Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю.; Добропільський міськрайонний відділ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в особі державного виконавця Телько О.М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що позивачу стало відомо щодо постанови державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ВП №64339934 від 03.02.2021 року, про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 02.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. за реєстром №769, про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс», яке є правонаступником ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке в свою чергу є правонаступником ПАО «ВТБ Банк», заборгованості за кредитним договором в розмірі 35575,78 грн. Позивач зазначає, що не згодний з виконавчим написом нотаріуса, вважає, що при зверненні до нотаріуса не було перевірено безспірність заборгованості, оскільки позивач не згоден із сумою заборгованості, а також посилається на сплив строків позовної давності. Крім того позивач посилався на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін, і відповідно до якої для одержання виконавчого напису додаються оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, хоча ця обставина не була прийнята до уваги нотаріусом. У зв`язку з чим позивач просить суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. №769 від 02.06.2020 року таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання позивач не з`явився, але в матеріалах справи мається його заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача. Представник відповідача, ТОВ «ФК «Прайм-Альянс» також в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи мається відповідне поштове повідомлення. Будь-яких клопотань та відзиву від відповідача на адресу суду не надходило. Причини неявки суду не відомі. Третя особа по справі - Добропільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи від начальника відділу Анастасії Красновид мається клопотання, про розгляд справи без представника відділу. Заперечення до суду не надходили. Третя особа по справі приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук (Мартиненко) Є.Ю. в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслала на адресу суду заяву про слухання справи у її відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, правом подання відзиву на позов не скористався і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. З`ясувавши обставини справи дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція сформульована в постанові ВСУ від 05 липня 2017 року за результатами касаційного перегляду цивільної справи №754/9711/14-ц. Водночас, відповідно до ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд обмежений у можливостях перевірки доказів, окрім тих, що подані сторонами по справі, інакше це буде порушенням принципу диспозитивної цивільного судочинства. При вирішенні даного спору суд виходитиме з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст.80 ЦПК України. Судом встановлено, що 02.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною вчинено виконавчий напис №769 про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , який є боржником за кредитним договором №R53413264428В від 01.06.2012 року, укладеного з первісним кредитором ПАТ «ВТБ Банк», право вимоги яким було відступлене на користь ТОВ « ФК «Довіра та Гарантія», яке у свою чергу відступило право вимоги, відповідно до договору факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року ТОВ «ФК «Прайм Альянс», тобто на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» суму часткової заборгованості за період з 29.01.2019 року по 10.03.2020 року в розмірі 35223,54 грн., яка складається з: 32028,48 грн. - заборгованості по основному боргу; 3195,06 грн. - заборгованості по відсоткам. Плата за вчинення виконавчого напису становить 352,24 грн. На підставі вказаного виконавчого напису з 03.02.2021 року на примусовому виконанні державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Телько О.М., перебуває ВП №64339934, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм Альясн» заборгованості в загальному розмірі 35223,54 грн. та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 352,24 грн., а разом 35575,78 грн. Але, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 16.02.2018 року у справі № 826/20084/14 заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року було передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Відповідно до ст. 375 КАСУ, суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскаржуваного судового рішення або зупинити його дію(якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала. Суддя Великої Палати Верховного Суду, постановляючи 12.03.2018 року ухвалу про відкриття провадження у справі № 826/20084/14, користуючись своїм правом, визначеним положенням ст.375 КАС України, не зупинив виконання оскаржуваного рішення Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Постановою ВП ВС від 20.06.2018 року було відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ» Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України. Постанова набрала законної сили з дати її прийняття. Тобто, діюча редакція Переліку документів передбачає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Відповідачем не надано доказів того, що договір кредиту №R53413264428B від 01.06.2012 року, укладений між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] , а також договір про відступлення права вимог грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №22065нн від 22.06.2015 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», та договір факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року укладеного між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс», були нотаріально посвідчені. Отже, на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса 02.06.2020 року п.1 і п.2 змін до постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були визнані судом (Справа № 826/20084/14, № К/800/6492/17 №К/800/7651/17) нечинними. Тобто нотаріус не мав законних повноважень вчинювати виконавчий напис. Варто зауважити, що відповідно до ч.11 ст.171 КАС України(в редакції чинній на час правовідносин) резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили, а рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року набрало сили з моменту його проголошення 22.02.2017 року. При цьому відсутність публікації рішення адміністративного суду в ЗМІ не тягне наслідки у виді нечинності рішення суду, оскільки це не передбачено процесуальним кодексом. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. не мала законних повноважень вчинювати виконавчий напис №769 від 02.06.2020 року, яким задоволено вимоги ТОВ «ФК «Прайм Альянс» про стягнення з [PERSON] заборгованості. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у разі скасування або визнання не чинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавче провадження підлягаю закінченню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати в розмірі 992,40 грн., сплачені за подання позовної заяви, слід стягнути з відповідача ТОВ «ФК «Прайм Альянс» на користь позивача.

Outcome: approved