Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-31 00:00:00

06.04.2021 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву АТ «Банк Форвард» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без розгляду. 20.04.2021 засобами поштового зв`язку на адресу суду представник відповідача направив заяву про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі. При цьому просив приєднати до матеріалів справи наступні копії документів: копію договору про надання правничої допомоги № 12 від 25.11.2020 року; копію додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги №12 від 25.11.2020 року; копію акту приймання-передачі наданих послуг від 06.04.2021 року; копію детального опису та розрахунок витрат на правничу допомогу від 06.04.2021 року; копію рахунку на оплату № 5 від 06.04.2021 року; копії квитанцій № 6554708 від 07.04.2021 року на суму 4 999,00 грн. та №6565598 від 09.04.2021 року на суму 1,00 грн. (а.с. 109-110, 111, 112, 113, 114, 115-116). Посилаючись на приписи ст.ст.133, 134, 137, 141 ЦПК України представник просив суд стягнути з АТ «Банк Форвард» на користь відповідача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. Статтею 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 14.05.2022 року засобами електронного зв`язку на адресу суду представником відповідача направлено клопотання, у якому той просив розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення за відсутності відповідача та його представника (т.1 а.с. 240). 01.11.2022 року в судове засідання сторони та їхні представники не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належними чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Таким чином, неприбуття у судове засідання 01.11.2022 року учасників даної справи не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення. Розглядаючи дану заяву суд враховує наступні приписи законодавства України. Суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати (частина перша статті 270 ЦПК України). Під час розгляду справи в суді першої інстанції учасники справи несуть певні витрати. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). За результатами розгляду справи відповідно до частин першої - третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)\~\~\~\~\~ у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої зазначеної статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина дев`ята статті 141 ЦПК України). Згідно з ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Відповідно до статті 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. У випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу. При цьому подання стороною позовної заяви та відкриття провадження у справі потребує відповідної підготовки інших учасників справи: вивчення позовної заяви, її мотивів і доводів, за необхідності - підготовка відзиву на позовну заяву, участь у судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи тощо. Отже, подання позовної заяви та відкриття провадження у справі вимагає від відповідача вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності позовної заяви. Загальні норми ЦПК України спрямовані на відшкодування судових витрат стороні, яка виграла справу, тобто права якої були невизнані, оспорені або порушені іншою стороною та поновлені лише в результаті розгляду справи судом. ЦПК України містить норми щодо розподілу судових витрат у разі ухвалення судового рішення (частина друга статті 141 ЦПК України) та у випадках, коли вимоги позивача судом по суті не розглядалися, але справа провадженням закінчується у зв`язку із закриттям такого чи залишенням справи без розгляду (стаття 142 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 червня 2022 року у справі № 357/380/20 зробила наступні висновки: « …у випадку закриття апеляційного провадження мають бути враховані судові витрати, які понесли інші учасники справи у зв`язку зі зверненням з апеляційною скаргою та відкриттям апеляційного провадження. У такому випадку в апеляційного суду немає необхідності обґрунтовувати добросовісність чи недобросовісність особи, яка подала апеляційну скаргу, оскільки така особа реалізує своє право на апеляційний перегляд судового рішення, однак самостійно прийняла рішення в межах принципу диспозитивності (пункт 5 частини третьої статті 2, стаття 13 ЦПК України) про відмову від апеляційної скарги, усвідомлюючи наслідки такої відмови, а саме згідно з частиною п`ятою статті 364 ЦПК України унеможливлення для цієї особи апеляційного перегляду судового рішення. Отже, у разі закриття провадження у зв`язку з відмовою особи, яка падала апеляційну скаргу, від такої, унеможливлюється повторне звернення цієї особи з апеляційною скаргою на оскарження судового рішення, однак інші учасники справи, які добросовісно реагували на відкриття апеляційного провадження поданням відзиву на апеляційну скаргу, понесли судові витрати, оскільки, у цьому випадку, звернулися за правничою допомогою до адвоката (стаття 15 ЦПК України), а відтак могли розраховувати на відшкодування вказаних витрат у випадку відмови у задоволенні апеляційної скарги. Однак такий же за своїми наслідками результат вони б отримали і у разі закриття апеляційного провадження, оскільки судове рішення, ухвалене судом першої інстанції по суті спору, залишається без змін. Тому у випадку закриття апеляційного провадження відсутні будь-які обставини, які б унеможливлювали або нівелювали загальний принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України)». Суд вважає за можливе застосувати вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду у даній справі, оскільки звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження у справі спонукало відповідача звернутися за правовою допомогою до адвоката, який склав відзив на позовну заяву та приймав участь у судових засіданнях. За таких обставин, відповідач добросовісно реагував на відкриття провадження у справі, поніс судові витрати та міг розраховувати на відшкодування понесених ними витрат на правничу допомогу у випадку відмови у задоволенні позовних вимог. Також суд ураховує, що позовна заява була залишена судом без розгляду у зв`язку із повторною неявкою представника позивача у судове засідання, а відтак відповідач позбавлений можливості отримати відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу у зв`язку із звернення позивача до суду в іншій спосіб. Відмова у відшкодуванні понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, враховуючи відкриття провадження у даній справі та призначені судові засідання, у які з`являвся представник відповідача, була би порушенням принципу відшкодування судових витрат сторони, а тому та була би несправедливою. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. З матеріалів справи убачається, що 19.06.2020 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості (т.1 а.с.1-3). 13.08.2020 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (т.1 а.с.57-59). У судових засіданнях 25.01.2021 року, 03.03.2021 року, 06.04.2021 року був присутній представник відповідача адвокат Козачков В.Л. Втім, судові засідання відкладалися у зв`язку з неякою представника позивача, який при цьому був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (т.1 а.с. 93-94, 97, 103). 06.04.2021 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву АТ «Банк Форвард» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою представника позивача у судове засідання (т.1 а.с.104-105). 01.12.2021 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу [PERSON] , підписану адвокатом Казачковим В.Л., задоволено. Постанову Київського апеляційного суду від 29.06.2021 року, якою було скасовано ухвалу суду першої інстанції скасовано. Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.04.2021 року, якою\~ позовну заяву АТ «Банк Форвард» до [PERSON] залишено без розгляду залишено в силі. 20.04.2021 засобами поштового зв`язку на адресу суду представник відповідача направив заяву про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі (т.1 а.с.216-219). На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, до заяви додані наступні документи: копію договору про надання правничої допомоги № 12 від 25.11.2020 року; копію додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги №12 від 25.11.2020 року; копію акту приймання-передачі наданих послуг від 06.04.2021 року; копію детального опису та розрахунок витрат на правничу допомогу від 06.04.2021 року; копію рахунку на оплату № 5 від 06.04.2021 року; копії квитанцій № 6554708 від 07.04.2021 року на суму 4 999,00 грн. та №6565598 від 09.04.2021 року на суму 1,00 грн. (т.1 а.с. 09-110, 111, 112, 113, 114, 115-116). Тобто, розмір винагороди Адвокатського бюро за надання правової допомоги, обсяг якої визначено сторонами в договорі, становить 5 000,00 грн., відповідачем повністю сплачено адвокату. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, убачається, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява Мо 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавенте проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевикладене та встановлений ст.12 ЦПК України принцип змагальності сторін, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у даній справі, яким вирішити питання про судові витрати на професійну правничу допомогу та стягнути з АТ «Банк Форвард» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Такі витрати є обґрунтованими, розумними та доведеними. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved