Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника. 26 вересня 2022 заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу. Вимоги мотивовані тим, що у серпні 2022 вона звернулась\~до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з питань розгляду документів для оформлення пенсії за віком, на що отримала лист, в якому зазначено, що у дипломі серії [NUMBER] від 16.07.1981 зазначено її прізвище російською мовою « [PERSON] », тоді як у свідоцтвах про народження та укладення шлюбу дівоче прізвище значиться як « [PERSON] », а відтак зазначений документ не може бути прийнятий для підтвердження та нарахування трудового стажу. Зазначає, що при заповненні бланку диплому було допущено технічну помилку в написанні прізвища, а підтвердити належність диплому не має можливості, оскільки навчальний заклад розташований на території РФ. Вказує, що встановлення факту належності їй диплому необхідно для подальшого пред`явлення документів до ПФ для нарахування пенсії. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить встановити юридичний факт належності їй правовстановлюючого документу, а саме: диплому серії [NUMBER] , виданого 16 липня 1981 Державним комітетом РСФСР на ім`я [PERSON] . Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, долучила заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує (а. с. 18). Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив (а. с. 17). Інші клопотання та заяви, пов`язані з розглядом справи, від учасників судового процесу не надходили. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Процесуальні дії в справі. Ухвалою від 27 вересня 2022 відкрито провадження в справі та призначено до судового розгляду з викликом заявника, заінтересованої особи (а. с. 15). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що « [PERSON] » народилась [INFO] у с. Булгакові Горки Орловського району Орловської області РФ, що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , запис якого здійснено російською мовою (а. с. 3, 10). Із диплому серії [NUMBER] , виданого 16 липня 1981 за реєстраційним номером 54 вбачається, що « [PERSON] » 01 вересня 1978 року вступила та 15 липня 1981 року закінчила повний курс середнього професіонально технічного училища № 6 ім. В.О. Русанова м. Орла за професією кравець верхнього чоловічого одягу (а. с. 6). Даний факт також підтверджено копією трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я « [PERSON] » (а. с. 7-8). Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що « [PERSON] » після реєстрації шлюбу змінила дошлюбне прізвище на [PERSON] (а. с. 9). Таким чином встановлено, що при заповненні бланку диплому заявника було допущено помилку щодо написання її прізвища, яке було записано російською мовою « [PERSON] » замість « [PERSON] », що підтверджується матеріалами справи у їх сукупності. Зі змісту письмового роз`яснення начальника відділу обслуговування громадян № 7 Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з питань розгляду документів для оформлення пенсії за віком вбачається, що у дипломі серії [NUMBER] від 16.07.1981 зазначено її прізвище російською мовою « [PERSON] », тоді як у свідоцтвах про народження та укладення шлюбу дівоче прізвище значиться як « [PERSON] », у зв`язку з чим зазначений документ не може бути прийнятий для підтвердження та нарахування трудового стажу [PERSON] та рекомендовано вказане питання вирішити у судовому порядку (а. с. 11). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У п. 1 постанови Пленуму також зазначено, що зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Згідно листа Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належності громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Висновки суду. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів та законодавства переконує суд, що в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України заявником надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для встановлення юридичного факту. Наведене вище\~факти свідчать\~про належність\~ [PERSON] диплому\~серії [NUMBER] ,\~виданого 16\~липня 1981\~року на\~ім`я « [PERSON] », однак у позасудовому порядку виправити допущену при написанні прізвища помилку у вказаному документі не можливо, що створює для заявника перешкоди при оформленні пенсії. Факт встановлення означеного вище факту має для заявника юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація права, а іншого порядку встановлення даного факту немає, а відтак суд приходить до висновку про захист права заявника і вважає за необхідне заяву [PERSON] задовольнити. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved