Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що наприкінці 1990 року вона познайомилася з [PERSON] , між ними відразу виникли романтичні стосунки, вони почали зустрічатися, а через декілька місяців [PERSON] запропонував проживати разом однією сім`єю, на що позивачка погодилася, фактично з цього часу у них створилась сім`я і вони розпочали проживати разом як чоловік і дружина, а тому фактично виконували права та обов`язки подружжя, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно вирішували всі побутові питання, набували майно тощо. На підтвердження створення спільної сім`ї у нас народився син - [PERSON] , [INFO] . Окрім того, вони разом виховували доньку позивачки від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] . За період спільного господарства вони проживали у спірному будинку, так як сестра покійного за її життя надала їм можливість проживати у ньому, а [INFO] померлому чоловікові було подаровано цей житловий будинок, саме цього дня між [PERSON] («Обдарований») та [PERSON] (« Даруватель ») укладено Договір дарування жилого будинку № 502 посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. і з цього часу вони у спільну власність отримали особистий будинок та всі разом у ньому проживали, обслуговували, а також проводили поточний ремонт за спільні кошти. З врахуванням достатньо великої сім`ї і того факту, що будинок має житлової площі лише 28,7 кв.м. вирішили, що вказаного будинку н буде замало, в зв`язку з чим розпочали будівництво нових допоміжних споруд, а також реконструкцію старого сараю на новий житловий будинок. Вказує, що шлюб між ними не укладався у зв`язку із тим, що для них це була всього лише формальність, яка жодним чином не впливала на їх із [PERSON] стосунки та фактичні шлюбні відносини. Отже, з 1990 року вони проживали однією сім`єю про що свідчить ряд письмових доказів, з яких вбачається, що між нею та [PERSON] протягом тридцяти років існували усталені сімейні стосунки. За час перебування сторін в шлюбі спільною працею було здійснено будівництво житлового будинку з господарським будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , а тому на даний час та з вкладенням чималих зусиль та коштів подружжя наше будинковолодіння складається з наступного нерухомого майна: Житловий будинок літерою «А» збудований в 1944 р.; Житловий будинок літерою «Б» збудований у 1990 року реконструкція, якого проведена у житловий будинок в 2006 році, тобто з літню кухню було реконструйовано у житловий будинок; Погріб з шиєю літерою «п/Б» збудований 1990 року; Тамбур літерою «б» збудований у 2006 року; Ганок збудований у 2006 року; Убиральна літерою «В» збудована у 1990 року; Сарай літерою «Г» збудований у 2014 року; Огорожа Літерою «№4» збудована у 2015 року; Ворота з хвірткою літерою «№5» збудовані у 2015 року; Криниця літерою «№6» збудована у 2015 року; Вигрібна яма літерою «№7» збудована у 2015 року. Вказує, що окрім того, разом з померлим чоловіком спільно займалися благоустроєм земельних ділянок належних їм на праві спільної сумісної власності, зокрема земельної ділянки з кадастровим № 0520684200:02:002:0268 площею 0.1397 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 073675 виданий управлінням Держкомзему у Вінницькому районі, яка отримана в результаті приватизації земель, крім цього, вказана земельна ділянка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 20 лютого 2019 року видано Витяг, а також земельної ділянки з кадастровим № 0520684200:02:002:0267 площею 0.25 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК 073674 виданий управлінням Держкомзему у Вінницькому районі, яка отримана в результаті приватизації земель, а також зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 20 лютого 2019 року видано Витяг. Більше того, варто зауважити, що будівництво, реконструкції, прибудови й благоустрій земельних ділянок були здійсненні не лише за рахунок спільних коштів подружжя, а й за її особисті кошти, тобто, вартість вищезгаданого будинковолодіння збільшилася і за рахунок її особистих трудових та грошових затрат, які належали їй особисто, а також були подаровані батьками. З огляду на вказане, вважає, що житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , а також земельні ділянки з кадастровими № 0520684200:02:002:0268, № 0520684200:02:002:0267 є об`єктами спільної сумісної власності, хоч і були набуті на ім`я [PERSON] без реєстрації шлюбу із - [PERSON] . В зв`язку з вищевикладеним позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на нерухоме майно в судовому порядку в Ѕ частці. В судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви, якими просять справу слухати в їх відсутність. Представник позивача [PERSON] - адвокат Корченюк А.В. позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Змін та доповнень до позову не має. Справу просить завершити розглядом у їх відсутність. Відповідач по справі [PERSON] надав суду заяву про визнання позову у повному обсязі. Також зазначив, що просить розгляд справи здійснити у його відсутність Відповідач [PERSON] про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася судом належним чином, в установленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку позивача по справі, викладену у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON] в с. Некрасове Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.07.2021 року (а.с.30). Наприкінці 1990 року [PERSON] познайомилася з [PERSON] , та в подальшому вони стали проживати разом однією сім`єю, як чоловік і дружина, а тому фактично виконували права та обов`язки подружжя, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно вирішували всі побутові питання, набували майно тощо. В період спільного проживання як подружжя у них народився син - [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про народження [INFO] було зроблено відповідний запис за № 4 та видано свідоцтво про народження Серії [NUMBER] (а.с.16). 15 квітня 2003 року [PERSON] було подаровано житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , саме цього дня між [PERSON] («Обдарований») та [PERSON] (« Даруватель ») було укладено договір дарування жилого будинку [ADDRESS] (надалі - Договір) посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В. О. (а.с.19). У відповідності до п. 1 договору даруватель, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, подарував, а обдарований прийняв в дар цілий жилий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , і розташований на присадибній земельній ділянці. Згідно технічної документації, що є складовою частиною правовстановлюючого документа і довідки-характеристики, виданої Комунальним підприємством «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» 20 березня 2003 року за № 16, на присадибній земельній ділянці розташовано: один жилий дерев`яновалькований будинок жилою площею 28.7 кв.м., позначений на плані літерою «А» та господарські споруди: літня кухня-сарай-погріб «Б», вбиральня «В», огорожа №№ 1-3. 12 січня 2021 року Якушинецька сільська рада Вінницького району Вінницької області видала довідку №2-1-05, про те що згідно записів в домовій книзі №1 станом на 22 липня 2021 року, тобто дату смерті чоловіка [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] зареєстровані - [PERSON] , [INFO] - на теперішній час покійний, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Довідкою № 2-1-61 від 16.03.2022р. виданою Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області, підтверджується факт того, що [PERSON] постійно проживала однією сім`єю на день смерті з своїм громадянським чоловіком [PERSON] в [ADDRESS] та вели разом спільне господарство (а.с.18). За час перебування сторін в шлюбі їх спільною працею було здійснено будівництво житлового будинку з господарським будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , а тому на даний час та з вкладенням чималих зусиль та коштів подружжя їх будинковолодіння складається з наступного нерухомого майна: Житловий будинок літерою «А» збудований у 1944 році; Житловий будинок літерою «Б» збудований у 1990 року реконструкція, якого проведена у житловий будинок в 2006 році, тобто з літньої кухні було реконструйовано у житловий будинок; Погріб з шиєю літерою «п/Б» збудований у 1990 року; Тамбур літерою «б» збудований у 2006 року; Ганок збудований у 2006 року; Убиральна літерою «В» збудована у 1990 року; Сарай літерою «Г» збудований у 2014 року; Огорожа Літерою «№4» збудована у 2015 року; Ворота з хвірткою літерою «№5» збудовані у 2015 року; Криниця літерою «№6» збудована у 2015 року; Вигрібна яма літерою «№7» збудована у 2015 року (а.с. 20-24). Після завершення будівельних робіт та реконструкції до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області 29 січня 2019 року було подано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (а.с.25). Кінцевим результатом поданих документів була реєстрація права власності на новостворені та реконструйовані житлові та допоміжні будівлі, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 лютого 2019 року (а.с. 27-29). В період спільного проживання спільно займалися благоустроєм земельних ділянок належних на праві спільної сумісної власності, зокрема земельної ділянки з кадастровим № 0520684200:02:002:0268 площею 0.1397 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 073675 виданий управлінням Держкомзему у Вінницькому районі, яка отримана в результаті приватизації земель, крім цього, вказана земельна ділянка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 20 лютого 2019 року видано Витяг, а також земельної ділянки з кадастровим № 0520684200:02:002:0267 площею 0.25 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК 073674 виданий управлінням Держкомзему у Вінницькому районі, яка отримана в результаті приватизації земель, а також зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 20 лютого 2019 року видано Витяг (а.с.26). Відповідно до частини п`ятої статті 61 СК України в редакції Закону України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011 року, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя була земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації. Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини/ чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, змінено. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 57 СК України земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини/ чоловіка. Частину п`яту статті 61 СК України виключено. Отже, з урахуванням змін до Сімейного кодексу України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. Відтак, земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, лише у період з 8 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно, вважається спільною сумісною власністю подружжя. Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року зроблений у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18), від 24 квітня 2020 року в справі № 622/999/16-ц (провадження № 61-1260св19, ЄДРСРУ № 88951940) та від 12 серпня 2020 року у справі № 626/4/17 (провадження № 61-29004св18, ЄДРСРУ № 91037301). Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 21.01.2022 року [PERSON] звернулася до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка [PERSON] (а.с.31). Постановою нотаріуса від 24.01.2022 року за вих. № 96/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належить [PERSON] , померлому [INFO] (а.с.33). 28 травня 2022 року Оцінювачем Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертсервіс.юа» Шевчуком Е.І. виготовлено Звіт про визначення вартості будинковолодіння, розташованого в [ADDRESS] , вартість вказаного майно було визначено у розмірі 673 118, 00 (шістсот сімдесят три тисячі сто вісімнадцять грн. 00 коп.) гривень (а.с.62-84). Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення статті 74 СК України. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі №6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно. Враховуючи зазначені норми процесуального права, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту заяви вбачається, що заявник просить встановити факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення у неї права на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. В пункті 6 Рішення Конституційного Суду України від 03червня 1999року №5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Положення статті 74 СК України дають підстави дійти висновку, що вони поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного поживання однією сім`єю; спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), а для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] дійсно постійно проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Разом вони проводили дозвілля та влаштовували сімейні свята, виховували спільного сина, що підтверджено копіями світлин, які долучені до матеріалів справи. За спільне проживання сторони набули наступне майно, а саме, побудували: Житловий будинок літерою «Б», збудований у 1990 року реконструкція, якого проведена у житловий будинок в 2006 році, тобто з літньої кухні було реконструйовано у житловий будинок; Погріб з шиєю літерою «п/Б» збудований у 1990 року; Тамбур літерою «б» збудований у 2006 року; Ганок збудований у 2006 року; Убиральна літерою «В» збудована у 1990 року; Сарай літерою «Г» збудований у 2014 року; Огорожа Літерою «№4» збудована у 2015 року; Ворота з хвірткою літерою «№5» збудовані у 2015 року; Криниця літерою «№6» збудована у 2015 року; Вигрібна яма літерою «№7» збудована у 2015 року (а.с. 20-24), чим значно збільшили обсяг раніш набутого в порядку дарування майна [PERSON] у вигляді дерев`яного будинку 1944 р.з.. Факт спального проживання як чоловіка та дружини, ведення спального господарства підтверджують віищевк4азані довідки сільської ради та факт народження спільної дитини сторін - [PERSON] . Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте за спільні кошти подружжя за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статті 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 62 ЦК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 219/2435/19-ц (провадження № 61-7476св20). Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Разом з тим, передбачено, зокрема, що майно дружини, чоловіка набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування є його (її) особистою приватною власністю (ч. 1 ст. 57 СК України). Але при цьому в ч. 1 ст. 62 СК України вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів в суді можуть бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права спадкоємців шляхом визнання в судовому порядку права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право спадкоємиці неможливо. За ст. ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно статті 392 ЦК України в редакції 2003 року, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України-перша черга спадкоємців за законом-у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивачки визначені у позові є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved