Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

У серпні 2022 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент Реєстраційних послуг Запорізької міської ради, [PERSON] , про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Крім неї у квартирі також зареєстрована її мати [PERSON] та [PERSON] . Відповідач ніколи не проживав у квартирі, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні квартири, особистих речей не має. Перешкод у користуванні житловим приміщенням не чинила. Факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію, а також несе додаткові витрати на комунальні послуги. Позивач у судовому засіданні, яке було призначено на 23.09.2022, просила позов задовольнити з підстав, наведених у заяві. Додатково пояснила, що [PERSON] - це син її подруги. Свого часу подруга попросила її зареєструвати сина з метою його працевлаштування. [PERSON] ніколи не проживав за спірною адресою. А після того, як вона попросила свою подругу вирішити питання з випискою, подруга перестала з нею спілкуватися. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, у зв`язку з чим, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечувала. Представник третьої особи Департаменту Реєстраційних послуг Запорізької міської ради у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні, яке було призначено на 23.09.2022, підтримала позовні вимоги. Зазначила, що спірну квартиру вона подарувала своїй доньці, хоча продовжує проживати разом з донькою. Коли саме не пам`ятає, але донька прописала [PERSON] до квартири. Його речей у квартирі ніколи не було, він до квартири не переїжджав. Прописка йому була потрібна для працевлаштування. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні, яке було призначено на 23.09.2022, пояснили, що вони є знайомими позивачки і часто бувають у неї в гостях. Жодного разу, коли вони приходили в гості до [PERSON] , вони не бачили [PERSON] , будь-яких чоловічих речей. Зі слів позивачки вони знають, що остання прописувала до своєї квартири [PERSON] , а зараз не може його виписати. Суд, вислухавши пояснення сторін та покази свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 10.01.2020 року та підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8-11). У квартирі з 08.10.2013 року по теперішній час зареєстрований також [PERSON] , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 09.08.2022 року №04-47/5477. Відповідач у добровільному порядку з реєстраційного обліку не знявся, не є членом сім`ї власника. Даний факт суттєво порушує право власності позивача та створює перешкоди в користуванні власністю, яка позбавлена можливості оформити субсидію, а також несе додаткові витрати на комунальні послуги. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений факт того, що він без поважних причин не проживає в спірній квартирі понад 1 рік, тобто взагалі не проживав у цій квартирі, житлово-комунальні послуги не сплачує. Таким чином, всі зазначені дії відповідача свідчать про те, що він не ставиться до вказаного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, в зв`язку з чим він може бути визнаний таким, що втратив право користування ним. При цьому суд враховує, що відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми правам сторони в процесі і не надав суду жодного з доказів, що спростовують доводи позивача, а відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved