Jurisdiction: civil
Date: 2022-11-08 00:00:00

13.10.2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 12.12.2018 року в розмірі 50 000,00 доларів США. Вимоги обґрунтовані тим, що 12.12.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів. Відповідно до п. 1 зазначеного договору позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США, а відповідач прийняв вказану суму грошей та зобов`язався повернути до 01.02.2019 року. Так як відповідач власні зобов`язання не виконав та грошові кошти не повернув в обумовлені строки, тому для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву та просив її задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 50 000,00 доларів США. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не направив. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 12.12.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики за умовами якого [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США та зобов`язувався їх повернути до 01.02.2019 року. Як зазначив позивач в судовому засіданні, відповідач не виконав власні зобов`язання щодо повернення грошових коштів в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, не надав доказів виконання власних зобов`язань та повернення грошових коштів в повному обсязі. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму) позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Судом встановлено, що предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США та розмір одержання процентів його умовами не передбачено. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ч. 1 ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Таким чином, оскільки позивач надав відповідачу грошові кошти, як передбачено договором позики, однак відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання перед позивачем за даним договором від 12.12.2018 року, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 50 000,00 доларів США. Крім того, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved