Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 15568,28 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 27.01.2021 у справі № 264/8207/20 задоволено позов [PERSON] : визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 04.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрований в реєстрі за № 26453, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості за кредитним договором в розмірі 13044,80 грн., а також витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в розмірі 500,00 грн. За період з жовтня 2020 року по грудень 2020 року з заробітної плати позивача на користь відповідача було стягнуто за вказаним виконавчим написом 15568,28 грн. Позивач вважає, що на підставі ст. 1212 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 15568,28 грн., набуті відповідачем безпідставно внаслідок виконання вищевказаного виконавчого напису. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 29.04.2021 справу за вказаним позовом направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2021 справу за вказаним позовом направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою суду від 19.08.2021 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Статтею 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на вказане, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 27.01.2021 у справі № 264/8207/20 задоволено позов [PERSON] : визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 04.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрований в реєстрі за № 26453, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості за кредитним договором в розмірі 13044,80 грн., а також витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в розмірі 500,00 грн. Згідно з копіями довідок про прибутки та стягнуту винагороду №1074, №1075, №1076 з заробітної плати позивача на користь ТОВ «ФК «Аланд» було стягнуто 13544,80 грн., витрати за вчинення виконавчих дій у розмірі 669,00 грн. та 1354,48 грн., що загалом становить 15568,28 грн. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тобто, зобов`язання з повернення безпідставно набутого, збереженого майна виникають за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі підстави відпали. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 року у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 року у справі № 904/2444/18. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Так, з матеріалів справи вбачається, що постановою приватного виконавця Малковою М.В. від 23.10.2020 за виконавчим провадженням № 63349257 звернуто стягнення на догоди позивача, які він отримує в ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» З заробітної плати позивача на погашення заборгованості перераховані грошові кошти в розмірі 15568,28 грн. Заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 27.01.2021 у справі № 264/8207/20 вищевказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Отже, зазначені грошові кошти в розмірі 15568,28 грн. були перераховані з карткового рахунку позивача на погашення арештованої суми на користь відповідача в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, а відтак ці грошові кошти набуті відповідачем без достатньої правової підстави та підлягають поверненню позивачу в силу вимог ст. 1212 ЦК України. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість позову. Що стосується заявленого позивачем відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Згідно з матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу позивачем надано копію акту про прийом-передачу виконаних робіт по договору про надання юридичної допомоги від 27.04.2021 та квитанцію від 27.04.2021 про оплату юридичних послуг на суму 1200,00 грн. Враховуючи, що позивач не надав суду документи, що свідчать про надання професійної правничої допомоги адвоката, зокрема, копії договору про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); копії документів які підтверджують повноваження адвоката (ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, суд вважає за необхідне в частинні стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial