Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , в якому крім неї зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] - відповідач по справі. Відповідач не проживає за міцем реєстрації більше року та матеріальної допомоги на утримання та обслуговування будинку не надає. Ухвалою від 26.09.2022 р. позовну заяву прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою від 11.10.2022 р. судове засідання відкладено на 25.10.2022 р. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки не повідомили. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується оголошенням про виклик в суд на офіційному сайті Судової влади. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Пояснила, що відповідач проживає в іншому місті з іншою жінкою, добровільно знятися з реєстрації відповляється. Відповідач правом на подання відзиву та на відкладення розгляду справи не скористався. За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, суд враховує наступне. Встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 1577 від 13.05.2008 р. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї №01.10-36/692 від 25.08.2022 р. З актів обстеження будинковолодіння №51/2 від 09.06.2022 р., № 51/1 від 27.05.2022 р., № 51/3 від 17.06.2022 р. вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований, однак не проживає [PERSON] , місце знаходження його невідоме. З акту обстеження будинковолодіння № 116 від 20.10.2022 р. вбачається, що відповідач за адресою: [ADDRESS] , не проживає з весни 2021 р. Судом встановлено, що відповідач фактично за місцем реєстрації не проживає понад рік, вказаним житлом не користується, витрати по оплаті комунальних послуг не несе, участі в утриманні житла не берє, з реєстрації в добровільному порядку не знімається, що позбавляє позивача права повноцінно розпоряджатися своїм майном. Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (ст. 13, 41 Конституції України). Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом статті 383 ЦК України, статей 150, 156 Житлового кодексу УРСР власник житла має право використовувати свою власність для свого проживання та проживання членів своєї родини. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Згідно ст. 405 ЦК України при відсутності члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України член сім`ї, який вибув на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У відповідності до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, позивач, як власник житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , має право на безперешкодне користування та розпорядження ним. При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Вичерпного переліку таких поважних причин, а ні цивільне, а ні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Право на звернення до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням виникає у власника через один рік відсутності особи за зареєстрованим місцем проживання без поважних причин. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований у будинку позивача, але не проживає в ньому понад рік, протилежні докази в матеріалах справи відсутні. Зважаючи на обставини справи, суд дішов висновку про обгрунтованість позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим риміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved