Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради за участю третьої особи Львівського комунального підприємства «Старий Львів» про визнання права користування квартирою. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] \~тривалий період\~часу проживала\~без реєстрації\~разом із\~своїм чоловіком\~ [PERSON] \~ [INFO] ,\~у [ADDRESS] . 04.05.2018\~року між\~позивачкою та\~ [PERSON] \~укладено шлюб,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~шлюб серії\~ [NUMBER] . [PERSON] \~стверджує,\~що її\~покійний чоловік\~висловлював бажання\~приватизувати квартиру\~ [ADDRESS] ,\~однак внаслідок\~захворювання [PERSON] ,\~помер. Позивачка зазначає,\~що після\~смерті [PERSON] ,\~вона продовжувала\~проживати в\~даній квартирі,\~оплачувала комунальні\~послуги і\~т.д. [PERSON] вказує, що у подальшому\~у неї\~виникла необхідність\~у офіційній\~реєстрації за\~місцем фактичного\~проживання,\~ тобто\~у \~кв.\~ [ADDRESS] ,\~у зв`язку\~з чим\~вона \~звернулась до\~Галицької районної\~адміністрації із\~заявою про реєстрацію місця проживання. Однак у офіційній реєстрації за місцем проживання позивачці було відмовлено. Крім того, [PERSON] в червні 2021 року звернулась із заявою до Львівського комунального підприємства «Старий Львів», з метою складення акту про фактичне місце проживання. Однак у складенні такого акту позивачці було відмовлено. [PERSON] зазначає, що вона тривалий період часу проживає в даній квартирі, однак зважаючи на те, що при житті [PERSON] , не приватизував зазначеної квартири, вона не може офіційно зареєструватись, хоча фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Щодо підстав проживання в даній квартирі [PERSON] , то позивачка зазначає, що розпорядженням Галицької районної адміністрації від 04.02.2019 року №43 змінено договір найму житлового приміщення, та укладено його із [PERSON] , у зв`язку із смертю його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] зазначає, що факт її проживання у квартирі можуть підтвердити сусіди, а також акт № 9 від 15.01.2018 року, складений комісією працівників ЛКП. Також, позивачка стверджує, що право на проживання за вказаною адресою її чоловіка [PERSON] , було визнано рішенням Галицького районного суду від 26.09.2017 року у справі № 461/2933/17. Окрім цього, [PERSON] зазначає, що [PERSON] був основним квартиронаймачем та 28.12.2018 року написав заяву, посвідчену приватним нотаріусом Тишківською Р.І., якою надав добровільну згоду на постійне проживання та поставлення позивачки на постійний реєстраційний облік за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] просить позов задовольнити та визнати за нею право на користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки вважає, що вона як член сім`ї наймача, набула усіх прав, що випливають з договору найму квартири. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.09.2021 року відкрито загальне судове провадження у справі. 20.10.2021 року представником відповідача Галицької районної адміністрації ЛМР подано до суду відзив на позовну заяву. Протокольними ухвалами суду залучено до участі у справі Львівську міську раду в якості відповідача, ЛКП «Старий Львів» у якості третьої особи. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.04.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 11.05.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника третьої особи ЛКП «Старий Львів». 28.07.2022 року представник Львівської міської ради подав до суду відзив на позовну заяву. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви та просить задовольнити позов. Додатково зазначив, що на момент смерті чоловіка позивачка перебувала за кордоном. Представник Галицької районної адміністрації Львівської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачка не надала належних та достатніх доказів на підтвердження того, що вона постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Оскільки основний квартиронаймач не приватизував квартиру , тому вона залишається у державному житловому фонді. На даний час квартира [ADDRESS] є комунальною власністю. Окрім цього, квартира [ADDRESS] опломбована працівниками ЛКП «Старий Львів» та вважається вільною. Представник Львівського комунального підприємства «Старий Львів» у судовому засідання позовні вимоги заперечив, просить відмовити в задоволенні позовних вимог оскільки вважає, що незалежно від строку проживання у спірній квартирі, позивачка не набула права користування нею, адже не було дотримано порядку вселення. Письмового звернення наймача квартири [ADDRESS] до наймадовця з питань реєстрації позивачки не надходило. [PERSON] зберігає реєстрацію та право на поживання за іншим місцем проживання, а доказів того, що зв`язок з жилим приміщенням за місцем своєї реєстрації позивачка втратила не надано. Нотаріально посвідчена заява [PERSON] засвідчує лише факт його згоди на тимчасове проживання позивачки за певною адресою, а не фактичну реєстрацію та проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Представник Львівської міської ради позовні вимоги заперечила, просить відмовити в задоволенні позову оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. В останнє судове засідання не з`явився. Відповідно до ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників, які не з`явилися, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити враховуючи таке. Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26.09.2017 року за позовом [PERSON] до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права на користування житлом позов задоволено. Визнано за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право на користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а. с. 15-16/. 04.05.2018 року між [PERSON] та [PERSON] . Галицьким районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №161 /а. с. 10/. Згідно з актом ЛКП «Центральне» №9 від 15.01.2018 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] /а. с. 18/. З нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 28.12.2018 р. вбачається, що він дає згоду та не заперечує проти постійного проживання та взяття на постійний реєстраційний облік за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] / а. с. 14/. Розпорядженням Галицької районної адміністрації ЛМР №43 «Про зміну договору найму жилого приміщення» від 04.02.2019 року змінено договір найму жилого приміщення та укладено його з [PERSON] , який проживав в двокімнатній квартирі [ADDRESS] , житловою площею 21,0 кв. м. з кухнею пл.3.8 кв. м., коридором спільного користування пл.4.0 кв.м., вбиральнею загального користування. Сім`я 1 особа: він. Основний квартиронаймач його мати, [PERSON] , яка померла [INFO] , знята з реєстрації 21.08.2017 року /а. с. 13/. З довідки №7844 виданої ЛКП «Центральне» від 18.02.2019 року вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є Львівська міська рада, а основним квартиронаймачем є [PERSON] , згідно з розпорядженням №43 від 04.02.2019 року / а. с. 17/. 22.02.2019 року [PERSON] зверталась в Галицьку районну адміністрацію ЛМР із заявою про реєстрацію місця проживання №3-П-21940/АП-31, однак у реєстрації місця проживання їй відмовлено 25.02.2019 у зв`язку з тим, що в заяві не було вказано конкретну адресу реєстрації, основний квартиронаймач згідно з розпорядженням ГРА ЛМР від 04.02.2019 №43 не зареєстрований, а реєстрація інших осіб може бути здійснена після реєстрації основного квартиронаймача, крім того квартира не приватизована / а. с. 19-23/. З відповіді ЛКП «Старий Львів» від 23.06.2021 року адресованої [PERSON] вбачається, що їй відмовлено у видачі акту про фактичне місце проживання без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , оскільки видача акту про фактичне проживання без реєстрації за вказаною адресою для набуття в подальшому права на проживання за цією адресою, є встановленням факту, що має юридичне значення. Чинним законодавством, для комунальних підприємств, не визначений та не передбачений порядок встановлення фактів проживання ( не проживання) конкретної особи за певною адресою без передбаченої законодавством реєстрації. А тому, встановлення складання акту про фактичне за вказаною адресою до компетенції ЛКП «Старий Львів» не належить /а. с. 24/. З паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] вбачається, що позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а. с. 6-8/. З акту ЛКП «Старий Львів» від 05.10.2021 року вбачається, що квартира [ADDRESS] станом на 05.10.2021 року опломбована / а. с. 151/. З відповіді Львівського міського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Львів) від 09.06.2022 року на запит №2901-вих26від 30.05.2022 року вбачається, що відповідно до даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть складеного на [PERSON] , [INFO] , не виявлено / а. с. 149/. З акту ЛКП «Старий Львів» від 18.05.2022 року вбачається, що комісією проведено обстеження квартири [ADDRESS] на предмет самовільного заселення. Працівниками ЛКП «Старий Львів» були встановлені замки у вхідних дверях та пломби / а. с. 152/. Відповідно до листа Управління житлового господарства Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 24.06.2022 року [PERSON] на квартирному (кооперативному) обліку у Львівській міській раді за даним прізвищем та за данною адресою: [ADDRESS] не перебуває / а. с. 153/. Також у судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] , який є сусідом [PERSON] , показав суду, що позивачка проживала з його сусідом ніби як дружина приблизно 10 років. Обставини смерті [PERSON] йому не відомі. Свідок [PERSON] , яка була сусідкою [PERSON] , показала суду, що позивачка проживала у сусідній квартирі з кінця 2017 року. [PERSON] та [PERSON] жили як сім`я, робили побілку, щось заносили. Сусід [PERSON] помер у 2019 році. Таким чином свідкам конкретних обставин проживання, а тим більше правової природи проживання позивачки, не відомо. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею\~16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою закону визначено також способи захисту цивільних прав та інтересів та визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 65 ЖК України визначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цим особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Оскільки відповідно\~до вимог\~закону вселення\~та проживання\~в квартирі\~може бути\~здійснено лише\~у встановленому\~порядку членом\~сім`ї наймача\~в розумінні\~частини другої\~статі 64\~ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК України, особа, як член сім`ї наймача набуває відповідних прав після її вселення в установленому порядку і не може бути визнано за нею прав користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Згідно з ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з роз`ясненнями, даними Пленумом Верховного Суду України у п. 9 постанов N 2 від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судам Житлового кодексу України" (із змінами, внесеними постановами №2 Пленуму від 10 берези 1989 р. та №13 від 25 грудня 1992 р.) та чинної на час розгляду даної справи, при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, су повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщені, чи було це приміщення постійним їх місцем проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство тощо. Відповідно до ч 1 ст.1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно з ч.2 ст.1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму. Оскільки основний квартиронаймач не приватизував квартиру [ADDRESS] , тому така квартира залишається в державному житловому фонді. Відповідно до ч.1 ст.24 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» та договір оренди припиняється у разі смерті фізичної особи-орендаря. Згідно з ч.1 ст. 25 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди. Відповідно до ч.1 ст.23 «Про оренду державного та комунального майна» передача майна в оренду не припиняє права власності на це майно. Таким чином квартира [ADDRESS] на даний час перебуває у комунальній власності. Відповідно до п.2.1. ухвали Львівської міської ради від 16.09.2021 №1260 «Про припинення права комунальної власності територіальної громади м. Львова на об`єкти нерухомого майна у Галицькому районі» неприватизовані квартири у багатоквартирних житлових будинках залишаються у державному житловому фонді, управління яким здійснює Львівська міська рада. Приватизацію таких квартир здійснює уповноважений на це орган міської ради у встановленому порядку. У позовній заяві [PERSON] зазначає, що вона тривалий період часу проживала без реєстрації та після смерті [PERSON] позивач продовжувала проживати в даній квартирі, проте жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень не надає. З матеріалів справи вбачається, що чоловік позивачки [PERSON] не був зареєстрований у спірній квартирі [ADDRESS] . Тому в законний спосіб [PERSON] не мав підстав вселити позивачку [PERSON] . Жодного підтвердження щодо утримання квартири за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] не надано, також не надано доказів оплати житлово-комунальних послуг [PERSON] квартири [ADDRESS] . Долучені до матеріалів справи позивачкою копії квитанцій про сплату комунальних послуг були виписані на прізвище [PERSON] і жодного підтвердження, що такі оплати здійснювала позивачка з власних коштів суду не надано. Також з матеріалів справи вбачається, що спірна квартира [ADDRESS] не приватизована та перебуває у власності територіальної громади м. Львова. Окрім того, суд вважає, що акт ЛКП «Центральне» від 15.01.2018р. за № 9 підтверджує факт перебування без реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на час складання акту, однак не підтверджує факту постійного проживання позивачки за вказаною адресою. Зазначений акт також не засвідчує фактичного використання зазначеного приміщення як постійного місця проживання; ведення з основним наймачем спільного господарства . Також, суд вважає, що нотаріально посвідчена заява [PERSON] засвідчує лише факт його згоди на тимчасове проживання позивачки за адресою: [ADDRESS] , але не підтверджує фактичну реєстрацію та проживання [PERSON] за цією адресою. Окрім того, така заява була вчинена в той період часу, коли [PERSON] не був основним квартиронаймачем. В матеріалах справи відсутні належні докази письмової згоди відповідного наймача на вселення позивачки в установленому порядку, відповідно до вимог статті 65 ЖК Україні. [PERSON] проживала у спірній квартирі без дотримання встановленого порядку вселення, без письмової згоди основного наймача, зареєстрованою у спірній квартирі не була, була зареєстрована за іншою адресою за якою зберігає право на проживання, у зв`язку із чим її право на житло, яке закріплене статтею 47 Конституції України, не порушено. Тому підстави для визнання за [PERSON] прав користування жилим приміщенням та визнання її наймачем квартири [ADDRESS] - відсутні. Крім того, суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони не містять конкретних та достатніх даних про проживання позивачки у спірній квартирі, і не підтверджують її права на користування даною квартирою. Таким чином суд приходить до висновку, що \~ \~ \~ \~позивачка не набула права користування спірним жилим приміщенням, оскільки не було дотримано порядку вселення, адже письмового звернення наймача квартири [ADDRESS] до наймодавця з питання реєстрації [PERSON] не надходило, окрім цього позивачка зберігає реєстрацію за іншим місцем проживання, а докази про те, що зв`язок з жилим приміщенням за місцем реєстрації вона втратила суду не надані, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed