Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

11\~липня 2022\~року [PERSON] \~звернулась до\~суду із\~позовною заявою\~до відповідача\~ [PERSON] \~із вимогами\~про розірвання\~шлюбу та стягнення аліментів (а. с. 1-7). В обґрунтування позову вказала на те, що 25 червня 2016 року сторони уклали шлюб. Зазначила, що на дату подання позову їх сімейні відносини із відповідачем фактично припинені, відсутні шлюбні стосунки притаманні подружжю, почуття любові один до одного згасли, й мають абсолютно різні моральні погляди на спільне життя. Крім того, взаємодопомога та підтримка між подружжям не проявляється. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також зазначила, що відповідач є батьком дитини та не виконує свої батьківські обов`язки в повному обсязі, не забезпечує повноцінне життя дитини. Тому прохає суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно,починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 15 липня 2022 року позовну заяву залишено без руху, позивачці надано час для усунення недоліків (а. с. 21). 01 серпня 2022 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 15 липня 2022 року, представником позивачки усунуто (а. с. 27). Ухвалою суду від 05 серпня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 28), копія якої надіслана учасникам справи 05 серпня 2022 року за вихідним № 12524/22-вих/2/204/1748/22 (а. с. 29) та, яка отримана відповідачем 09 серпня 2022 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 32). 17 серпня 2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначає, що не заперечує проти розірвання шлюбу. З приводу вимоги про стягнення аліментів заперечив, пояснивши, що дитина фактично проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні. Також зазначив, що 07 червня 2022 року між ним та позивачкою було укладено нотаріально посвідчений договір про утримання дитини, який зареєстрований в реєстрі за № 328. У вказаному договорі узгоджено, що після розірвання шлюбу між сторонами, дитина буде проживати разом із батьком на повному його утриманні. Тому прохає суд відмовити у задоволенні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою суду від 26 серпня 2022 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Станом на 20 жовтня 2022 року позивачкою відповіді на відзив не надано, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, на підставі вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 25 червня 2016 року у Кіровському районному у м. Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області між [PERSON] , [INFO] , уродженим у м. Братськ Іркутської області російської федерації, та [PERSON] , [INFO] , уродженою у м. Дніпропетровську, укладено шлюб, про що складено актовий запис № 279, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25 червня 2016 року (а. с. 18, 31). Прізвище позивачки після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 листопада 2017 року (а. с. 17, 47). 07 червня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір, який зареєстровано у реєстрі за № 328 (а. с. 48-51). Відповідно до п. 1.1 даного договору визначено, що після розірвання шлюбу дитина буде проживати із батьком, та у батька виникає обов`язок по утриманню малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який буде проживати разом із батьком за адресою: [ADDRESS] (а. с. 48). Відповідно до п. 3.3 договору визначено, що обов`язок повного утримання спільної дитини, включаючи витрати на дошкільну, шкільну, позашкільну освіту, оплату гуртків, лікування, витрати на організацію відпочинку покладаються на батька (а. с. 49). Згідно із п. 4.1 договору, він вступає в силу з моменту його нотаріального посвідчення (а. с. 50). Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Приписами ст.\~13\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст.\~77\~ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст.\~81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст.\~24\~СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.\~56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з вимогами ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Приписами ч. 2 ст.\~112\~СК України визначено, що суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки жоден з подружжя за час перебування справи у суді не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Нормами ст.\~113\~СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка не виявила бажання змінювати прізвище, суд залишає їй шлюбне прізвище. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою. Нормою ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2021 року у справі № 283/1309/17. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст.182 СК України. Також, вимогами до ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 80 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі; розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи, що малолітня дитина - [PERSON] , проживає разом із відповідачем, суд вважає, що у позивачки відсутнє право на отримання аліментів на утримання спільної дитини. На підставі викладеного, заважаючи на те, що малолітня дитина - [PERSON] , проживає разом із відповідачем, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовною заявою позивачкою було заявлено дві вимоги, та сплачено судовий збір у розмірі 1984 гривні 80 копійок. Оскільки судом задоволено одну вимогу (про розірвання шлюбу), то з відповідача [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок за цю вимогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial