Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-03 00:00:00

07.09.2022 року [PERSON] (далі - позивач), звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , (далі - відповідач), про стягнення аліментів, в якій вказала, що з 28.11.2016 року вона з відповідачем перебуває у зареєстровану шлюбі. 02.06.2016 року позивач народила хлопчика, [PERSON] . На момент звернення до суду позивачка разом з дитиною проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач визнає, що він є батьком дитини, проте не приймає моральної участі у її вихованні, кошти на утримання дитини надає в край рідко. Вихованням та забезпеченням доброту їх спільної дитини весь час займається лише заявниця. Оскільки, між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо матеріального забезпечення дитини, змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Враховуючи наведене та посилаючись на ст.ст.141, 150, 180, 181, 182, 188, 191 Сімейного кодексу України, Постанову Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 30000 грн. за милуй час, а саме за період з 01.03.2022 року по 01.08.2022 року. Поряд з тим, в позовній заяві взагалі відсутній виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про стягнення аліментів за минулий час; та відсутнє посилання на докази на підтвердження таких позовних вимог. Ухвалою суду\~від 23.09.2022\~року позовну\~заяву [PERSON] \~прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання\~відзиву на позовну заяву. Копію ухвали суду від 23.09.2022 року та позовну заяву з додатками відповідач отримав 07.10.2022 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0800100046365 (а.с.23) та Трекінг-відстеження поштового відправлення (а.с.24). Відповідно у встановлений судом строк відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.11.2016 року (а.с.15), [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 28.11.2016 року, про що Виконавчим комітетом Липівської сільської ради Макарівського району Київської області зроблено актовий запис №7. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини « [PERSON] ». Як вбачається\~із свідоцтва\~про народження,\~виданого \~07.06.2016\~року Виконавчим комітетом Липівської сільської ради Макарівського району Київської області (а.с.14), [INFO] народився [PERSON] , його батьками вказані: громадянин України [PERSON] та громадянка України [PERSON] . Як вбачається із довідки про склад сім`ї №198 від 07.07.2022 року Макарівської селищної ради (а.с.13), виданої [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї входять: [PERSON] , [INFO] , - син. Як вказала позивач, а відповідач не скористався своїм правом заперечити проти цього, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, а відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги для утримання дитини, кошти надає в край рідко. Оскільки, між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо матеріального забезпечення дитини, змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», звернуто увагу судів на те, що відповідно до ст. 140 СК стягнення за рішенням суду з особи, записаної батьком або матір`ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про них як батька або матері з актового запису про народження цієї дитини. Задоволення судом зазначених вимог може бути підставою для перегляду рішення про стягнення аліментів у зв`язку з нововиявленими обставинами. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст. ст. 180-183 СК України, якими передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначені ст. 182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Обов`язок батьків по утриманню дитини до досягнення нею повноліття закріплений також у статті 51 Конституції України. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов про стягнення аліментів таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач-батько повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття, обставин які б перешкоджали цьому не встановлено, а з урахуванням мінімального розміру аліментів на дитину, а також з врахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, розмір заявлених до стягнення аліментів (5000 грн. щомісячно) відповідає вимогам закону. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів в розмірі 30000 грн. за милуй час, а саме за період з 01.03.2022 року по 01.08.2022 року, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Так, письмового нотаріального посвідченого договору про сплату аліментів, укладеного між сторонами, та в якому були б обумовлені розмір та строки виплати аліментів, позивачкою суду надано не було. Поряд з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Як зазначив ВС України у своїй Постанові від 27.01.2020 року у справі №672/198/19 «Для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; ухилення відповідача від надання утримання дитині. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом», а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Враховуючи наведене, а також те, що в позовній заяві взагалі відсутній виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про стягнення аліментів за минулий час, крім того, позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження умисних дій відповідача, спрямованих на ухилення від сплати аліментів, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення аліментів за минулий час. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 992,40 грн. судового збору. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial