Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

16 січня 2021 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 15 вересня 2015 року [PERSON] на 1/6 частину земельної ділянки, площею 0,0800 га, кадастровий номер 3221886001:03:167:0173, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с.Нові Петрівці, масив «Музейний» з цільовим призначенням для будівництва та обслуговуванням житлового будинку, а також на 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог у позовній заяві зазначено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої залишилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , співвласником якого на той час був батько позивача [PERSON] . Крім цього, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,8332 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка площею 0,0800 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. 27 жовтня 2008 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла усе своє майно синові [PERSON] . У встановлений законом строк, з метою реалізації спадкових права, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Крім нього, із заявами до нотаріуса також звернулися батько позивача [PERSON] та сестра позивача [PERSON] про право на обов`язкову частку у спадщині. На підставі поданих заяв, нотаріусом заведено спадкову справу №204/2015 після смерті [PERSON] . У липні 2021 року позивач звернувся до нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, проте постановою державного нотаріуса Вишгородської районної нотаріальної контори від 30 липня 2021 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що нотаріус видала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] на таке майно: 1/6 частину земельної ділянки площею 0,0800 га. кадастровий номер 3221886001:03:167:0173, що знаходяться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, масив «Музейний» з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житловим будинку; 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] . Також, нотаріус видала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] на таке майно: 1/6 частину земельної ділянки площею 0,0800 га. кадастровий номер 3221886001:03:167:0173, що знаходяться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, масив «Музейний» з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житловим будинку; 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] . Позивач зазначає, що відповідач не мала права на обов`язкову частку у спадщині, оскільки на день її відкриття не досягла пенсійного віку, встановленого законом для жінок, оскільки на момент смерті [PERSON] їй виповнилося повних 56 років, тобто вона не мала віку, визначеного частиною першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (57 років 6 місяців), не була інвалідом та спадкодавець не була їй годувальником, а отримання відповідачем пенсії на пільгових умовах не свідчать про її непрацездатність і не надає їй права на обов`язкову частку у спадщині, оскільки у осіб, які не досягли встановленого чинним законодавством пенсійного віку, але які мають право на отримання пенсії на пільгових умовах, право на обов`язкову частку у спадщині не виникає. Позивач, вважаючи, що нотаріус без достатніх правових підстав видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, що належало [PERSON] , порушивши його права як спадкоємця за заповітом та можливості у визначеному законом порядку, отримати спадщину після смерті матері, тому змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Після виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від 16 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання об 11:00 1 листопада 2021 року. Відповідно до вимог статті 53 ЦПК України залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Дударєву І.Ю., та [PERSON] . 19 листопада 2021 року до суду від представника відповідача адвоката Небилиці А.В. надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності та ним не наведено підстав пропуску встановленого законом строку для вчинення нотаріальної дії відносно вступу спадкування, а тому відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії є обґрунтованою. 1 лютого 2022 року на адресу суду надійшов лист від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору державного нотаріуса Вишгородської РДНК Київської області Дударєвої І.Ю., відповідно до якого у зв`язку з великою завантаженістю Вишгородської державної нотаріальної контори, просить слухати справу за відсутністю представника, проти ухвалення рішення у їх відсутності не заперечує. У підготовчому засіданні, за клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 31 травня 2022 року витребувано у Державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Дударєвої І.Ю. належним чином засвідчену копію спадкової справи № 204/2015, заведену після смерті [PERSON] , 1942 року народження, яка померла [INFO] . Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 31 травня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду на 9 серпня 2022 року о 12:00. У судове засідання, призначене на 9 серпня 2022 року з`явилися сторони та їх представники, треті особи не з`явилися. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності третіх осіб, суд враховує заяву державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Дударєва І.Ю. про розгляд справи у її відсутності, а також, як встановлено у судовому засіданні третя особа [PERSON] [INFO] помер, з урахуванням думки сторін та їх представників, ухвалою суду, занесеною до журналу судового засідання вказану третю особу було виключено із складу учасників у справі. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили про задоволення позову. Відповідач та її представник заперечували проти позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач має обов`язкову частку після смерті матері, оскільки мала пенсійний вік. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з урахуванням думки учасників провадження у судовому засіданні оголошено перерву перед дослідженням доказів до 10:00 24 жовтня 2022 року. 24 жовтня 2022 року до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Ніколенка Є.А. про доручення додаткових доказів у справі та надання додаткового строку для подання доказів. У судове засідання зявилися сторони та їх представники. Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про доручення додаткових доказів у справі та надання додаткового строку для подання доказів. Дослідивши письмові матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із частиною першої частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що 21 грудня 2014 року, у с. Нові Петрівці, Вишгородського району Київської області, у віці 72 роки, померла [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 112 та зареєстровано Виконавчим комітетом Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області. За життя [PERSON] , [INFO] , 27 жовтня 2008 року склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної конторою Фоєю Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 2-3157, яким заповів все своє майно [PERSON] , 1964 року народження. Як убачається із матеріалів спадкової справи № 204/2015, заведеної Вишгородською районною державною нотаріальною конторою Київської області до майна померлої [INFO] [PERSON] , 20 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини за законом. Також, цього самого дня до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області звернувся [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом, складеним [PERSON] 27 жовтня 2008 року № 2-3157. Як убачається із свідоцтва про народження, свідоцтва про укладення шлюбу та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, відповідач [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження, позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] 12 червня 2015 року до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою про видачу свідоцтва на обов`язкову частку після смерті [PERSON] звернувся її чоловік [PERSON] , оскільки, на день смерті дружини досяг пенсійного віку. У заяві зазначено, що йому відомий зміст заповіту, посвідченого державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області 27 жовтня 2008 року №2-3157, за яким [PERSON] заповіла своє майно [PERSON] . 6 липня 2015 року [PERSON] звернулася до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області з аналогічною заявою про видачу свідоцтва на обов`язкову частку після смерті [PERSON] , зазначивши, що їй відомо про зміст заповіту та на день смерті матері вона досягла пенсійного віку. 10 вересня 2015 року завідувач Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Загвоздіна А.М. звернулася до [PERSON] з листом №1195/02-14, зазначивши про наявність спадкової справи №204/2015, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , яка залишила на його ім`я заповіт, посвідчений державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області 27 жовтня 2008 року за реєстровим №2-3157, а також повідомила, що із заявами про прийняття спадщини звернувся чоловік спадкодавця [PERSON] який відповідно до статті 1241 ЦК України як непрацездатна за віком особа має право на обов`язкову частку у спадщині, і просить видати свідоцтво на обов`язкову частку. [PERSON] запропоновано, що у разі оспорювання ним права на обов`язкову частку, йому необхідно з`явитися до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області до 15 вересня 2015 року для подачі відповідної заяви. Також у листі вказано, що для оформлення спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] , йому необхідно подати паспорт громадянина України, ідентифікаційний номер та заповіт. Крім цього, [PERSON] повідомлено, що його частка у спадщині зменшилася і йому буде видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток спадщини. 15 вересня 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області із спільною заявою про видачу кожному з них як особам, що були непрацездатними на день смерті спадкодавця, свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині. У заяві зазначили, що на день смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка, площею 0,0800га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, с. Нові Петрівці, масив «Музейний»; земельна ділянка, площею 0,8332 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, Новопетрівська сільська рада. Заявники повідомили, що їм відомий зміст заповіту, посвідченого державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області 27 жовтня 2008 року №2-3157, за яким [PERSON] заповіла своє майно [PERSON] . Право власності [PERSON] на вказані земельні ділянки підтверджується Державними актами Серія ЯА №259052 та Серія ЯЛ №337067, витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки 3221886000:03:165:0485, 3221886001:03:167:0173. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів відсутні відомості про належність [PERSON] іншого нерухомого майна. 1 квітня 2009 року Пенсійний фонд України видав [PERSON] , [INFO] , пенсійне посвідчення № [NUMBER] за віком, з терміном дії довічно. Згідно посвідчення серія [NUMBER] , [PERSON] є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 19986 95 р. 15 вересня 2015 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Загвоздіною А.М., на підставі статті 1241 ЦК України, на ім`я [PERSON] , [INFO] , видано: Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано у реєстрі за №1-3322, на 1/6 частку земельної ділянки площею 0,8332 га, кадастровий номер 3221886000:03:165:0485, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Новопетрівська сільська рада, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано у реєстрі за №1-3325, на 1/6 частку земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер 3221886001:03:167:0173, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Нові Петрівці, масив «Музейний», наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Також, 15 вересня 2015 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Загвоздіною А.М., на підставі статті 1241 ЦК України, на ім`я [PERSON] , [INFO] , видано: Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано у реєстрі за №1-3328, на 1/6 частку земельної ділянки площею 0,8332 га, кадастровий номер 3221886000:03:165:0485, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Новопетрівська сільська рада, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано у реєстрі за №1-3331, на 1/6 частку земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер 3221886001:03:167:0173, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Нові Петрівці, масив «Музейний», наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Видача вказаних свідоцтв підтверджується витягами про реєстрацію в спадковому реєстрі. Також відомості про право власності на земельні ділянки згідно свідоцтв про право на спадщину, виданих 15 вересня 2015 року [PERSON] та [PERSON] , внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. 4 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом на обов`язкову частку відповідно до статті 1241 ЦК України. У заяві зазначено, що на день смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: Ѕ частка житлового будинку [ADDRESS] . Заявник повідомила, що їй відомий зміст заповіту, посвідченого державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області 27 жовтня 2008 року №2-3157, за яким [PERSON] заповіла своє майно [PERSON] . Також, цього самого дня, до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області звернувся [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва на спадщину на частку в спільному майні подружжя на 1/2 (одну другу) частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, відповідно до статей 60, 63, 70 Сімейного кодексу України. У заяві зазначено, що за життя [PERSON] , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, вони купили житловий будинок номер [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: Ѕ частка житлового будинку [ADDRESS] . Заявник повідомив, що йому відомий зміст заповіту, посвідченого державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області 27 жовтня 2008 року №2-3157, за яким [PERSON] заповіла своє майно [PERSON] . Так, згідно договору купівлі-продажу від 30 січня 1988 року, посвідченого реєстратором виконкому Новопетрівської сільської Ради народних депутатів Кацімон В.В., [PERSON] придбав у [PERSON] жилий будинок з надвірними будовами по [ADDRESS] , на земельній ділянці радгоспного фонду, радгоспу ім. Ватутіна, жилою площею 48,3 кв.м. На договорі здійснено напис державним нотаріусом про те, що 4 грудня 2015 року за реєстровим №1-4312 видано свідоцтво про право власності на Ѕ частку в спільному сумісному майні подружжя [PERSON] ; за реєстровими №№1-4315, 1-4318 видано свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , [PERSON] по 1/12 частки цього будинку кожному. 4 грудня 2015 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Загвоздіною А.М., на підставі статті 63 СК України, на ім`я [PERSON] , [INFO] , видано Свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу житлового будинку [ADDRESS] . Вказане свідоцтво зареєстровано у реєстрі за №1-4312. Також, 4 грудня 2015 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Загвоздіною А.М., на підставі статті 1241 ЦК України, на ім`я [PERSON] , [INFO] , видано на Свідоцтвом про право на спадщину за законом на 1/12 частку житлового будинку [ADDRESS] . Вказане свідоцтво зареєстровано у реєстрі за №1-4315. Крім цього, 4 грудня 2015 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Загвоздіною А.М., на підставі статті 1241 ЦК України, на ім`я [PERSON] , [INFO] , видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частку житлового будинку [ADDRESS] . Вказане свідоцтво зареєстровано у реєстрі за №1-4318. Видача вказаних свідоцтв підтверджується витягами про реєстрацію в спадковому реєстрі. Також відомості про право власності на житловий будинок згідно свідоцтв про право на спадщину, виданих 4 грудня 2015 року [PERSON] та [PERSON] , внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Як встановлено у судовому засіданні та убачається з матеріалів спадкової справи, 6 вересня 2016 року позивач [PERSON] оскаржував дії державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Загвоздіної А.М. під час оформлення спадкової справи, що відкрита за фактом смерті [PERSON] . У листі завідувача Вишгородської районної державної нотаріальної контори Пушняк М.О. від 19 вересня 2016 року, адресованого [PERSON] на заяву від 6 вересня 2016 року, зазначено, що відповідно до матеріалів спадкової справи №204/2105 померлої [PERSON] , спадкоємець [PERSON] надала пенсійне посвідчення і тому мала право на обов`язкову частку у спадщині. 30 липня 2021 року [PERSON] звернувся до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на 5/6 часток житлового будинку [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,8332 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельної ділянки площею 0,0800 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку. Постановою державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Дударєвої І.Ю. від 30 липня 2021 року відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину та заповітом на 5/6 часток житлового будинку [ADDRESS] часток земельної ділянки площею 0,8332 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та 5/6 часток земельної ділянки площею 0,0800 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку після померлої [INFO] [PERSON] . Як вбачається, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу видачі державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області на ім`я [PERSON] , [INFO] , свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину земельної ділянки, площею 0,0800 га, кадастровий номер 3221886001:03:167:0173, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с.Нові Петрівці, масив «Музейний» з цільовим призначенням для будівництва та обслуговуванням житлового будинку, а також на 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] , оскільки, як вважає позивач, відповідач не мала права на обов`язкову частку у спадкову майні після смерті матері відповідно до статті 1241 ЦК України, оскільки на день відкриття спадщини не досягла пенсійного віку, встановленого частиною першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із статтею 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною першою статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Доводи позивача, що відповідач [PERSON] , якій на день відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] виповнилося повних 56 років, тобто не досягла встановленого частиною першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку для жінок, не була непрацездатною, що є підставою для скасування виданий їй державним нотаріусом свідоцтв про спадщину за законом, суд відхиляє, оскільки, як встановлено судом [PERSON] , звертаючись до державного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину у порядку статті 1241 ЦК України, пред`явила видане їй 1 квітня 2009 року Пенсійним фондом України пенсійне посвідчення, вид пенсії: за віком. Відповідач та її представник, заперечуючи проти доводів позивача та його представника зазначають, що пенсійне посвідчення видане [PERSON] є чинним та видане їй з урахуванням положень статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинні на день видачі пенсійного посвідчення) непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Згідно із статтею 26 вказаного Закону у тій самі редакції, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п`яти років. На день видачі 1 квітня 2009 року [PERSON] , [INFO] , пенсійного посвідчення, їй виповнилося повних 50 років. Судом також встановлено, що [PERSON] є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 19986 95 роки, тобто є потерпілою від Чорнобильської катастрофи та до неї підлягають застосування положення статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій та пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону. Позивачем та його представником не доведено неправомірність видачі [PERSON] вказаного пенсійного посвідчення, а також відсутність у неї статусу непрацездатної. Отже, відповідач, як спадкоємець за законом, правомірно отримала свідоцтва про право на спадщину у порядку статті 1241 ЦК України, тому підстав вважати, що це порушує право позивача немає. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. З інших підстав визнання оспорюваних свідоцтв недійсними позивачем не заявлялося. Згідно частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, представниками відповідача заявлено клопотання про застосування загального строку позовної давності до спірних правовідносин у три роки. Так, згідно статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] з підстав матеріального права, не вирішуючи питання щодо пропуску строку позовної давності. Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у разі відмови в позові на позивача. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed