Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-24 00:00:00

30.06.2022 позивач АТ "Універсал\~Банк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 01.02.2019 року між АТ " Універсал\~Банк " та [PERSON] підписано анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг та укладено Договір, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 7000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з тарифами банківських послуг «Monobank» на суму простроченої заборгованості, а відповідач зобов`язався погашати кредит та сплачувати нараховані проценти за користування грошовими коштами. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг фізичній особі, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. Позивач умови кредитного договору виконав в повному обсязі, а в порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та в останнього станом на 28.12.2021 виникла заборгованість в розмірі 9200,49 грн., яка складається з: 9126,09 грн. - загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та 74,40 грн. заборгованості за порушення грошового зобов`язання, які позивач просить стягнути з відповідача, та стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 2481,00 грн. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.07.2022 відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, разом з позовною заявою надано до суду клопотання в якому просив суд розглядати справу без їх участі та позов задовольнити з підстав, зазначених у позові, заперечень щодо ухвалення заочного рішення суду не надійшло. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду справи шляхом надсилання судових повісток на зареєстровану адресу проживання та розміщення оголошення на сайті суду, повторно не з`явився в судове засідання, правом подати відзив не скористався, з іншими заявами щодо розгляду справи чи про відкладення розгляду справи не звертався. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечив, суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та, відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, \~що відповідає вимогам ст. 211, ч.4 ст.223, ст.ст.280-281 ЦПК України. У відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, в межах що мають значення для правильного вирішення справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.02.2019 [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг (а.с.7). Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір, та зобов`язався виконувати його умови. Також відповідач визнав та просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті в Банку; засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Також до позову додано роздруківку розміру заборгованості, Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк», паспорт споживчого кредиту банківської картки, які не підписані відповідачем (а.с.6-24). Частиною 1 ст.4\~ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 4, 7, ч. 2 ст.\~16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Запропоновані Банком умови публічного договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Аналіз положень ст.ст.633,\~634 ЦК України\~дає підстави для висновку, що споживач послуг банку (особа, яка підписує Анкету-заяву) приєднується до тих умов, з якими ця особа ознайомлена. Аналіз положень ст. ст. 549,\~551,\~1048,\~1049,\~1050,\~1056-1 ЦК України\~дає підстави для висновку, що у разі укладення кредитного договору, проценти за користування кредитом та неустойка можуть встановлюватись законом та договором. За положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно пункту 4 частини 2 статті 43\~ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. За вимогами ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Суд констатує, що у анкеті-заяві позичальника [PERSON] від 01.02.2019 процентна ставка за користування кредитом, умови та порядок її зміни, порядок обчислення та розміри відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), не зазначені. В свою чергу, позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім таблички обчислення загальної вартості кредиту для споживання, посилається на Умови і Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» як невід`ємну частину спірного договору. З Умов і Правил обслуговування фізичних осіб, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з дані Умови і Правила обслуговування фізичних осіб розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, а також те, що вказаний документ на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містив умови. Крім того, позивач АТ «Універсал Банк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) та заборгованості за порушення зобов`язання, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині нарахування за договором від 01.02.2019, посилався на Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Витяг з Тарифів за карткою monobank як невід`ємні частини договору. Водночас, позивачем не надано належних доказів того, що Умови обслуговування рахунків фізичної особи та Витяг з Тарифів за карткою monobank надіслані відповідачу у вказаній редакції та підписані [PERSON] саме на тих умовах, на яких грунується розрахунок заборгованості. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві умови обслуговування рахунків фізичної особи, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та комісії за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів за карткою monobank та Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови обслуговування рахунків фізичної особи АТ «Універсал Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), суд дійшов переконання, що посилання представника позивача на ці письмові докази, як на обґрунтування своїх вимог про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, є безпідставним. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних картки monobank та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк», розміщені на сайті https://www.Monobank.ua/terms, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді конкретні істотні умови договору, зокрема - розмір процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді процентів і неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. При цьому, з наданого банком розрахунку заборгованості, за період з 10.01.2021 по 28.12.2021 (а.с.6) вбачається, що вказана заборгованість по тілу кредиту (9126,09 грн.) окрім безпосередньо витрачених відповідачем сум позики (стовпчик №3 розрахунку), формувалася також шляхом погашення за рахунок сплачених відповідачем коштів (стовпчик № 10 розрахунку) включених банком в погашення відсотків, що призводило до збільшення у наступному періоді заборгованості по тілу кредиту на таку суму відсотків. Водночас, як суд зазначав вище, відсутні підстави вважати, що нарахування таких відсотків як і їх стягнення за рахунок тіла кредиту було узгоджене з відповідачем. З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачем необґрунтовано включено до тіла кредиту складові заборгованості в розмірі, більшому ніж тіло кредиту в сумі 7000,00 грн, наданого відповідачу, оскільки позивачем у суді не доведено належними та допустимими доками, що між позивачем та відповідачем було досягнуто додаткових умов користування кредитом при підписанні 01.02.2019 анкети-заяви, таких як збільшеня тіла кредиту, стягнення відсотків за його користування тощо. Окремо суд зазначає наступне. Відповідно до частини четвертої статті 42\~Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1\~ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Тарифів за карткою monobank, оскільки це значні за обсягом документи, що стосуються усіх аспектів надання банківських послуг та потребують як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих умов, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ «Універсал Банк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у виді кредитного ліміту на банківську картку [NUMBER] в сумі 7000,00 гривень в добровільному порядку [PERSON] не повернуті, отримання вказаної суми коштів відповідачем не спростовано, то позов в частині стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості за отриманим кредитом підлягає задоволенню в частині стягнення 7000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1887,61 грн. (7000,00 грн.* 2481,00 грн. / 9200,49 грн., де 7000 грн. сума задоволених судом вимог до стягнення, 2\~481 грн. сума сплаченого судового збору, 9200,49 грн. сума заявлених позовних вимог).

Outcome: partial