Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-09 00:00:00

Представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , про стягнення з відповідачів на користь товариства заборгованість в розмірі 83678,34 грн., за період з 07.03.2019 по 23.02.2022 року за кредитним договором №ROHPGI0000002193 від 07.12.2007, яка складається з індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 59453,66 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 24224,68 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між Акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ROHPGI0000002193 від 07.12.2007. Згідно умов договору банк зобов`язався надати кредит у розмірі 277750 грн. на термін до 07.12.2037, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов`язання за договором між банком та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідачем порушено умови договору, останній не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Позивач зазначає, що у товариства виникло право на отримання сум передбачених ст.625 ЦК України. Не погоджуючись із позовними вимогами від представника відповідача [PERSON] адвоката Онищук О.М. до суду надійшов відзив на позов. Проти задоволення позову заперечує з наступних підстав. Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк» не являється Кредитором за кредитним договором №ROHPGI0000002193 від 07.12.2007 та не має юридичних підстав для стягнення заборгованості по ньому, оскільки таке право він передав Державній іпотечній установі 12.02.2008 року, уклавши між ПАТ КБ «Приватбанк» та Державною іпотечною установою договір про відступлення прав вимоги №168/08, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О. М., зареєстрований в реєстрі за №669, у відповідності до якого Державна іпотечна установа набула всі можливі права вимоги на кредитний договір №ROHPGI0000002193 від 07.12.2007 року. Дане встановлено Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19.11.2019, яке набрало законної сили 18.06.2020, яким в задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено за недоведеністю позовних вимог. Ухвалою суду від 19.07.2022 відкрито провадження по справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату і місце проведення судових засідань, про причини неявки відповідач суд не повідомила, відзив не подала. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Онищук О.М. до суду надійшла заява про розгляд справи без участи відповідача та його представника. У задоволенні позову просить відмовити. Згідно з ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк». Як встановлено судом між відповідачем [PERSON] та позивачем був укладений кредитний договір №ROHPGI0000002193 від 07.12.2007, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сплаті кредиту. Між позивачем та [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язання за договором №ROHPGI0000002193 від 07.12.2007 було укладено договір поруки. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2019, яке набрало законної сили 18.06.2020 року, по справі №569/4789/19 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ROHPGI0000002193 від 07.12.2007, в задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Зазначеним рішенням встановлено, що згідно договору про іпотечний кредит №ROHPG100000002193 від 07 грудня 2007 року укладеного між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] , кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 277 750,00 грн., з сплатою відсотків в розмірі 15% річних строком не пізніше 07 грудня 2037 року на поліпшення якості окремої квартири. Забезпечення виконання договору відповідно до пункту 3.1 іпотекою нерухомого майна житлового призначення, за адресою: [ADDRESS] та договором поруки укладеного з відовідачем [PERSON] \~\~ вбачається, що відповідач зобов`язалась відповідати за виконання зобов`язань за кредитним договором №ROHPG100000002193 від 07 грудня 2007 року в повному обсязі. Факт укладення договорів, отримання коштів сторонами не заперечується. Окрім того, встановлено що між ПАТ КБ "Приват Банк" та Державною іпотечною установою укладено нотаріально посвідчений договір відступлення прав вимог від 20 лютого 2008 року №168/08. Згідно якого, пунктом 1.1 сторони визначили, що банк передає, а установа приймає всі права та вимоги за договором вказаним в додатку №1 до нього. Поряд з цим, сторони узгодили порядок зворотнього відступлення прав вимоги пунтом 1.3 за яким Установа в зворотньому порядку передає вимоги банку за не сплаченими на час передачі кредиту в сумі боргу, відсотків, неустойки. Набуття чинності передачі прав вимог Установі сторони, в пункті 2.1 пов`язали з моментом підписання, нотаріального посвідчення та державною реєстрацією. Між тим визначили, що набрання чинності зворотнього відступлення відбувається на наступний робочий день з дня отримання банком вимоги від Установи. Як слідує з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №172742841 від 05 липня 2019 року записом від 14 лютого 2008 року на підставі вищевказаного правочину, замінено іпотекодавця з ПАТ КБ "Приват Банк" на Державну іпотечну установу, з цього часу подальших змін не відбувалося. Рішенням суду встановлено, що в матеріалах справи міститься лист Державної іпотечної установи на заяву співвласника предмету іпотеки, яким повідомлено інформацію про наявний борг позичальника та підтверджено облік кредиту саме за установою. Відтак на час вирішення справи встановлено, що кредитором за кредитним договором є Державна іпотечна установа, згідно договору відступлення прав вимог від 20 лютого 2008 року №168/08, а не позивач, тому вимоги є безпідставними. Подібних висновків, щодо відмови у позові у аналогічній справі дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2019 року у справі №623/488/17, провадження №61-25295ск18.» В свою чергу Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2019 та постанову Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2020 , виніс постанову від 16.09.2021, якою касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» залишив без задоволення. Суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, суд першої інстанції ухвалив рішення та апеляційний суд прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права. Верховний суд зазначив, що суди дійшли правильного висновку, що позивач не довів у межах вимог процесуального закону свого права на звернення до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 07.12.2007, право вимоги за яким передано Державній іпотечній установі відповідно до договору відступлення прав вимоги від 20.02.2008. Відповідно до вимог\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою\~статті 512 ЦК України, передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Частиною 1 статті 1077 ЦК передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1ст.1078 ЦК). Договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг. Сторонами договору є фактор і клієнт (ст.1079 ЦК). Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа-підприємець, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Клієнтом може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, тобто останній зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові та у цьому повідомленні визначено грошову вимогу, яка піддягає виконанню, а також вказано фактор, якому має бути здійснено платіж. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що у Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» відсутнє право стягувати заборгованість у розмірі 83678,34 грн. за період з 07.03.2019 по 23.02.2022 за кредитним договором №ROHPGI0000002193 від 07.12.2007 розмірі 83678,34 грн., яка складається з наступного: - 59453, 66 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання та 24224,68 грн. 3% річних від простроченої суми. Дані вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до\~статті 141\~ЦПК України\~\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до пункту 2 частини 2\~статті141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача Оскільки суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то судові витрати понесені позивачем покладаються на нього та поверненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed