Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-02 00:00:00

12.01.2022 року [PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 01.12.2010 року між сторонами було укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Тарасівській сільській раді 25.12.2010 року за реєстровим номером 041048300346. За умовами договору вона передала в оренду строком на десять років належну їй на праві власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7509 га кадастровий номер 4825487600:03:000:0553, яка розташована в межах території Тарасівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. 22.08.2017 року між сторонами укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 01.12.2010 року. Зміни до договору стосувались лише розширення змісту п.3.1 щодо збору урожаю, повернення земельної ділянки та подальшого переважного права продовження орендарем дії договору, а всі інші умови договору залишились без змін. Після закінчення строку дії договору 25.12.2020 року вона повідомила орендаря про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди землі, або переукладення його на інших умовах. Вона просила орендаря звільнити земельну ділянку, проте орендар повідомив, що додатковою угодою змінено строк дії договору до 25.12.2030 року, про що зроблено рукописний допис на угоді, хоча під час підписання угоди такий запис був відсутній. Вважає, що оскільки договір укладено 01.12.2010 року на десять років, то відповідно термін його дії закінчився 25.12.2020 року. Посилаючись на те, що орендні правовідносини між сторонами припинилися з 25.12.2020 року, а відповідач безпідставно продовжує користуватися земельною ділянкою, чим порушує право власності, просить суд визнати, починаючи з 25.12.2020 року, припиненим договір оренди землі від 01.12.2010 року та повернути належну їй земельну ділянку. Судові витрати у справі покласти на відповідача. Заочним рішенням суду Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.05.2022 року позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю: визнано припиненим договір оренди землі; зобов`язано відповідача повернути [PERSON] земельну ділянку; стягнуто з відповідача на користь позивачки судові витрати. Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник відповідача адвокат Голубенко Р.С. звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, мотивуючи тим, що ПП «Кустос» не було належним чином повідомлене про розгляд справи, через що представник не зміг прийняти в ній участь і надати суду відзив по суті позовних вимог. ПП «Кустос» не визнає позов, оскільки метою підписання спірної додаткової угоди з [PERSON] було продовження строку дії договору до 25.12.2030 року, а не розширення умов щодо збору врожаю, повернення ділянки та подальшого переважного права продовження орендарем дії договору, тому що такі умови у зміненій редакції були невигідні підприємству, або ніяким чином не стосувались його. Так, умова щодо права зібрати врожай після закінчення дії договору є безглуздою, тому що будь-яка сільськогосподарська культура до 25 грудня вже буде зібрана. Умова щодо реалізації переважного права орендаря на продовження строку дії договору шляхом повідомлення орендодавця за 1 рік до закінчення його дії, є невигідною для відповідача, оскільки таке право орендаря закріплено в ст. 33 Закону України «Про оренду землі», у якій строк повідомлення орендодавця встановлено значно менший. Посилання позивачки на те, що вона не знала про вчинений на додатковій угоді рукописний запис, яким продовжено дію договору до 25.12.2030 року, не відповідає дійсності, оскільки додаткова угода була підготовлена завчасно, а тому під час її підписання, за згодою позивачки було вчинено зазначений рукописний напис. Твердження позивачки про те що, що рукописний запис було вчинено після того, як нею було підписано додаткову угоду, не підтверджено будь-якими доказами. Крім того, позивачка після 25.12.2020 року жодного разу не зверталась до відповідача з вимогою повернути земельну ділянку, тому що сама вважала термін дії договору продовженим. Ухвалою суду від 19.07.2022 року скасовано заочне рішення від 25.05.2022 року, призначено підготовче засідання; роз`яснено відповідачу право протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали подати відзив разом з доказами; попереджено, що у разі ненадання відзиву і доказів справу буде вирішено за наявними матеріалами. Представник відповідача [PERSON] завчасно був ознайомлений з позовною заявою та доданими до неї документами, що підтверджується його підписом у заяві про ознайомлення з матеріалами справи від 23.06.2022 року. Про дату, час і місце підготовчого засідання представник відповідача повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, наявним в матеріалах справи. Однак у визначений судом строк не надав суду відзиву та доказів на спростування позовних вимог в разі їх наявності. Ухвалою суду від 19.09.2022 року закрито підготовче провадження у наданій справі та призначено справу до судового розгляду. Позивачка та\~її представник\~в судове\~засідання не\~явилися.\~Представник позивачки\~-\~адвокат Ремський\~Є.В.\~надав заяву\~про розгляд\~справи в\~їх відсутність;\~підтримав позовні\~вимоги,\~просив їх\~задовольнити. Представник відповідача [PERSON] надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі. Сторонами не подано будь-яких інших заяв і клопотань по суті позовних вимог. Усі необхідні підготовчі дії проведені судом на стадії підготовчого розгляду, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне відповідно до статей 211, 223 ЦПК України здійснювати судовий розгляд справи на підставі наданих сторонами письмових доказів. Вирішуючи справу на основі наявних доказів, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Цією ж статтею визначено і орієнтовний перелік способів захисту. В пункті 7 частини другої статті 16 ЦК України визначено припинення правовідношення, як один із способів захисту цивільних прав. