Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-30 00:00:00

Представник позивача - адвокат Хейніс О.Г. звернувся до суду із вказаним позовом мотивуючи його тим, що позивачу [PERSON] стало відомо, що приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським Є.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66031209 від 08.07.2021 з виконання виконавчого напису № 27209 виданого 05.05.2021 приватним нотаріусом Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» боргу в сумі 92896,83 грн.. Виконавче провадження відкрито за заявою ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», з якою надано оригінал виконавчого напису нотаріуса Остапенко Є.М. та кредитного договору. Виконавчий напис вчинено 05.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за № 27209. Представник позивача вважає, що виконавчий напис вчинений з порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі. Таким чином представник позивача просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за № 27209 вчинений 05.05.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості в розмірі 92 896,83 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 30 000,00 грн. за надання правової допомоги та 992,40 грн. сплаченого судового збору. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився. При поданні позову до суду представником позивача - адвокатом Хейнісом О.Г. до позовної заяви долучено клопотання, котрим останній просить розгляд справи провести у його відсутність. Вимоги позовної заяви підтримує та наполягає на їх задоволенні, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 11). Представник відповідача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до судового не з`явився. Надіслали на адресу суду заяву, відповідно до якої позов визнають та не заперечують проти його задоволення, а розгляд справи просять проводити у відсутність представників відповідачів (а.с. 42-43). Також надіслали клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги адвоката, оскільки вважають витрати на адвоката неспівмірним зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом надання таких послуг. Вважають, що відшкодування відповідачем витрат можливе в обсязі 1000,00 грн. (а.с. 44-45). Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. до судового засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся заздалегідь та належним чином (а.с. 47-48). Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. до судового засідання також не з`явився, хоча про місце дату та час судового засідання повідомлявся заздалегідь та належним чином. Будь яких клопотань на адресу суду не надав, про причини неявки суд не попередив (а.с. 46). Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши заяви представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до постанови від 08.07.2021 відкрито виконавче провадження № 66031209 на підставі виконавчого напису № 27209 від 05.05.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» боргу в сумі 92 896,83 грн. (а.с. 16). 05.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» боргу в сумі 92896,83 грн. (а.с. 12). Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22 лютого 2012р. № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Натомість виконавчий напис, котрий є предметом розгляду, вчинений нотаріусом 05.05.2021, тобто після змін якими вже не допускалось вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався нотаріально посвідчених договорів. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір від 13.09.2019, нотаріально не посвідчений, отже, його укладено в простій письмовій формі (а.с. 13). За наведених обставин суд вважає, що при вчиненні спірного виконавчого напису не було дотримано нормативно передбачених умов для його вчинення. Окрім того матеріали справи не містять достовірних та беззаперечних доказів безспірності заборгованості. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав до задоволення позову та визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович № 27209 від 05.05.2021, таким що не підлягає виконанню. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. суд приходить до наступного. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. У свою чергу представником позивача адвокатом Хейнісом О.Г. зазначається, що витрати на надання професійної правової допомоги оцінені в 30 000,00 грн., і вказану суму просять стягнути з відповідача на користь позивача у якості судових витрат. Суд вважає, що зазначені у детальному описі наданих послуг суми (а.с. 7) є завищеними, оскільки позов є малозначним, розглядався за правилами спрощеного позовного провадження, а відповідач визнав позов. Також сплачена позивачем сума на професійну правничу допомогу не є співмірною із складністю справи та іншими істотними обставинами, а тому, вартість такої послуги, в даному випадку є необґрунтованою та явно завищеною, оскільки деякі роботи зазначені в детальному описі містять загальний характер і можуть поєднуватися в один вид надання адвокатських послуг, зокрема: п.1 «попереднє вивчення матеріалів» поєднуються із п. 2 «підготовка та подання позовної заяви». До того ж стороною позивача оцінено участь у судових засіданнях у розмірі 5 000,00 грн., хоча учасники процесу до судового засідання не з`являлись. Таким чином, суд з врахуванням складових та критеріїв щодо витрат на правову допомогу дійшов висновку про стягнення на користь позивача понесених ним обгрунтованих та співмірних витрат на правничу допомогу - 3 000,00 грн. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн. (а.с. 9). Враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, то 50 % мають бути повернуті позивачу з державного бюджету, а решта підлягаю стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial