Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

Обґрунтування позову та стислий виклад позицій учасників справи. Позовна заява обґрунтована, тим що 28 грудня 1998 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який було посвідчено в Кіровоградському відділені Універсальної товарної біржі «Інкопмарк-Контракт», реєстраційний № 1027. В подальшому було проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у БТІ в реєстрову книгу № 8 за реєстровим № 1856. При укладені угоди та складанні договору між сторонами були погодженні всі належні умови купівлі- продажу, зокрема, передача квартир у власність, прийняття її покупцем, оформлення договору належним чином. На підтвердження угоди, продавець передав покупцеві ключі від проданої квартири. В зв`язку з юридичною недосвідченістю, позивачу не було відомо про необхідність обов`язково нотаріального посвідчення договору. Зазначила, що в даний час вирішила провести відчуження придбаної квартири, для чого звернулася до нотаріальної контори, але отримала відмову з посиланням на неналежне оформлення договору купівлі-продажу (відсутність нотаріального посвідчення), що тягне за собою його недійсність. Посилається на ту обставину, що на даний час існує перешкода у нотаріальному посвідченні вказаного договору, оскільки не може бути нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна за яким уже відбулася державна реєстрація прав власності на нерухоме майно в бюро технічної інвентаризації. Щодо правової позиції відповідача. Відповідач відзив на позов не подав. Строк, встановлений для надання відзиву на позовну заяву сплив (навіть з урахуванням строку поштового обігу). Копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви із доданими до неї матеріалами отримав в судовому засіданні 6 жовтня 2022 року, про що свідчить відповідний запис в протоколі судового засідання (а.с. 53). Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію відповідача щодо предмету спору. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви ( клопотання) учасників справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовe засідання призначене на 20 жовтня 2022 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію Маловисківського районного суду Кіровоградської області надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 56). Рух справи. До Маловисківського районного суду Кіровоградської області 31 серпня 2022 року надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить визнати за нею право власності на нерухоме майно. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 серпня 2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Кратка Д.М. Судом в порядку частини 6 статті 187 ЦПК направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь зазначений запит надійшла 12 вересня 2022 року. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Встановлені судом фактичні обставини справи. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. 28 грудня 1998 року брокер брокерської контори ТОВ «Агенство нерухомості - ІНКОПМАРК» Пухка Л.В., що діє за згодою та дорученням від [PERSON] та брокер брокерської контори ТОВ «Рекламне агентство ІНКОПМАРК» Шаповалов І.П., що діє за згодою та дорученням [PERSON] уклали на Універсальній товарній біржі «ІНКОПМАРК - КОНТРАКТ» договір купівлі-продажу квартири під [ADDRESS] . Вказана квартира складається з однієї кімнати, загальна площа квартири 307 кв.м, у тому числі житлова площа 17 кв.м. В договорі зазначено, що покупець набуває право власності на квартиру з моменту укладення цього договору і реєстрації його на біржі. На виконання частини 2 статті 227 ЦК України цей договір підлягає реєстрації в Смолінській дільниці Кіровоградського обласного бюро технічної інвентаризації. Вказаний договір нотаріально не посвідчено, укладено відповідно до вимог 15 Закону України «Про товарну біржу» та зареєстрований на УТБ «ІНКОПМАРК-КОНТРАКТ», реєстраційний номер 1027 (а.с.6). Відповідно до реєстраційного посвідчення Смолінської дільниці Кіровоградського обласного бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 28 грудня 1998 року на Універсальній товарній біржі «ІНКОПМАРК - КОНТРАКТ», реєстровий номер - 1027 (а.с. 7). Згідно з технічним паспортом від 15 березня 2000 року, квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу засвідченого на УТБ «Інкопмарк-Контракт» м. Кіровоград 28 грудня 1998 року за № 1027 (а.с. 8-9). Відповідно до свідоцтва про шлюб від 1 жовтня 2005 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 1 жовтня 2005 року Смолінською селищною радою Маловисківського району Кіровоградської області зроблено відповідний актовий запис № 41, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.41). Відповідно до звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, однокімнатної квартири загальною площею 30,70 кв.м, що знаходиться по [ADDRESS] від 25 серпня 2022 року, ринкова вартість квартири становить 42768 гривень (а.с. 10-40). Мотиви суду. За вимогами статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно із частиною 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини 3 статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частина 1 статті 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частини 1 статті 41 ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року (в редакції, чинній станом на час укладення між сторонами спірного договору 28 грудня 1998 року), угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків, Згідно з частиною 1 статті 42 ЦК Української РСР, угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Пунктом 3 частини 1 статті 44 ЦК Української РСР встановлено, що повинні укладатись у письмовій формі угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми. За приписами частини 1 статті 45 ЦК Української РСР, недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Частиною 1 статті 47 ЦК Української РСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною 2 статті 48 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про товарну біржу», товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій, за ст. 15 цього Закону не підлягали нотаріальному посвідченню угоди щодо купівлі-продажу, поставки та обміну товарів, допущених до обігу на товарній біржі, учасниками якої є члени біржі, якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня, угода вважалася укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом статей 128 та 153 ЦК Української РСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Положеннями статті 227 ЦК Української РСР визначено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно з частинами 1, 2, 4-5 статті 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. У ході судового розгляд справи судом було встановлено, що спірний договір купівлі-продажу було укладено у простій письмовій формі, а оскільки предметом спірного договору купівлі-продажу було нерухоме майно, то такий договір мав бути нотаріально посвідченим. Також суд бере до уваги те, що на час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна була чинною частина 2 статті 9 ЖК УРСР, за змістом якої громадяни мали право, зокрема, придбавати квартири (будинки), та, відповідно, частин останніх), на біржових торгах. Підтвердженням визнання такого права позивача державою є реєстрація права власності за позивачем, відповідно до відомостей КП «ДМБТІ» ДМР. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними», при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Також суду доцільно перевіряти, чи не суперечить зміст договору вимогам закону та чи не порушує такий договір прав третіх осіб, які не є його сторонам. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові КЦС ВС від 04 березня 2019 року № 665/2266/16-ц (61-29416св18), позивачем не доведено факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини 2 статті 220 ЦК України. За змістом частини 1 статті ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Однак, відповідно до вимог частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд, зокрема, захищає права фізичних осіб у спосіб, визначений законом. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджену наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики Уркїни від 9 червня 1998 року № 121, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року № 399/2839, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-проджу, зареєстрованих біржою. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Судом, під час судового розгляду справи встановлено, що права позивача відповідачем [PERSON] при встановлених судом фактичних обставинах справи не порушені. Так, позивач в обґрунтування заявленої позовної вимоги не надала суду жодних доказів звернення до відповідача або державного реєстратора, нотаріуса з вимогами про нотаріальне посвідчення спірного договору. Натомість визнання відповідачем позову спростовує твердження позивача про невизнання за нею права власності на нерухоме майно, що свідчить про відсутність між сторонами спору про право. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведений факт того, що відповідачем порушені, невизнані або оспорюються її права. Крім того, суд враховує, що позивач на підставі статей 128 та 153 ЦК (в редакції 1963 року) і статті 49 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) набула право власності на квартиру і правомірно володіє нею, тому відсутні підстави для визнання права власності на нерухоме майно. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору у справі не відшкодовуються.

Outcome: dismissed