орендується за цим Договором, у цілому складає 2,42 відсотки в місяць від загальної вартості Об`єкту оренди, яка вказана п. 1.1.1 даного Договору. Дата повернення всієї загальної суми орендних платежів (відсотків) за 1 рік та обов`язкового викупленого платежу, згідно п 8.1. Договору, припадає на 366-й день, а саме до 15.09.2021 року. За п. 4.3. виплата орендних платежів (відсотків) протягом 365-ти днів з дати укладення Договору не проводиться, а сума щомісячних нарахованих відсотків, яка підлягає виплаті щомісяця, виплачується в кінці терміну дії договору разом з обов`язковим викупним платежем у розмірі 870 і підлягає виплаті на 366-йдень з дати укладення цього Договору, а саме 15.09.2021 року. Як стверджує позивач, відповідач не здійснив виплати орендних платежів за вказаним договором оренди та викупу обладнання, в результаті чого заборгованість по орендних платежах (відсотках) за період з 15.09.2020 року по 15.09.2021 року складає 24 393,60 грн., розмір викупного платежу = вартості Об`єкту оренди і складає 84 000 грн. Позивач вважає, що виконання згідно з п. 4.2 Договору оренди відповідачем його обов`язку сплати всієї загальної суми орендних платежів за один рік та обов`язкового викупного платежу на 366-й день, а саме до 15.09.2021 року, одночасно являлось би повним виконанням сторонами своїх зобов`язань і припиняло б дію Договору оренди згідно з п. 10.1. Посилається на те, що він позбавлений в повній мірі того, на що розраховував при укладанні Договору № 15-09-2020-5/2 від 15.09.2020 року, залишається без своєї власності - придбаного на підставі Договору купівлі-продажу № 15-09-2020-5/1 від 15.09.2020 року Обладнання вартістю 84 000,00 грн. та без будь-яких орендних чи викупних платежів, тому таке порушення з боку відповідача вважає істотним та підставою для розірвання Договору оренди. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Однак, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для розірвання договору оренди, так як сторони погодили термін оренди обладнання, яке є предметом договору, до 15.09.2021 року, який станом на день звернення позивача з даним позовом сплив. За ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно з ч. 1 ст. 763 ЦК України строк договору найму договір найму укладається на строк, встановлений договором. Стаття 251 ЦК України визначає поняття строку та терміну. Так, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Крім того, викладене в повній заяві нормативно-правове обґрунтування є суперечливим між собою, оскільки позивач одночасно просить розірвати договір оренди та застосувати правовий наслідок у виді відшкодування збитків, до яких відносить заборгованість по орендних платежах за договором та суму викупного платежу, а також виконання цього ж зобов`язання, оскільки воно існувало на момент дії договору. За змістом положень ст.ст. 782, 783 ЦК України в даному випадку відсутні підстави для розірвання укладеного між сторонами договору, які, між тим, передбачають зовсім інші, ніж заявлені позивачем, правові наслідки. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання договору не підлягає задоволенню. За положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач, не виконуючи вимоги умови договору в частині своєчасної та повної сплати орендної плати, порушив вимоги ст. 530 ЦК України, а згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, ст. 625 ЦК України чітко визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки відповідачем вимоги вкладеного між сторонам 15.09.2020 року Договору № 15-09-2020-5/2 оренди обладнання з обов`язковим викупом не виконано, зокрема, орендну плату не сплачено та в порушення вимог п. 8.1. договору об`єкт оренди не викуплено, що ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» не заперечується, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості ґрунтуються на вимогах закону. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. За правилами ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, вимога про стягнення за Договором купівлі-продажу обладнання № 15-09-2020-5/1 від 15.09.2020 року заборгованості, яка складається з суми орендних платежів (відсотків) та обов`язкового викупного платежу ґрунтується на законі. Однак, суд не погоджується з наведеним позивачем розрахунком викупного платежу, оскільки умовами договору визначено його сплату відповідачем в гривні, еквівалентної 3000 доларам США, за офіційним курсом Національного банку України на день повернення коштів (п.8.1.), яким є 15.09.2021 року (п. 4.3.). За офіційним курсом НБУ станом на 15.09.2021 року вартість 1 долара США складала 26,6362 грн., а, отже, сума обов`язкового викупного платежу об`єкту оренди 79 908,60 грн. З огляду на наведене, правомірним є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальній сумі 104 302,20 грн. (79 908,60+24 393,60), а тому позов підлягає задоволенню частково. Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 2500 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 4 цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу 03.11.2022 року представником позивача були надані копії наступних документів: договору № 05/10/2022/2 про надання правової допомоги від 05.10.2022 року; протоколу погодження обсягу, вартості, умов оплати послуг правничої допомоги від 05.10.2022 року, що є додатком № 1 до договору; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; меморіального ордеру від 31.10.2022 року на суму 2500 грн. Так, суд вважає такі витрати на правову допомогу є обґрунтованими та співмірними з огляду на категорію справи. З урахуванням часткового задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, пропорційно задоволеним вимогам у сумі 1043,02 грн.

Outcome: partial