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права або ж інтереси позивачки порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких саме вона звернулася до суду. При оцінці обраного позивачкою способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Укладення сторонами договору оренди землі стало підставою для виникнення між ними прав та обов`язків з приводу виконання умов вказаного договору. Слід зазначити, що у разі існування між сторонами, які перебувають між собою в певних правовідносинах, спору про припинення зобов`язань за договором, такий спір може бути передано на вирішення суду, а вимога про визнання припиненими зобов`язань за договором по суті є вимогою про припинення правовідносин за цим договором, що відповідає передбаченим статтею 16 ЦК України способам захисту. Між сторонами виник спір, предметом якого є земельна ділянка, належна позивачці, яка перебуває в користуванні ПП «Кустос», яке, в свою чергу, відмовляється повертати землю після спливу строку дії договору оренди землі. ПП «Кустос» заперечує факт припинення договору оренди землі, не повертає земельну ділянку власнику, а відтак [PERSON] вправі звернутися до суду за захистом свого оспорюваного права. Земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7509 га з кадастровим номером 4825487600:03:000:0553, яка розташована в межах території Тарасівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 916603 від 25.04.2008 року, що підтверджується копією правовстановлюючого документу. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] зареєструвала право власності на зазначену вище земельну ділянку. Дана земельна ділянка перебуває в оренді Приватного підприємства «Кустос» на підставі договору оренди землі від 01.12.2010 року, укладеного [PERSON] та ПП «Кустос» строком на десять років з урахуванням ротації культур. Сторонами було визначено, що договір набуває чинності з моменту державної реєстрації. Договір зареєстровано у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Тарасівській сільській раді 25.12.2010 року за реєстровим номером 041048300346, що підтверджуєтеся копією зазначеного договору, тобто 25.12.2010 року цей договір набув чинності, а відтак строк його дії до 25.12.2020 року. Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 25.12.2010 року вказана земельна ділянка була передана ПП «Кустос» терміном на десять років. З цього часу відповідач набув право оренди та використовує земельну ділянку за цільовим призначенням. 22.08.2017 року між сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 01.12.2010 року. Зміни стосувались лише розширення змісту п.3.1 щодо збору урожаю, повернення земельної ділянки та подальшого переважного права продовження орендарем дії договору, а всі інші умови договору залишились без змін. ПП «Кустос» не повідомляв орендодавця про намір скористатись переважним правом на поновлення договору оренди землі. Після закінчення строку дії договору [PERSON] в усній формі звернулася до ПП «Кустос» та висловила своє небажання продовжувати дію договору оренди землі або переукладати його на інших умовах і просила звільнити земельну ділянку. З копії додаткової угоди вбачається, що в пункт 3.1 друкованим способом зазначено, що договір оренди укладено на десять років та ручкою зроблено допис навпроти «та діє до 25.12.2030 р.». Коли і\~ким були\~внесені виправлення\~до додаткової\~угоди,\~судом не\~встановлено.\~Такий допис\~жодним чином\~не засвідчений\~відповідною посадовою\~особою ПП\~«Кустос» та\~орендодавцем,\~а тому\~не підтверджує\~те,\~що сторони\~погодили та\~внесли додатковою\~угодою зміни\~до договору\~саме щодо\~строку дії\~договору до\~25.12.2030\~року.\~Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано твердження позивачки про те, що вказаний допис був відсутній під час укладення додаткової угоди. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Підписуючи договір оренди землі від 01.12.2010 року, сторони погодили строк дії оренди у десять років. [PERSON] надала згоду щодо строку дії договору у десять років та не узгоджувала з орендарем питання про збільшення строку дії договору оренди земельної ділянки. Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 93 ЗК України та ст. 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ч.4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Частиною 1 ст. 19, ч.1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. Договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Судом встановлено, що сторони договору відповідно до п.3.1 узгодили строк дії договору у десять років та визначили, що договір набирає чинності з моменту його державної реєстрації. З договору оренди землі вбачається, що 25.12.2010 року за реєстровим номером 041048300346 здійснено державну реєстрацію договору, про що в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Тарасівській сільській раді зроблено запис. Тобто, момент укладення договору, а отже, і початок перебігу строку його дії сторони договору визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору. Таким чином, враховуючи, що строк, на який укладено спірний договір оренди землі закінчився 25.12.2020 року, ПП «Кустос» після закінчення строку не повідомляв орендодавця про намір скористатись переважним правом на поновлення договору оренди землі та не повідомляв письмово в установлений термін про бажання пролонгації договору на новий строк, тому суд вважає, що право позивачки підлягає судовому захисту шляхом визнання договору оренди землі припиненим. Відповідно до ч.1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки відповідно до п.7.1 договору оренди орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві за актом приймання-передачі земельну ділянку на умовах, визначених договором. У зв`язку із закінченням строку договору оренди землі земельна ділянка підлягає поверненню власнику. Відповідач не повертає земельну ділянку власнику. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведених обставин суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved