Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-26 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.01.2022 року між нею та відповідачем було укладено Договір про надання консультаційних та інших послуг (надалі по тексту договір). Відповідно до п. 1.3. договору, предмет послуг: надання консультаційних та інших послуг по оформленні документів для реєстрації частки квартири у право власності Замовника; юридичний супровід по оформленню документів для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: двокімнатної квартири [ADDRESS] . Вказала, що після підписання договору позивач сплатила виконавцю (відповідачу) 5000 грн, На питання повернення замовнику авансу та надання доказів виконаної роботи, останній відмовився надавати, вказуючи, що замовник не надала всіх документів, на підставі котрих виконавець зміг би зробити якісь дії по нерухомості. У зв`язку з цим вимушена звернутися до суду із примусовим стягнення суми авансу, котрий сплатила виконавцю після підписання договору послуг. Додатково позивач вказувала, що відповідно до Договору дарування від 22 квітня 1999 року [PERSON] та [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняла у дар Ѕ (одну другу) частину квартири номер [ADDRESS] і 11 серпня 2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В. за реєстровим № 4815. Зазначала, що таким чином, позивач являється власницею юридично ѕ частини квартири ј частини квартири лишається зареєстровано за померлим [PERSON] , та невідомо чи вступали у спадщину хтось із родичів. Вважала, що після 1998 року, остання добросовісно володіє частиною квартири, платить за неї квартплату, обслуговування ЖЕО, тепло, енергію, водопостачання та водовідведення. Прохала визнати за позивачем в порядку набувальної давності право власності на ј частину квартири. Ухвалою суду 21.06.2022 року було залучено до справи співвідповідача [PERSON] в якості правонаступника. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заздалегідь надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові пояснення в котрій прохав відмовити в стягненні авансу по договору, в іншій частині в задоволенні позову не заперечував, визнав. В судове засідання співвідповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надання відзиву на позов не скористався. В судове засідання третя особа не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяву про розгляд справи без їх участі. Виходячи з положень ч. 3\~ст.211 ЦПК України\~суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що від відповідача не надійшло повідомлення про причини неявки, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Враховуючи подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 03.01.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про надання консультаційних та інших послуг (надалі по тексту договір). Відповідно до п. 1.3. договору, предмет послуг: надання консультаційних та інших послуг по оформленні документів для реєстрації частки квартири у право власності Замовника; юридичний супровід по оформленню документів для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: двокімнатної квартири [ADDRESS] ; збирання документів необхідних для пред`явлення до нотаріальної контори/приватного нотаріуса або реєстраційної служби; виготовлення технічної документації, оцінки майна, інших документів, котрі необхідні для пред`явлення третім особам, нотаріусу, замовнику для оформлення права власності. Згідно п. 3.1. договору, загальна вартість Послуг по цьому Договору становить 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.. Відповідно до п. 3.3. договору, оплата вартості Послуг здійснюється після отримання Замовником примірника належним чином підписаного Сторонами оригіналу Договору у такому порядку: аванс в розмірі 100% від суми договору, а саме 5000 (п`ять тисяч) гривень сплачується протягом 3 робочих днів після підписання даного Договору, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Виконавця або надання готівкою. У разі надання коштів готівкою, Виконавець зобов`язаний надати Замовнику квитанцію про сплату коштів або розписку про отримання. Згідно п. 4.1. договору, виконання Послуг здійснюється протягом 1 місяця. У разі виникнення додаткових строків у Виконавця для отримання, виготовлення документів необхідних для вступу у спадщину, строк договору може бути продовжений на термін 6 міс. Позивач вказував, що після підписання договору сплатила виконавцю (відповідачу) 5000 грн. авансу та надала необхідні документи для оформлення права власності на частку квартири. Відповідач [PERSON] в письмових поясненнях зазначив, що дійсно було укладено договір про надання консультаційних та інших послуг, однак заперечує про оплату йому авансу, так як позивач не платила його, а лише обіцяла після підписання договору та по кінці роботи, хоча за умовами договору повинна була сплатити аванс. Доказів оплати до позову позивач не надала та в матеріалах останні відсутні. Також всіх належних документів позивач відповідачу не надав, лише копію технічного паспорту на квартиру та свої анкетні дані. Зазначає, що цих документів було замало що б виконати узгоджену роботу та виготовити необхідні документи для квартири. Стосовно позиції позивача що відповідач переховувався від неї, зазначив що це лише слова, так як він постійно був в полі зору та на телефоні. В іншій частині позовних вимог не заперечував, їх визнав в повному обсязі. Враховуючи, що позивачем не надано доказів сплати авансу відповідачу по справі за договором, суд приходиться до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення авансу, так як вимоги не підтверджені будь-якими доказами та спростовані поясненнями наданими відповідачем по справі. При вирішенні справи щодо визнання права власності в порядку набувальної давності, суд керується наступним. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що 05 травня 1993 року між продавцем [PERSON] від імені котрого виступав [PERSON] та покупцем [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Договір посвідчений державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Гризуновою О.В. за реєстровим № 5-2221, право власності зареєстроване БТІ та записано в реєстрову книгу № 166 за реєстровим № 16032. Власник квартири [PERSON] [INFO] помер. Гр. [PERSON] , котра діяла від імені [PERSON] , [PERSON] по дорученню та [PERSON] (позивач по справі), 22 квітня 1999 року уклали Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М. за реєстровим № 1442. Відповідно до Договору дарування від 22 квітня 1999 року п.1., [PERSON] та [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняла у дар Ѕ (одну другу) частину квартири номер [ADDRESS] . Гр. [PERSON] та [PERSON] 11 серпня 2008 року уклали Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В. за реєстровим № 4815. Відповідно до Договору дарування від 11 серпня 2008 року п. 1.1. Дарувальник [PERSON] зобов`язалася безоплатно передати ј частину квартири у власність Обдаровуваної, а Обдаровувана [PERSON] , зобов`язується прийняти у власність ј квартири. Згідно п. 1.2. Договору дарування від 11 серпня 2008 року, предметом цього Договору є ј (одна четверта) частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м. Право власності на ј зареєстровано в реєстрі 10.09.2008 року. Таким чином, позивач [PERSON] являється власницею ѕ частини квартири ј частини квартири лишається зареєстрованим за померлим [PERSON] . Ухвалою суду про відкриття провадження по справі 28 березня 2022 року було витребувано з Першої полтавської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після померлого [PERSON] та 21 квітня 2022 року витребувано з Полтавського обласного нотаріального архіву копію спадкової справи після померлого [PERSON] . Згідно даної спадкової справи після померлого подана заява від імені матері, неповнолітньою на той час дитини спадкодавця, а саме: дочкою [INFO] [PERSON] , 21 червня 2022 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , котра зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] . Згідно спадкової справи № 411 заведеної 25.09.1995 року, в 1995 році спадкоємицею [PERSON] від імені якої діяла її мати, подано заяву про вступ у спадщину. Після цього дій з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом здійснено не було, документів додаткових нотаріусу не надано. Позивач звертаючись до суду вважає, що після 1998 року, вона добросовісно володіє частиною квартири, платить за неї квартплату, обслуговування ЖЕО, тепло, енергію, водопостачання та водовідведення. Вважає, що в неї наявні всі передбачені підстави та умови, котрі зазначені в статті 344 ЦК України, щодо набуття права власності на ј частину квартири, а саме що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Вирішуючи питання визнання права власності суд виходить з наступного. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;законність об`єкта володіння;добросовісність заволодіння чужим майном;відкритість володіння;безперервність володіння;сплив установлених строків володіння;відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Відповідно до\~статті 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України\~визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1\~статті 344 ЦК України\~встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позивач зазначила, що вона вважає, що після 1998 року, остання добросовісно володіє частиною квартири, платить за неї квартплату, обслуговування ЖЕО, тепло, енергію, водопостачання та водовідведення, а потенційний спадкоємець самоусунувся від прийняття спадщини та не здійснює будь-яких дій щодо спадкового майна, не утримує його, не цікавиться станом майна, тривалий час з моменту неповноліття проживає в Автономній Республіці Крим, котрий наразі окупований країною агресором Російською Федерацією, а тому апріорі підтримує загарбницький режим іноземної країни стосовно України. З урахуванням положень статті 344 ЦК України\~суд вважає, що позивач [PERSON] добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років та набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~77\~ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~80\~ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За даних обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими в частині визнання права власності за набувальною давністю, а в частині стягнення авансу за договором консультаційних послуг необхідно відмовити за необґрунтованістю. У зв`язку з відстроченням позивачу сплати судового збору, з співвідповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1\~756,25 грн.

Outcome: partial