Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю (квартирою) шляхом виселення, у якому просить усунути перешкоди в користуванні приватною власністю квартирою за адресою [ADDRESS] , шляхом виселення з неї [PERSON] . В обґрунтування позову вказує наступне. Позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Інші по 1/3 частини квартири належать сестрі позивача [PERSON] та її доньці, [PERSON] .. Правовстановлюючим документом на квартиру є свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , видане Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради 07.12.2005 року та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу:9472515 від 19.12.2005 року. Частки співвласників квартири в натурі не визначені, порядок користування квартирою не встановлено. Без згоди та без погодження з позивачем до квартири вселився відповідач [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] .. Останній час він проживає в квартирі постійно та чинить позивачу неподобства в користуванні власності позивача. Він постійно ображає її, погрожує розправою та користується всією квартирою, разом з місцями загального користування без дозволу позивача. На підставі вищевикладеного позивач вважає за можливе виселити відповідача з вищезазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення. Представником відповідача надано відзив к якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Треті особи правом на подання письмових пояснень не скористались. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві. Просив в задоволенні позову відмовити повністю. Треті особи в судове засідання не з`явилися, причину не явки суду не повідомили. Про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,\~Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Інші по 1/3 частини квартири належать сестрі позивача [PERSON] та її доньці, [PERSON] .. Правовстановлюючим документом на квартиру є свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , видане Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради 07.12.2005 року та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу:9472515 від 19.12.2005 року. Частки співвласників квартири в натурі не визначені. У вищезазначеній квартирі, окрім позивача та третіх осіб мешкає відповідач [PERSON] , який є чоловіком третьої особи [PERSON] .. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним (стаття 41 Конституції України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина перша та друга\~статті 319 ЦК України). У силу частини першої\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати будь-яких усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми права, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; В судовому засіданні встановлено, що в розумінні чинного законодавства, відповідач є членом родини співвласника квартири третьої особи по справі [PERSON] , оскільки згідно Сімейного Кодексу України до членів родини віднесені особи, що проживають разом, поєднанні спільним побутом, мають спільні права і обов`язки, а також які мають кровний зв`язок. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до частини першої\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини першої\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За загальними правилами доказування, визначеними ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Відповідно до частини першої\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, доказами у справі на підтвердження наявності перешкод у користуванні майном, що належить особі на праві власності, зокрема у його вселенні до спірного житлового приміщення можуть бути: акти про не допуск до належного особі на праві власності майна, пояснення осіб, які можуть підтвердити ті чи інші обставини, які мають значення для вирішення справи, показання свідків тощо. Натомість позивачем не було надано суду жодного доказу, який підтверджував зазначені ним обставини. На підставі\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і такими що не підлягають задоволенню повністю.

Outcome: dismissed