Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-07 00:00:00

позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за комунальні послуги, обґрунтовуючи свій позов тим, що надає послуги з централізованого опалення відповідачам за адресою: [ADDRESS] , але відповідачі в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого виникла заборгованість за послуги з централізованого опаленні за період з 01.10.2013 по 31.10.2019 у сумі 16\~816,51 грн. Вказану суму заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення, а також інфляційні втрати в сумі 5\~246,08 грн. та 3% річних в сумі 1\~243,88 грн., позивач просить стягнути на свою користь з відповідачів. Ухвалою судді Папариги В.А. від 26.11.2019 прийнято до\~розгляду позовну\~заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11.03.2020 Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалив заочне рішення, яким повністю задовольнив позовні вимоги позивача. Ухвалою судді Середньої Н.Г. від 28.10.2021 заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області скасоване. Ухвалою судді Ткаченко С.В. від 08.11.2021 цивільну справу прийнято до розгляду, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомили причини неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , тому є споживачами послуг з централізованого опалення, які надавалися АТ «Криворізька теплоцентраль» (а.с. 15, 16). Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-IV (далі Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (діяли на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено,\~що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону № 2189-VIII). Відповідно до частини шостої статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається централізоване опалення та гаряче водопостачання до житла відповідачів, однак відповідачами зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином. Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості сума боргу по оплаті за надану послугу з централізованого опалення у квартирі [ADDRESS] за період з 01.10.2013 по 31.10.2019 становить 16\~816,51 грн.(а.с. 4, 5). Доказів на спростовування зазначеного відповідачами не надано. Крім того, згідно з частиною другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14.11.2011 у справі № 6-40цс11). Як зазначено в Аналізі практики застосування статті 625 ЦК України в цивільному судочинстві (лист Верховного Суду України від 01.07.2014), вирішуючи спори цієї категорії, судам слід враховувати, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 20.06.2012 у справі № 6-68цс12, від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13). Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідачів на його користь інфляційних втрат у сумі 5\~246,08 грн. та 3% річних від простроченої суми в сумі 1\~243,88 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат (а.с. 6). Але, враховуючи, що представник відповідача [PERSON] [PERSON] у своїй заяві про перегляд заочного рішення від 06.10.2021 як на підставу для скасування заочного рішення суду звернула увагу на те, що позивач пропустив строк позовної давності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу. Зокрема, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач (ч. ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Так як представником відповідача [PERSON] [PERSON] фактично заявлено вимогу про застосування строку позовної давності, суд вважає можливим застосувати строк позовної давності, АТ «Криворізька теплоцентраль» 21.09.2018 звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення за період з 01.07.2015 по 01.09.2018 в сумі 10\~047,66 грн., інфляційних втрат в сумі 1\~270,86 грн., 3% річних в сумі 401,15 грн. та з кожного по 88,10 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. 04.10.2018 Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано вказаний судовий наказ. Ухвалою суду від 24.07.2019 судовий наказ було скасовано (а.с. 8). 18.11.2019 позивач звернувся до суду з вказаним цивільним позовом. Суд вважає можливим застосувати строк позовної давності, стягнувши солідарно з відповідачів загальну суму заборгованості за період з 21.09.2015 (три роки від дати подання до суду заяви про видачу судового наказу) по 31.10.2019 у сумі 17\~195,89 грн., а саме: заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у сумі 14\~203,83 грн., інфляційні втрати в сумі 2\~158,46 грн. та 3% річних у сумі 833,60 грн. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12\~ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли частково своє підтвердження у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з врахуванням строку позовної давності, застосованого судом. Згідно частини 1 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1\~921,00 грн., тому оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень ст.\~141\~ЦПК України вважає\~можливим відшкодувати\~позивачу понесені\~витрати,\~стягнувши їх\~з відповідачів\~на користь\~позивача з\~врахуванням роз`яснень,\~викладених в\~пункті 35\~постанови пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~17.10.2014\~№ 10\~«Про застосування\~судами законодавства\~про судові\~витрати у\~цивільних справах»,\~відповідно до\~яких при\~повному або\~частковому задоволенні\~позову майнового\~характеру до\~кількох відповідачів\~судовий збір,\~сплачений позивачем,\~відшкодовується ними\~пропорційно до\~розміру задоволених\~судом позовних\~вимог до\~кожного з\~відповідачів та пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 1\~417,34 грн. (17\~195,89 грн. * 1\~921,00 грн. / 23\~306,47 грн.), тобто з кожного 1\~417,34 грн. / 2 = 708,67 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial