Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача КП «Міський тролейбус» та просить суд визнати незаконним та скасувати наказ № 343-к від 22 квітня 2022 року про зниження кваліфікації йому з другого на третій клас, поновивши другий клас кваліфікації, посилаючись на відсутність підстав для пониження класу, передбачений чинним законодавством. Ухвалою суду від 20 червня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Рішенням Довгинцівського\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~від 21\~жовтня 2022\~року позов\~задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ № 343-к від 22 квітня 2022 року про зниження кваліфікації [PERSON] з другого на третій, виданий директором Комунального підприємства «Міський тролейбус» Приходьком О.Я., поновивши [PERSON] другий клас кваліфікації. Стягнуто з Комунального підприємства «Міський тролейбус» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 992 гривні 40 коп. До суду 26 жовтня 2022 року надійшла заява представника позивача адвоката Мотуза О.В. про ухвалення додаткового судового рішення в частині розподілу судових витрат. Так, при поданні до суду позовної заяви позивач зазначав орієнтовний розмір судових витрат, які поніс та очікує понести позивач, а відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги. 04 лютого 2022 року позивач уклав договір про надання правової допомоги з Адвокатським об`єднанням «Фаворит», відповідно до якого вказане адвокатське об`єднання зобов`язалось надавати позивачу правову допомогу, а позивач зобов`язався оплачувати її на умовах, визначених договором. У додатку № 2 від 14 червня 2022 року до договору сторони погодили договірну вартість правової допомоги. Станом на момент подання позову до суду, позивачу було надано правову допомогу щодо консультацій з правових питань на суму 500,00 грн., щодо складання позовної заяви на суму 3\~000,00 грн., а всього 3\~500,00 грн. В ході розгляду справи позивачі очікував понести додатково витрати на правову допомогу орієнтовно на суму 5000,00 грн. Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 24 жовтня 2022 року, АО «Фаворит» були виконані наступні доручення: 1) надання консультацій щодо законності наказу № 343-к від 22 квітня 2022 року 500 грн.; 2) надання консультації правового характеру щодо процедури виконання рішення суду про скасування наказу № 343-к від 22 квітня 2022 року 500 грн.; 3) надання консультації правового характеру щодо порядку розгляду судами справ у порядку цивільного судочинства у спрощеному позовному провадженні 500,00 грн.; 4) складання позовної заяви замовника до КП «Міський тролейбус» про визнання незаконним та скасування наказу № 343-к від 22 квітня 2022 року про зниження кваліфікації з другого на третій 3000,00 грн.; 5) написання відповіді на відзив у справі 2\~000,00 грн.; 6) складання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат 2\~000,00 грн. Отже розрахунок суми судових витрат, понесених позивачем за розгляд справи в суді першої інстанції і заявлених до стягнення на оплату послуг адвоката складає 8\~500,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. В обґрунтування відзиву на заяву про ухвалення додаткового рішення представником відповідача КП «Міський тролейбус» зазначено, що із даною заявою КП «Міський тролейбус» не погоджується. Заявлена сума витрат на правничу допомогу не підтверджена відповідними доказами щодо обсягу надання послуг і виконання робіт, їх вартості, витраченого адвокатом часу на надання послуг, відсутні квитанції про фактичну оплату наданих послуг. Тому заява представника [PERSON] [PERSON] не підлягає задоволенню. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Так, згідно пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За нормами статті 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. При цьому аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (постанова Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №\~725/42/21-ц (провадження № 61-1257св22). Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті\~141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц (провадження № 61-9163св22) зазначив, що відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. Так в матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги, укладеного 04 лютого 2022 року між Адвокатським об`єднанням «Фаворит» в особі старшого партнера адвоката Мотуза Олександра Васильовича та Дяком Миколою Васильовичем, в додатку № 2 до якого погоджено оплату за виконання доручень: надання консультацій правового характеру від 500,00 грн.; складання позовної заяви або апеляційної чи касаційної скарги від 3\~000,00 грн.; складання інших документів правового характеру від 2\~000,00 грн.; представництво інтересів в судових засіданнях від 1\~000,00 грн. за кожне судове засідання в будь-якому суді (а.с. 32,33). До заяви\~про ухвалення\~додаткового рішення\~додано акт\~приймання-передачі\~наданих послуг\~від 24\~жовтня 2022\~року,\~відповідно до\~тексту якого\~адвокатським об`єднанням\~виконано наступне: 1) надання консультацій щодо законності наказу № 343-к від 22 квітня 2022 року 500 грн.; 2) надання консультації правового характеру щодо процедури виконання рішення суду про скасування наказу № 343-к від 22 квітня 2022 року 500 грн.; 3) надання консультації правового характеру щодо порядку розгляду судами справ у порядку цивільного судочинства у спрощеному позовному провадженні 500,00 грн.; 4) складання позовної заяви замовника до КП «Міський тролейбус» про визнання незаконним та скасування наказу № 343-к від 22 квітня 2022 року про зниження кваліфікації з другого на третій 3000,00 грн.; 5) написання відповіді на відзив у справі 2\~000,00 грн.; 6) складання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат 2\~000,00 грн. Всього на суму 8\~500,00 грн. За правилами статті 137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на\~іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок\~доведення їх неспівмірності. Разом з тим, у відзиві на заяву про ухвалення додаткового рішення представником лише зазначено про відсутність підтвердження належними доказами обсягу надання послуг і виконаних робіт, тобто відсутність квитанції про фактичну оплату наданих послуг, що спростовується вказаними вище правовими висновками Верховного Суду стосовно відсутності доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг, що не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 14-16723св20) зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Представник відповідача не звернувся до суду з клопотанням про зменшення заявлених відповідачами до відшкодування витрат на правничу допомогу, не спростував їх розмір та не довів неспівмірність цих витрат критеріям, встановленим у частині четвертої статті 137 ЦПК України, що унеможливлює вирішення судом з власної ініціативи питання про зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (постанови Верховного Суду від 04 листопада 2022 року у справі № 131/891/19-ц (провадження № 61-10510св21), від 04 листопада 2022\~року у справі № 357/8239/19 (провадження № 61-551св21). Тому заява про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню.

Outcome: approved