Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФИНАНС», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталій Олексійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Одночасно з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 21818, вчинений 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФИНАНС» заборгованості за кредитним договором № 0700-5688 від 16 травня 2021 року в сумі 8730 гривень 00 копійок. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФИНАНС », код ЄДРПОУ 38548598 , місцезнаходження: 01133, місто Київ, Бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 407 , на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), судові витрати по справі. Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 15.04.2022 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити, провести розгляд справи за відсутності позивача. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФИНАНС» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направили на адресу суду клопотання щодо зменшення витрат на правову допомогу, жодного відзиву щодо позовних вимог позивача не надав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О. О., своїми процесуальними правами, визначеними ст. 43 ЦПК України, не скористався, заяв, пояснень, заперечень, суду не надав. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталій Олексійович своїми процесуальними правами, визначеними ст. 43 ЦПК України, не скористався, заяв, пояснень, заперечень, суду не надав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення уточненого позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 16 травня 2021 року позивачем було онлайн взято позику на банківську карту в Товаристві з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФИНАНС», при цьому договір № 0700-5688 від 16 травня 2021 року не був письмово оформлений (позивач не ставив фізично на ньому підпис), а отже, не був і нотаріально посвідчений та забезпечений заставою на нерухоме майно. Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФИНАНС» жодного разу не повідомляло позивача письмово щодо наявної заборгованості, її розміру, та варіантів погашення. В подальшому, позивачу вдалося уточнити з виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича № 21818, вчиненого 22 грудня 2021 року, наявному в АСВП, 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФИНАНС» нарахувало йому 8100 гривень заборгованості. Перед вчиненням даного виконавчого напису позивач не був повідомлений Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФИНАНС» ні про розмір заборгованості, ні про варіанти її погашення. Відповідно до ст. 208 п.2ч.1 Цивільного кодексу України обов`язковим є вчинення правочину в письмовій формі між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Отже, при вчиненні виконавчого напису нотаріус абсолютно не звернув на недотримання письмової форми правочину при укладенні договору № 0700-5688 від 16 травня 2021 року . Дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича є неправомірними, оскільки під час вчинення виконавчого напису № 21818, вчиненого 22 грудня 2021 року, приватним нотаріусом не було дотримано вимог законодавства України, що регулює вчинення нотаріальних написів, не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості, зокрема розміру основної суми боргу, штрафу, пені та відсотків за користування кредитом, нотаріус не переконався у належному повідомленні боржника про суму заборгованості. В результаті з позивача стягнено 2700 гривень 00 коп. тіла кредиту, 5400 гривень 00коп. процентів, та 630 гривень 00 коп. за вчинення виконавчого напису (загалом 8730(вісім тисяч сімсот тридцять) гривень 00 копійок. У приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича на момент вчинення виконавчого напису № 21818, вчиненого 22 грудня 2021 року не могло бути документального підтвердження, що позивача [PERSON] , письмово повідомлено про наявну заборгованість, оскільки жодних документів від Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФИНАНС» до сьогоднішнього дня він не отримав. Виконавчий документ навіть не підписано нотаріусом. На печатці намальовано невідомий символ, який не можна назвати підписом. Відсутність підпису означає і відсутність волевиявлення нотаріуса на вчинення нотаріального напису. Відповідно до пункту 6.7 Правил ведення нотаріального діловодства затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5 оформлення документа включає його підписання нотаріусом. Виконавець, приймаючи до виконання даний виконавчий напис порушив ч. З ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до якої виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. У разі, якщо виконавчий напис вчиняється за договором, який нотаріально не посвідчений, це порушує п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса». 17.02.2022 року приватним виконавцем приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолом Віталієм Олексійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68689027 . Позивач зрозумів, що щодо нього відкрито виконавче провадження, лише після того, як 18.02.2022 року зайшов в додаток «Дія», і побачив там постанову про відкриття виконавчого провадження і повідомлення щодо виконавчого провадження № 68689027 . Згідно положень статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. У виконавчому написі нотаріуса вказана моя адреса 50002, Дніпропетровська область,м. Кривий Ріг, вул. Стрельцова, буд. 1, кв 48. Постанову про відкриття виконавчого провадження № 68689027, та всі інші постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола Віталія Олексійовича були виявлені позивачем в додатку «Дія» 18.02.2021 року. Позивачу вдалося з`ясувати завдяки ідентифікатору доступу до АСВП щодо виконавчого провадження № 68689027, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолом Віталієм Олексійовичем 17. 02.2022 року були вчинені наступні виконавчі дії: винесені постанови: про відкриття виконавчого провадження; про стягнення з боржника основної винагороди ; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. При цьому про розмір і наявність заборгованості Відповідачем позивача не було належним чином письмово повідомлено, в чому обов`язково мав переконатися нотаріус при вчиненні виконавчого напису. Про виконавчий напис позивач дізнався тільки з АСВП, про наявність виконавчого провадження дізнався з додатку «Дія». Все це грубо порушує право позивача, як споживача на належну якість продукції та обслуговування, гарантоване мені ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів». Більше того, виконавець прийняв до виконання виконавчий напис, який не містить підпису нотаріуса, чим порушив ч. З ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою . Ч. 1 ст. .4 Закону України «Про захист прав споживачів» гарантує право споживача на захист своїх прав державою та належну якість продукції та обслуговування. Неповідомлення Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФИНАНС» позивача [PERSON] , письмово про наявність у нього заборгованості перед тим, як подати документи на вчинення виконавчого напису є грубим порушенням його прав, як споживача . Відповідно до п.2 ч. І ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено як нечесну підприємницьку практику будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. За загальним правилом статей15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, я метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно п. 3.1 глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому, безспірною є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що відповідно виключає можливість судового спору між сторонами з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувана та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо, нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувана (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України Про нотаріат передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувана раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувана, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку,- шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само мар право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16). Згідно з статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію, щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~Так, позивач просить стягнути на свою користь судові витрати в сумі 5488,60 грн., які були понесені ним при зверненні до суду. Сума судових витрат, складається зі сплати судового збору за подання позову (992.40 грн.) та подання заяви про забезпечення позову (496,20 грн.), а також понесених позивачем витрат на правову допомогу, розмір яких становить 4000,00 грн. та, в свою чергу, складається з вартості послуг із виготовлення документів правового характеру, наданих адвокатом та отриманих клієнтом, а саме: аналіз наданих документів та визначення правової позиції по справі, складання позовної заяви, складання заяви про забезпечення позову, складання клопотання про витребування доказів. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених ним витрат надано: договір про надання юридичних послуг від 8.02.2022 року, додаток № 1 до договору від 18.02.2022 року, акт наданих послуг за договором від 18.02.2022 року, котрий містить детальний розрахунок щодо отриманих позивачем послуг та понесених в зв`язку з цим витрат на правову допомогу, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої (правової) допомоги, довіреність, квитанція про сплату послуг адвоката в розмірі 5000,00 грн. Ознайомившись з наведеними документами, суд приходить до переконання, що розмір витрат на оплату послуг адвоката підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у сумі 5000 грн., оскільки такі витрати є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим адвокатом на виконання даних робіт та надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову. \~Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Наведений висновок викладений у додатковій постанові\~Великої Палати Верховного Суду\~ від 19 лютого 2020 року по справі N 755/9215/15-ц. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги суд задовольняє в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн. підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved