Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості, вказавши в заяві, що власником 1/2 частини будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування серії та номеру 737, виданого 24.05.2018 року є [PERSON] . Власником іншої 1/2 частини будинку за вищезазначеною адресою є [PERSON] на підставі договору дарування 1\\2 частини житлового будинку серії та номеру 3190, виданого 02.11.2021 року. З 19 листопада 2005 року [PERSON] , мати позивача, перебувала у шлюбі з [PERSON] . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року шлюб між ними розірвано. [PERSON] був власником 1/2 будинку на підставі свідоцтва на право власності на домоволодіння, виданого 18.11.2002 року до укладання договору дарування 02.11.2021 року. Свою частку у будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , останній подарував [PERSON] . З 2002 року у будинку зареєстровані та проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Так, з моменту набуття права спільної часткової власності ані [PERSON] , ані [PERSON] не здійснювали жодних платежів щодо оплати комунальних послуг, або витрат по утриманню нерухомого майна. Всі комунальні платежі, поточні ремонти здійснють [PERSON] та [PERSON] . Позивач сплатила суму комунальних послуг за період з квітня 2019 року по серпень 2022 року в розмірі 56445 гривень 62 коп. Позивач просила суд стягнути з [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію за фактично сплачені комунальні послуги в розмірі 17978 гривень 61 коп., суму інфляційних збитків у розмірі 2999 грн. 14 коп.; три відсотки річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1175 грн. 37 коп. А також стягнути з [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію за фактично сплачені комунальні послуги в розмірі 4122 гривні 73 коп., суму інфляційних збитків у розмірі 820 грн. 15 коп.; три відсотки річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 100 грн. 30 коп., а також стягнути з відповідачів судові витрати. Відповідач [PERSON] подав суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що позивачем доказів того, що вона є співвласником вказаного об`єкта нерухомого майна суду не надано. Зазначив, що позивачем не підтверджено те, що він жодним чином не приймав участі в оплаті спожитих комунальних послуг у період з квітня 2019 року по листопад 2021 року. Крім того наголошував на пропуск позивачем строку позовної давності, у зв`язку з чим просив відмовити позивачу у позові в повному обсязі. Відповідач [PERSON] також надала суду письмовий відзив на позов, зазначивши також, що позивачем доказів того, що вона є співвласником вказаного об`єкта нерухомого майна суду не надано. Також зазначила, що вона не мешкає за адресою: [ADDRESS] , а проживає за адресою: [ADDRESS] . А отже вона не є споживачем житлово-комунальних послуг у вищевказаному будинку, у зв`язку з чим просила відмовити позивачу у позові в повному обсязі. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить наступного висновку. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить по Ѕ частині [PERSON] на підставі договору дарування серії та номер: 3190, посвідчено 02.11.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Любимовою І.Ю., та [PERSON] на підставі договору дарування серії та номер: 737, посвідченого 24.05.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В.В. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб №009944, виданою Центром надання адміністративних послуг м. Дніпра 17.08.2022, в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 3 особи - [PERSON] з 31.01.2002, [PERSON] з 24.01.2002, [PERSON] з 26.01.2016. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно із частиною 1 статті 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно частиною 3 статті 162 ЖК України, строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Зобов`язання з оплати витрат за житлово-комунальні послуги, наданих за адресою спільної квартири сторін є солідарними, що передбачається статтею 541 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з вимогами частини 1 статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право па зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони у цих правовідносинах. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Згідно з частинами другою, третьою, четвертою статті 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги , учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України Про житлово-комунальні послуги регулювання у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі стандартів, нормативів, норм і правил, які встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України Про житлово-комунальні послуги , до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із положеннями статті 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Таким чином, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес). Відповідно до частини першої статті 316, частин першої, другої статті 317ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц, від 15 квітня 2021 року № 638/5001/17. Норми ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» регулюють права та обов`язки індивідуального споживача. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про комунальні послуги» споживач має сплачувати тільки за спожиті житлово-комунальні послуги та звільняється від оплати вартості житлово-комунальних послуг, у разі якщо ними не користувався. Про споживання комунальних послуг свідчать показними приладів обліку. Судом було встановлено, що в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] відповідач [PERSON] не проживає. Дані обставини підтверджується наявними доказами у справі, а саме актом Голови ОСББ «Метробудівська, 8» від 07.10.2022 року про фактичне мешкання, де зазначено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім того позивач у позові також зазначає, що [PERSON] у домоволодінні не проживає з 2002 року. Таким чином, відповідач [PERSON] не користувалась будь-якими комунальними послугами в домоволодінні [ADDRESS] за час визначений позовними вимогами щодо відшкодування витрат. У силу норм ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач [PERSON] не є споживачем в даному контексті. Крім того,\~при вирішенні\~даного спору\~суд керується\~вимогами ст.ст.\~256,\~257,\~267\~ЦК України,\~де зазначено\~позовна давність\~-\~це строк,\~у межах\~якого особа\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про захист\~свого цивільного\~права або\~інтересу.\~ Загальна\~позовна давність\~встановлюється тривалістю\~у три\~роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки позивачем не надано доказів поважної причини пропуску позовної давності, щодо вимог про сплату житлово-комунальних послуг до 08 вересня 2019 року слід відмовити в зв`язку з пропуском позивачем позовної давності. Позивачем на підтвердження понесених витрат 26.10.2022 року подано клопотання про залучення до справи доказів, а саме квитанцій по сплаті житлово-комунальних послуг. Однак суд не приймає до уваги дані докази оскільки відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Позивачем не обґрунтована неможливість їх подання у вказаний строк з поважних причин, а також відсутні підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи. Вивчивши докази\~подані позивачем\~до позовної\~заяви,\~судом встановлено,\~що [PERSON] \~було сплачено\~за період\~з 08.09.2019\~року по\~08.09.2022\~року:плату вартості спожитого газу 7392,84 грн., за розподіл (доставку) природного газу 1103,98 грн., за послуги водоспоживання та водовідведення 956,74 грн., за послуги з енергопостачання 3065,59 грн., що підтверджено відповідними квитанціями. Загальна сума витрат становить 12519,15 грн. Отже з відповідача [PERSON] підлягає стягненню 1/3 частина даних витрат 4173,05 грн. Що стосується\~вимог позивача\~щодо стягнення\~3%\~річних та\~інфляційних витрат,\~то дані\~вимоги задоволенню\~не підлягають,\~виходячи з\~наступного. Відповідно до\~ч.2\~ст.625\~ЦК України,\~боржник,\~який прострочив\~виконання грошового\~зобов`язання,\~на вимогу\~кредитора зобов`язаний\~сплатити суму\~боргу з\~урахуванням встановленого\~індексу інфляції\~за весь\~час прострочення,\~а також\~три проценти\~річних від\~простроченої суми,\~якщо інший\~розмір процентів\~не встановлений\~договором або\~законом.\~Однаквідповідальність за прострочення грошового зобов`язання, що передбачена ст.625 ЦК України, у даному випадку не застосовується, оскільки відсутня дата кінцевого виконання зобов`язання, від якої нараховуються дані штрафні санкції. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати по справі - сплачений судовий збір на загальну суму 992,40 грн.

Outcome: partial