Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 08 жовтня 2011 року між ним та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду з даною позовною заявою називає те, що вони мають різні характери та погляди на сімейне життя і сімейні цінності. Так відповідач завжди намагається нав`язати йому свою думку щодо спільного життя та виховання дітей, через що постійно виникають сварки та зруйнувалася їх сім`я. Також вказує, що ведення спільного господарства на даний час між ними припинено, вони проживають окремо, спільна дитина проживає разом з ним за його місцем реєстрації; за його глибоким переконанням, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. За таких обставин вважає примирення неможливим, подальше збереження шлюбу буде суперечити його інтересам та інтересам їх спільної дитини, а відтак просить позов задовольнити та розірвати шлюб між ними, а малолітню дитину залишити на проживанні та вихованні разом з ним.\~\~\~ У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити, а також не надавати строк на примирення. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явилася, однак попередньо подала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила строк на примирення не надавати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». У підготовче судове засідання представник органу опіки та піклування не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена у встановленому законом порядку, що підтверджується розпискою про отримання виклику до суду, ухвалу суду про зобов`язання виконати вимоги ч. 5 ст. 19 СК України, отриману 28 вересня 2022 року, не виконала.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та подані сторонами заяви, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що 08 жовтня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис № 282, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане вказаним відділом РАЦСу 08 жовтня 2011 року. Також встановлено, що в даному шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією відповідного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 31 січня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області. Крім цього встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, згідно змісту позовної заяви спільно не проживають. Неявку сторін у судове засідання та визнання позову відповідачем суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони повністю втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін та інтересам їх малолітньої дитини. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~ і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх спільної дитини, суд вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Приймаючи рішення про задоволення позову й щодо залишення малолітнього сина [PERSON] на проживання разом з батьком, суд керується позицією Верховного Суду, що була висловлена ним у справі\~ № 200/952/18 у постанові від 15 січня 2020 року, де Судом зокрема зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки у даному випадку спір між сторонами з цього приводу відсутній, що встановлено судом на підставі заяви відповідача, в якій остання визнала позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає за можливе залишити малолітнього [PERSON] , [INFO] , проживати разом з позивачем [PERSON] . Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд враховує, що мати дитини не обмежена у можливості реалізації належного їй права на спілкування з дитиною, вияву турботи стосовно нього та участі у його вихованні. Судовий збір у порядку ст. 141 ЦПК України покласти на відповідача.

Outcome: approved