Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

У травні 2022 позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач вказувала, що з відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину-інваліда: сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. Спільне життя не склалося через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Зазначила, що збереження сім?ї неможливо і суперечить її інтересам та інтересам їх спільної дитини. Враховуючи викладене, просила розірвати шлюб між сторонами, стягнути з батька [PERSON] на користь матері [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ј доходу та у розмірі 50% від додаткових витрат, необхідних на лікування дитини, пов`язаних з хворобою, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання, як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю в сумі 3000 грн щомісячно, на весь час проживання та опікування дитиною-інвалідом. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що просить відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення процесуального строку на подання зустрічного позову, з підстав викладених у письмових запереченнях. Представник відповідача в судовому за засіданні зазначив, що подав зустрічну позовну заяву, яку просив прийняти до розгляду та поновити процесуальні строки на подання зустрічного позову. В зустрічній позовній заяві просив визначити місце проживання спільної дитини [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , із батьком дитини - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з матері дитини, [PERSON] на користь батька дитини, [PERSON] аліменти на утримання їх спільної дитини, [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 2744 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; залучити до даного спору Службу у справах дітей та сім?ї Голосіївської районної державної адміністрації у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог; судові витрати покласти у рівних частинах на сторони по справі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.06.2022 відкрито провадження по даній цивільній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Щодо клопотання представника відповідача про поновлення процесуального строку на подання зустрічного позову, суд зазначає наступне. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.06.2022 відкрито провадження у даній справі. У вказаній ухвалі роз`яснено, що відповідно до ч. 3 ст. 83, ч. 2, 4, 8 ст. 178, ч. 1 ст. 193 ЦПК України, відповідач має право подати відзив на позов та зобов`язаний подати докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача в п`ятнадцятиденний термін з дня отримання ухвали про відкриття провадження та доданих до неї документів. Відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Справу призначено на 08.07.2022. В судовому засіданні оголошено перерву до 19.08.2022 для можливого врегулювання спору шляхом підписання мирової угоди. 18.08.2022 відповідачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку для подання зустрічного позову. Підстави пропуску строку на подання зустрічного позову можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання такого позову. Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій. При цьому, відповідачем не наведено жодних об`єктивних причин, які б унеможливили подання зустрічного позову у передбачений законом строк. Частиною 2 статті 193 ЦПК України встановлено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Предметом розгляду первісного позову є розірвання шлюбу та стягнення аліментів, а предметом зустрічного позову - є визначення місце проживання дитини, що є не взаємопов`язаним. Крім того, суд зауважує, що відмова у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку не обмежує право відповідача звернутися із позовом в загальному порядку. Судом встановлено, що 11.09.2010 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, за актовим записом № 1158, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Під час розгляду справи судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем по справі припинені, спільне господарство не ведеться, відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливо. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 статті 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім`ю не мають, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам сторін, а тому суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу. Крім того, судом встановлено, що у сторін є неповнолітня дитина: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві 19 травня 2011 року. Як зазначається в свідоцтві про народження дитини, батьками зазначені [PERSON] батько та [PERSON] - мати. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Дитина - [PERSON] , [INFO] являється інвалідом, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим Голосіївським УПСЗН м. Києва 12.07.2022, номер особової справи 614275. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Суд наголошує на тому, що відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина тільки за наявності передбачених в законі умов. Обов`язок батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина виникає на підставі складу юридичних фактів: а) походження дочки, сина від батьків (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення, факт біологічного походження); б) непрацездатність дочки, сина; в) потреба дочки, сина в матеріальній допомозі; г) здатність батьків надавати матеріальну допомогу. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим з батьків і врахувати стан здоров`я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (статті 182, 200 СК України). Таким чином, розмір відповідних аліментів визначається з урахуванням обставин, зазначених у статті 82 СК України, а саме: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі статтею 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що сторони не дійшли згоди щодо розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , враховуючи стан здоров`я останнього, який є дитиною- інвалідом, потребує постійного лікування, своєчасного оздоровлення та належного харчування, тому розмір аліментів, який підлягає стягненню, повинен бути достатнім для належного догляду за дитиною. Також, враховуючи стан здоров`я [PERSON] , який є працездатним та зі слів позивача, що не оспорено відповідачем, офіційно працевлаштованою особою; матеріальне становище сторін, зокрема, той факт, що повнолітній син отримує соціальну пенсію в розмірі 1049,00 грн, та інші істотні обставини, що підтверджуються письмовими доказами, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітніх дітей, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % від додаткових витрат, необхідних на лікування дитини, пов`язаних із хворобою, щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Главою 16 «Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання» Сімейного кодексу України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання. Так, частиною 3 статті 199 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. В свою чергу, згідно частини 9 статті 9 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість застосування у даному випадку положень частини 3 статті 199 СК України до статті 198 СК України в частині права звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина того з батьків, з ким проживає син. Відповідно до ч. 1 ст. 198, ст. 200 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 80, ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, є не тільки наявність в дитини інвалідності, але й спроможність дитини обходитись без постійного стороннього догляду, а також наявність в другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. З огляду на те, що відповідач у добровільному порядку на утримання дружини, з якою проживає дитина-інвалід, та на утримання дитини-інваліда матеріальну допомогу не надає, виходячи з матеріального становища сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. З урахуванням задоволення позову стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Outcome: approved