Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив усунути йому перешкоди у користуванні майном будинковолодіння [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку, в якому відповідачка має зареєстроване місце проживання, оскільки вона була його невісткою. Після розірвання шлюбу з сином позивача, відповідачка залишила дане житло і з 2017 року не проживає в ньому та не бере участі в утриманні такого житла. Оскільки добровільно відповідачка не здійснила дії, щодо зміни місця реєстрації проживання, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.02.2022 року відкрито провадження у справі з прийняттям рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Яцюк М.В. позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив усунути позивачу перешкоди у користуванні майном будинковолодіння [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Від вимог про зняття відповідачки [PERSON] з реєстрації місяця проживання в судовому порядку відмовився. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялась шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Натомість всі судові повістки-повідомлення повернулись до суду без вручення відповідачці з причин відсутності останньої за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд вважає належним повідомленням відповідачки. Отже, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідачка не з`явилася в судові засідання 29.04.2022р., 03.10.2022р. та 21.10.2022р. та не повідомила про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. За клопотанням представника позивача в судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача і проживає разом з ним за однією адресою. В помешканні зареєстровані позивач, вона, їх син, донька та відповідачка, яка є колишньою дружиною їх сина. Відповідачка не проживає в цьому помешканні більше 7 років та не бере участі в утриманні такого житла. Будь-яких перешкод у проживанні в цьому помешканні їй ніхто не чинив. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є донькою позивача. У спірному помешканні проживають її батьки (позивач та [PERSON] ), вона і її дитина. Відповідачка не живе в цьому помешканні з моменту її реєстрації. Ніхто з мешканців житла не чинив відповідачці перешкод у користуванні житлом. Свідок [PERSON] , пояснив суду, що позивач є його тестем. Спірне помешкання належить на праві власності позивачу. В цьому будинку живуть батьки дружини, дружина та донька свідка. Відповідачка в цьому будинку не проживає і житлом не цікавиться. Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Яцюк М.В., пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником житла за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу домоволодіння 09.10.1985 року /а.с. 7-10/. Відповідачка [PERSON] має зареєстроване місце проживання у зазначеному домоволодінні позивача з 19.06.2012 року /а.с.33/. Також в даному житловому помешканні зареєстровані позивач, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] /а.с. 12/. Відповідачка в період часу з 20.06.2012р. по 20.06.2019р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.05.2019 року у справі №711/10309/18 /а.с.17-19/. Згідно акту №33 від 16.02.2022 року, складеного комітетом самоорганізації населення мікрорайону «Соборний», відповідачка з 2017 року і по теперішній час фактично не проживає у спірному житловому помешканні і в будинку відсутні будь-які її особисті речі /а.с. 6/. Наявність реєстрації місця проживання відповідачки у домоволодінні позивача порушує його права, як власника майна на вільне користування, володіння та розпорядження таким майном, оскільки вона не виконує обов`язків наймача житлового приміщення і не вчиняє дій для реєстрації зміни її місця проживання. Тому позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. За таких обставин між сторонами вбачається спір, що виник із житлових правовідносин, які регулюються главою 6 Житлового кодексу України (далі ЖК), главою 32 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Статтею 150 ЖК встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 2 статті 405 ЦК передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні поясненнями позивача та свідків, відповідачці [PERSON] не чинилися перешкоди у користуванні спірним житловим помешканням. Право користування спірним житлом було обумовлено наявністю шлюбних відносин між відповідачкою та сином позивача, тобто відповідачка набула права користування житлом, як член сім`ї власника. Проте, відповідачка на підставі особистих міркувань, після розірвання шлюбу з сином позивача не бажає проживати в цьому помешканні, а тому вже понад шість років не користується цим житлом і не виконує обов`язків, передбачених ч. 3 ст. 156 ЖК. Натомість в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за цією адресою відповідачка не бажає, чим порушує право позивача, як власника майна, на користування цим майном у спосіб, передбачений законом. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до пп. 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022р. №265, зняття із зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом пред`явлення позову про позбавлення права користування житлом. За таких обставин позивачем обраний належний спосіб захисту. У пункті 39 Постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Враховуючи, що відповідачка [PERSON] відсутня протягом понад шість років за місцем свого проживання, не користується житловим приміщенням без поважних причин, не виконує обов`язки наймача житла, то позовні вимоги позивача про визнання останньої такою, що втратила право користування домоволодінням [ADDRESS] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує клопотання позивача про те, що понесені ним судові витрати зі сплати судового збору немає потреби відшкодовувати йому за рахунок відповідачки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved